Дата документу 24.01.2023 Справа № 334/4585/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/4585/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/168/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізький апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Запоріжжя, який має повну середню освіту, неодружений, на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 05 липня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 9 (дев`ять) місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта (висновок експерта №СЕ-19/108-21/7207-ДД від 11 червня 2021 року) у сумі 2574 (дві тисячі п`ятсот сімдесят чотири) гривні 30 копійок.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_6 , просить вищевказаний вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, за ч.4 ст.358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців, на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідно до ч.2 ст.61 КК України, обмеження волі встановлюється на строк від 1 до 5 років.

Згідно з вимогами ч.1 ст.69 КК України суд не має права призначати покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Враховуючи викладене, районний суд порушив зазначені вимоги та призначив ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст.358 КК України у виді обмеження волі строком на 9 місяців, що менше мінімального строку, передбаченого для цього виду покарання.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 у квітні 2021 року, не бажаючи проходити обов`язкове навчання у закладі з підготовки водіїв, що передбачено постановою Кабінету Міністрів України №340 від 08 травня 1993 року, яке необхідне для отримання водійського посвідчення, достовірно знаючи про необхідність навчання та порядок його проходження, вирішив отримати завідомо підроблене посвідчення водія категорії В, що надає право керування транспортним засобом з метою його подальшого використання.

Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_6 у квітні 2021 року, в мережі «Інтернет», а саме у мобільному додатку «Telegram», знайшов приватну групу з розміщеним оголошенням про виготовлення та продаж водійських посвідчень без проходження відповідних етапів отримання вказаного документу за грошову винагороду.

В подальшому, ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою виготовлення завідомо підробленого посвідчення водія категорії В, у мобільному додатку «Telegram», надіслав невстановленій в ході досудового розслідування особі копію паспорту громадянина України на своє ім`я, копію реєстраційного номеру облікової картки платника податків на своє ім`я, фотокартки формату 3x4 у кількості двох одиниць та сплатив передплату у розмірі 2500 гривень, чим посприяв у підробленні посвідчення водія, шляхом надання власних анкетних даних та фотокарток, тим самим вчинивши пособництво в підроблені посвідчення водія, який видається установою, яка має право видавати такі документи, а саме сервісний центр МВС України, з метою його використання.

В подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час та у невстановленому досудовим розслідуванням місці, невстановлена в ході досудового розслідування особа, протиправно виготовила водійське посвідчення серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , яке відповідно до висновку експерта №СЕ-19/108-21/7207-ДД від 11 червня 2021 року виготовлене за допомогою струменевого способу друку з використанням знакодрукуючого пристрою (кольорового струменевого принтеру), вихідні дані підприємства-виробника у вигляді серійного номеру бланку, замовлення, назви виробника, квартал, рік та друкований текст (персональні дані), виготовлені за допомогою термосублімаційного способу друку.

17 квітня 2021 року, ОСОБА_6 , знаходячись у відділенні №21 ТОВ «Нова Пошта», яке розташоване за адресою: м.Запоріжжя, вул.Товариська 56, від невстановленою в ході досудового розслідування особи отримав відправлення, а саме завідомо підроблене ведійського посвідчення серії НОМЕР_1 на своє ім`я, після чого за допомогою накладеного платежу «Нової пошти» перерахував невстановленій особі 7 500 гривень за виготовлення вище вказаного посвідчення водія

Крім того, ОСОБА_6 , маючи прямий умисел на використання завідомо підробленого документа, з метою керування транспортним засобом категорії В, зберігав та використовував завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виготовленого на його ім`я.

Так, 06 червня 2021 року приблизно об 11 годині 40 хвилині, ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою реалізації свого протиправного наміру на використання завідомо підробленого документа - посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виготовленого на його ім`я, яке є обов`язковим документом необхідним для отримання права на керування транспортним засобом, знаходячись біля урочища «Вирва» у місті Запоріжжя, надав для перевірки співробітнику патрульної поліції вищезазначене посвідчення водія, достеменно усвідомлюючи, що даний документ підроблений.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обвинуваченого та захисника, які просили вирок суду першої інстанції змінити та призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими, та ніким з учасників провадження не оспорюються.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України, як пособництво у підробленні посвідченні водія, що надає право керування транспортним засобом, а також за ч.4 ст. 358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Разом з тим, призначаючи ОСОБА_6 за ч.4 ст. 358 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 9 місяців волі, суд не звернув увагу на положення ч.2 ст. 61 КК України, відповідно до якої, обмеження волі встановлюється на строк від 1 до 5 років.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України суд не має права призначати покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Санкція ч.4 ст. 358 КК України, за якою засуджено ОСОБА_6 , передбачає покарання, зокрема, у виді обмеження волі на строк до 2 років.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково призначив ОСОБА_6 покарання за ч.4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на 9 місяців, що є меншим ніж мінімальний строк, передбачений для цього виду покарання.

Окрім того, визначаючи ОСОБА_6 самий суворий вид покарання з передбачених санкцією ч.ч.1,4 ст.358 КК України, суд належним чином не вмотивував своє рішення.

В той же час, згідно з матеріалами справи, обвинувачений ОСОБА_10 вперше притягається до кримінальної відповідальності, свою вину визнав, сприяв органу досудового розслідування та суду у встановленні обставин справи, що є обставинами, які пом`якшують покарання.

Враховуючи викладене, оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання не може бути визнаний законним та обґрунтованим, а тому підлягає зміні на підставі ст.ст.407-409 КПК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії кримінальних проступків, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання, вказані вище.

Колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 можливо призначити покарання за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімальних доходів громадян, що складає 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, за ч.4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімальних доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімальних доходів громадян, що складає 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст.404-405, 407-409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 05 липня 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст. 358 КК України в частині призначеного останньому покарання змінити.

Призначити ОСОБА_6 покарання:

- за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімальних доходів громадян, що складає 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень;

- за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімальних доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімальних доходів громадян, що складає 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4