У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/5710/22

№ 1-кп/183/746/23

07 лютого 2023 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000671 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, судимого:

-27.102021 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.185 КК України,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.4 ст. 186 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_3

в с т а н о в и в :

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушень, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про необхідність продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, мотивуючи свою позицію тим, що, ризики, які були враховані судом при обранні йому запобіжного заходу тримання під вартою не змінилися, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не з`явилося, тому продовження строку тримання під вартою необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.

Захисник та обвинувачений кожен окремо заперечували проти продовження строку раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому, просили змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Вислухавши думку учасників судового процесу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При вирішенні клопотання прокурора про необхідність продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, який відповідно до ст.12 КК України належить до тяжких злочинів.

Перед судом доведено, що ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на даний час не зменшилися і є надалі актуальними.

Зокрема, про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, суспільною працею не займається, законних джерел доходу не має, малолітніх дітей на утриманні не має, у зв`язку з чим стійкі соціальні зв`язки у нього відсутні.

ОСОБА_3 усвідомлює, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, покарання за який, передбачено у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, та маючи можливість вільного пересування, враховуючи перелічені обставини, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що перешкоджатиме досудовому розслідуванню.

Про наявність ризику, передбаченого у п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлені потерпілий ОСОБА_6 та свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які мешкають в одному населеному пункті з обвинуваченим ОСОБА_3 та які ще не допитані безпосередньо судом в ході судового розгляду. Враховуючи викладене та розуміючи тяжкість покарання, яке може бути призначене судом у разі визнання ОСОБА_3 винуватим у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, обвинувачений перебуваючи на свободі матиме реальну можливість незаконно впливати на свідків та змусити їх змінити свої показання з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 раніше судимий за вчинення корисливого злочину, а саме 27.10.2021 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 року обмеження волі, із застосуванням ст. 75,76 КК України, з випробуванням строком на 1 рік, та перебуває на обліку у Новомосковському міськрайонному відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, однак останній на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову обґрунтовано обвинувачений у вчиненні корисливого злочину. Вищевикладене свідчить про те, що ОСОБА_3 , перебуваючи на свободі, матиме реальну можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Окрім цього, перед судом доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам, оскільки їх уникнення за наведених обставин можливо лише через обмеження свободи пересування обвинуваченого шляхом тримання під вартою.

Отже, аргументи захисника щодо застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу не можуть бути прийняті судом, враховуючи вказані обставини.

Тому, на думку суду, на цей час продовжують існувати зазначені вище ризики, а тому продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у виді тримання під вартою застосований обвинуваченому продовжити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 314, 331, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, ОСОБА_3 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 24 лютого 2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1