ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1164/23 Справа № 175/272/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0000132 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2023 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.289, ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України,

яким продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 березня 2023 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_9 перебуває під вартою майже 2 роки

Стверджує, що доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_9 до інкримінованих йому злочинів, у прокурора немає, підозра є необгрунтованою.

Зазначає, що ухвала не відповідає вимогам ст.196, 198, 199 КПК України, оскільки не містить відомостей, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів та посилань на докази, якими обгрунтовуються ці обставини, а також місця її постановлення.

Вказує на те, що ОСОБА_9 раніше не судимий, одружений, має постійне місце проживання, неповнолітню дитину, міцні соціальні зв`язки та бездоганну репутацію, страждає на певні захворювання, є волонтером, позитивно характеризується за місцем проживання та попередньої роботи.

Посилається на те, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст. 184, 199 КПК України, є ідентичним попереднім клопотанням, окрім того, вказане клопотання не було вручено обвинуваченому.

Окрім того, заявлені прокурором ризики є недоведеними.

Зазначає, що стан здоров`я обвинуваченого погіршився внаслідок застосування працівниками поліції до ОСОБА_9 недозволених методів досудового розслідування.

Стверджує, що ОСОБА_9 був затриманий без попередження та обов`язкової участі захисника, а повідомлення про підозру йому було вручено після спливу 24 годин з моменту його затримання, що свідчить про незаконне його тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт або на інший більш м`який запобіжний захід.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що клопотання прокурора є ідентичним попереднім клопотанням.

Зазначає, що обвинувачення є необгрунтованим, доказів причетності ОСОБА_10 до інкримінованих йому злочинів матеріали кримінального провадження не містять.

Посилається на те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, є недоведеними.

Стверджує, що тяжкість злочину і покарання не може бути підставою для перебування обвинуваченого під вартою.

Вказує на те, що перебування ОСОБА_10 під вартою погіршує його стан здоров`я, він є особою з інвалідністю, у 2012 році переніс хірургічне втручання на серці, а тому потребує систематичного стаціонарного лікування.

Окрім того, обвинувачений раніше не судимий, працює, позитивно характеризується, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, у нього наявні міцні соціальні зв`язки та на його утриманні перебувають дружина і донька.

Зазначає, що ОСОБА_10 до обрання запобіжного заходу не допускав порушень, покладених на нього процесуальних обов`язків, також інших кримінальних проваджень та нових повідомлень про підозру він не має.

Посилається на те, що стороною обвинувачення не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2023 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 березня 2023 року включно.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи на свободі, можуть переховуватись від суду, оскільки обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким злочином, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, також враховуючи тяжкість та характер вчиненого злочину, застосування альтернативного запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених на цій стадії розгляду, а наведені позитивні характеристики не слугують достатньою підставою для зміни запобіжного заходу, а тому зазначене є достатніми підставами для продовження обвинуваченим запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги захисників та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційних скарг захисників не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт № 0000132 щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.289, ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України, та ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою суду від 02.04.2021 року до обвинуваченого ОСОБА_9 та ухвалою суду від 09.09.2021 року до обвинуваченого ОСОБА_10 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 30.01.2023 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи на свободі, можуть переховуватися від суду, оскільки обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким злочином, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними, а також позитивні характеристики обвинувачених.

Колегія суддів погоджується із встановленим судом першої інстанції ризиком, оскільки відповідно до клопотання прокурора ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, два з яких - ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України - є тяжкими, а одне особливо тяжке, крім того, прокурор обгрунтовує клопотання наявністю суспільного інтересу, оскільки обставини цього провадження неодноразово висвітлювались в засобах масової інформації, яке викликало занепокоєння та обурення значної кількості населення м. Дніпра.

Окрім того, слід зазначити, що до ризиків належить наявність введеного в Україні воєнного стану, оскільки вказана обставина суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Таким чином, доводи апеляційних скарг захисників щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначений ризик встановлений в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлений ризик об`єктивно існує і для його запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Також, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, що спричинило смерть потерпілого, а тому, відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК України, суддя також має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Окрім того, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленому ризику, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких вони обвинувачуються, та встановлений ризик; - заяв про взяття на поруки обвинувачених не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміновані обвинуваченим кримінальні правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинувачених, оскільки вказаний запобіжний захід не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії їх належної процесуальної поведінки.

Посилання сторони захисту на ст.177 КПК України як на підставу необхідності встановлення декількох ризиків для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки зазначене не узгоджується із п.2 ч.1 ст.194 КПК України, відповідно до якої, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.

Посилання захисників на необгрунтованість обвинувачення та відсутність доказів причетності ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до інкримінованих їм злочинів не можуть бути взяті до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу кримінального правопорушення постановлюється виправдувальний вирок.

Доводи захисників про те, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст.184, 199 КПК України, а також, що прокурором не доведено наявність ризиків та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відповідає вимогам ч.3 ст.199 КПК України, так як в ньому, в тому числі, зазначені обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, а також щодо неможливості застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Твердження захисників, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу є ідентичним попереднім клопотанням, не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд першої інстанції при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу кожного разу перевіряє наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які зазначені в клопотанні прокурора, а також чи зменшились ризики, на підставі яких був обраний запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою.

Посилання захисника ОСОБА_7 на те, що клопотання прокурора не було належним чином вручено стороні захисту не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що ухвала суду не відповідає вимогам ст. 196, 198, 199 КПК України є необгрунтованими, оскільки колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам КПК України, оскільки містить всі необхідні відомості, передбачені ч.1 ст.196 КПК України, в тому числі, встановлено наявність ризику, передбаченого ст.177 КПК України, та, з урахуванням обставин висунутого обвинувачення та суворості ймовірного покарання, зазначено щодо неможливості застосування альтернативних запобіжних заходів. Що стосується незазначення в ухвалі місця її постановлення, то колегія суддів вважає, що вказана обставина не є підставою для скасування ухвали суду, оскільки жодним чином не впливає на правильність висновків постановленого судом рішення.

Посилання захисника ОСОБА_8 на те, що ухвала обгрунтована виключно тяжкістю інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень не може бути взято до уваги, оскільки запобіжний захід продовжено з урахуванням всіх обставин, особи обвинуваченого.

Твердження захисника ОСОБА_7 , що обвинувачений ОСОБА_9 майже 2 роки перебуває під вартою не є підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу, оскільки розгляд кримінального провадження триває, встановлено наявність ризику, передбаченого ст.177 КПК України, також під час апеляційного перегляду з`ясовано, що матеріали кримінального провадження є чисельними, досліджуються судом, з огляду на обсяг пред`явленого обвинувачення та доказів не встановлено затягування розгляду зі сторони суду чи прокурора.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_9 був затриманий без попередження та обов`язкової участі захисника, а повідомлення про підозру йому було вручено після спливу 24 годин з моменту його затримання, що свідчить про незаконне його тримання під вартою, не заслуговують на увагу, оскільки підстави законності затримання обвинуваченого були перевірені слідчим суддею під час ухвалення рішення про обрання обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи захисників про те, що обвинувачені раніше не судимі, мають міцні соціальні зв`язки, одружені, на утриманні у кожного є дитина, мають певні захворювання, з`являлись на виклики і не мають інших кримінальних проваджень, колегія суддів вважає такими, що не зменшує заявлений у кримінальному провадженні ризик, окрім того, матеріали провадження не містять відомостей про те, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за станом здоров`я не можуть перебувати під вартою.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинувачених кримінальних правопорушень, наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, дані про особи обвинувачених, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні ухвали, що оскаржується, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за доцільне ухвалу суду залишити без змін, а апеляційні скарги захисників залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2023 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2023 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4