Справа № 606/2242/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0000173, внесеного 13.11.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с.Вербівці, Теребовлянський район, Тернопільська область, місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, із середньою освітою, непрацюючого, раніше судимого, востаннє вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27.02.2023 за ч.4 ст.185, ч.1 ст.304 КК України із застосуванням ч.1 ст.70, ч. 1 ст. 71 КК України до у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Теребовля угоду про визнання винуватості від 30.03.2023 у даному кримінальному провадженні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України на шлях виправлення не став, та в умовах воєнного стану вчинив новий злочин проти власності за наступних обставин.

Так, 13.11.2022 приблизно о 09 год 45 хв. у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с. Вербівці Теребовлянської ТГ, який перебував в м. Теребовля, по вулиці Застіноцька, виник злочинний умисел на відкрите заволодіння чужим для нього майном - жіночою сумкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки с.Малів, Теребовлянської ТГ, яка проходила поруч.

Реалізуючи свій злочинний намір, переслідуючи прямий умисел та корисливий мотив, спрямований на відкрите протиправне заволодіння чужим майном, діючи повторно, відкрито, ОСОБА_3 з метою заволодіння чужим для нього майном застосував до потерпілої насильство, яке не є небезпечним для її життя чи здоров`я, штовхнувши її долонею руки в обличчя після чого вирвав з руки ОСОБА_5 жіночу сумочку вартістю 250 грн, у якій знаходився гаманець вартістю 50 грн, у якому були грошові кошти у сумі 2150 грн, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 2450 грн.

Після відкритого заволодіння чужим майном ОСОБА_3 покинув місце вчинення правопорушення та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Злочином потерпілій ОСОБА_5 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 2450 грн, яка на даний час відшкодована.

Вказані дії ОСОБА_3 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.4 ст.186 КК України як грабіж поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Згідно письмової заяви потерпіла ОСОБА_5 надала згоду прокурору на укладення між ним та обвинуваченим угоди про визнання винуватості.

30.03.2023 в м. Теребовля Тернопільської області прокурор Теребовлянської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_6 уклали угоду про визнання винуватості у даному кримінальному провадженні.

В угоді про визнання винуватості сторони виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч.4 ст.186 Кримінального кодексу України, які ніким не оспорюються, зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини. Згідно з угодою ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення з врахуванням беззастережного визнання ним своєї винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме: за ч.4 ст.186 КК України у виді 7 (сім) років позбавлення волі. Із врахуванням вироку Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27.02.2023 за ч.1 ст.304 ч.4 ст.185 КК України, яким ОСОБА_3 засуджено до 5 (п`яти) років та 3 (трьох) місяців позбавлення волі, на підставі ч.ч.1,4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначення остаточного покарання у виді 7 (сім) років позбавлення волі. Зарахувати в строк відбування покарання строк перебування під вартою з 02.02.2023.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки їх невиконання, передбачені ст. 476 КПК України та отримана згода ОСОБА_3 на призначення узгодженого сторонами угоди про визнання винуватості покарання.

Прокурор у судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання, оскільки при її укладенні були дотримані вимоги Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Потерпіла у судовому засіданні не заперечувала проти затвердження угоди, зазначила, що шкода їй відшкодована, претензій до обвинуваченого немає.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 просив вказану угоду затвердити і призначити йому узгоджену міру покарання. Пояснив, що угода укладена добровільно, він повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, характер обвинувачення, норми ч.4 ст.474 КПК України, беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримала зазначену угоду про визнання винуватості, просила її затвердити, зазначивши, що угода укладена добровільно, в її присутності та відповідає вимогам, встановленим нормами Кримінального процесуального кодексу України.

Розглядаючи, в порядку п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд, заслухавши думку прокурора, потерпілої, обвинуваченого та захисника, дійшов наступного висновку.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частиною 5 ст. 469 КПК України передбачено, що укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом з`ясовано, що обвинувачений повністю розуміє свої права, передбачені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, визначені ч.2 ст. 473 цього Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Потерпіла надала письмову згоду прокурору на укладення угоди.

Також суд, у відповідності до вимог ч.6 ст.474 КПК України, встановив та переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При перевірці угоди про визнання винуватості на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України судом встановлено, що угода у повному обсязі відповідає вимогам законодавства, дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.4 ст.186 КК України, а саме грабіж поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, відсутні будь-які підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, обвинувачений спроможний виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним засадам призначення покарання та санкції ч.4 ст.186 КК України.

Також, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України.

Отже, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що укладена 30.03.2023 між прокурором та обвинуваченим угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, востаннє вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27.02.2023 за ч.1 ст.304 ч.4 ст.185 КК України, яким ОСОБА_3 засуджено з урахуванням ч. 1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.01.2022, та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч.5 ст.12 КК України є тяжким злочином та обставини, які пом`якшують покарання.

Як обставини, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно достатті 67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи викладене вище, та те, що злочин за цим вироком вчинений ОСОБА_3 до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання обвинуваченому слід визначити за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за попереднім вироком більш суворим за цим вироком, за правилами ч.4 ст.70 КК України, зарахувавши в строк покарання частково відбуте покарання за попереднім вироком, тобто, обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 30.03.2023.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати за проведення: судової дактилоскопічної експертизи №СЕ-19/120-22/11120-Д від 30.11.2022 в сумі 1321,46 грн, судових товарознавчих експертиз №СЕ-19/120-22/10821-ТВ від 18.11.2022 в сумі 755,12 грн, №СЕ-19/120-22/10820-ТВ від 23.11.2022 в сумі 943,90 грн, всього в сумі 3 020,48 грн, які суд вважає слід стягнути з ОСОБА_3 в користь держави, оскільки вони виникли у зв`язку із проведенням експертиз в межах даного кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, а тому суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15.11.2022.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з вимогами ст.100 КПК України.

В даному кримінальному провадженні обвинуваченому не обирався та не продовжувався запобіжний захід в виді тримання під вартою. ОСОБА_3 02.02.2023 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою у іншому провадженні №0000032 від 19.01.2023, у якому 27.02.2023 Теребовлянським районним судом Тернопільської області було ухвалено вирок та остаточно призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці. Початок строку відбування покарання рахується з моменту застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто з 02.02.2023. Вказане покарання він на даний час відбуває, тому цей строк підлягає зарахуванню в строк покарання, призначеного відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України.

Керуючись статтями 314, 373, 374, 473, 474, 475, 476 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 березня 2023 року, укладену в кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000173 від 13.11.2022, між прокурором Теребовлянської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , у присутності захисника ОСОБА_6 .

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27.02.2023, більш суворим за даним вироком, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 02 лютого 2023 року.

Зарахувати в строк відбуття покарання частково відбуте покарання за вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2023 року.

До вступу вироку в законну силу утримувати обвинуваченого ОСОБА_3 в Чортківській УВП №26.

Процесуальні витрати за проведення експертиз у сумі 3 020 (три тисячі двадцять) грн 48 коп. стягнути з ОСОБА_3 в користь держави.

Скасувати арешт на майно, який накладено ухвалою слідчого судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15.11.2022.

Речові докази: жіноча сумка, чорного кольору, яка після проведення експертизи поміщена у сейф пакет № 3180871, гаманець чорного кольору, з надписом «Barsiti», (в даному гаманці знаходилась іконка (картонний образок «Матері Божої»), які після проведення експертизи поміщено у сейф пакет № 5769280 - які зберігаються в кімнаті речових доказів ВП №3(м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області; грошові кошти в сумі 977 грн, а саме чотири купюри номіналом по 200 гривень, УГ 0918869, ГЕ 8016331, ПА 3161999, ТА 2174754, одна купюра номіналом 100 гривень УД 0788198, одна купюра номіналом 50 гривень УЛ 7140512, одна купюра номіналом 20 гривень ТА 9976359, одна купюра номіналом 5 гривень УД 6259865, одна купюра номіналом 2 гривні СИ 5579234, які упаковані у сейф пакет № KIV 2132713 та які передані на зберігання в АТ КБ «ПриватБанк», за адресою: 46020, м. Тернопіль вулиця Євгена Коновальця, 10а, Тернопільська область - повернути потерпілій ОСОБА_5 ..

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, а в разі її подання - після прийняття рішення Тернопільським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1