ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1455/23 Справа № 191/1613/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року у кримінальному провадженні № 0000580 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів до 21 квітня 2023 року включно.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд, враховуючи, що розгляд справи з об`єктивних причин не може бути закінчений до спливу строку, визначеного ухвалою від 29.12.2022 року про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а також даних про особу ОСОБА_6 , який ухилявся від органів досудового розслідування, через що 01.02.2021 року був оголошений в міжнародний розшук, дійшов висновку про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу, та які до цього часу не відпали і не зменшилися та на день проведення судового засідання не дозволяють застосувати альтернативні види запобіжних заходів.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою застосувати запобіжний захід у виді застави або домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що ухвала є необґрунтованою та незаконною, винесена всупереч обставинам справи, перебігу судового засідання.

Зазначає, що клопотання прокурора не додано жодного доказу, який би підтверджував необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Не обґрунтовано та не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу або застави буде недостатнім для запобігання ризикам.

Посилається на те, що, враховуючи обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні матір, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, відсутність доказів його провини та ризиків, визначених ст. 177 КПК України, відсутність будь-якої шкоди та претензій потерпілої сторони, застосований запобіжний захід є безпідставно жорстоким.

Вказує, що на даний момент ОСОБА_6 перебуває під вартою майже 9 місяців.

Прокурор в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, надав заяву про розгляд апеляційної скарги захисника без його участі, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без його участі.

Вислухавши захисника та обвинуваченого, які кожен окремо та разом просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції клопотання прокурора дотримані.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, оскільки, в тому числі, останній ухилявся від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим 01.02.2021 року був оголошений у міжнародний розшук; можливість обвинуваченого незаконно впливати на свідків, оскільки останні не допитані у судовому засіданні та обвинуваченому відомо їх місце проживання у цьому кримінальному провадженні, а також існує ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

З таким висновком погоджується й колегія суддів, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України, один з яких відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню. Крім того, наразі свідки у цьому кримінальному провадженні в суді першої інстанції ще не допитані, а докази, зібрані сторонами кримінального провадження, мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що визначені судом ризики є обґрунтованими.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Посилання захисника на особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні матір, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, відсутність будь-якої шкоди та претензій потерпілої сторони, не спростовує висновків суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для тримання ОСОБА_6 під вартою, вказані обставини не можуть бути достатнім важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків. Крім того, ці обставини існували й на момент вчинення кримінальних правопорушень, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.

Ствердження захисника про відсутність доказів провини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних правопорушень не є слушними, оскільки вони зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини обвинуваченого в інкримінованих злочинах, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і в даному провадженні ці питання не розглядаються.

В той же час, тривалість перебування обвинуваченого під вартою за доводами захисника хоча і має місце, проте колегія суддів враховує об`єм матеріалів, які досліджуються судом, кількість епізодів, а також поведінку учасників кримінального провадження, проте ця обставина у даному випадку не свідчить, що вона перешкодила чи могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що на даний час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд триває, разом з цим, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід дотримуватись розумних строків розгляду цього провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2023 року, якою продовжений строк тримання під вартою обвинуваченого за ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 263 КК України ОСОБА_6 у кримінальному провадженні 0000580, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4