ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1419/23 Справа № 243/2619/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької областівід 02 березня 2023 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0001945 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого: 1) 19 жовтня 1993 року Військовим судом Донецького гарнізону за ст.ст. 142 ч. 2, 240 п. «в», 42 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років; 2) 09 грудня 1997 року Слов`янським районним судом Донецької області за ст.ст. 142 ч. 3, 42 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк дванадцять років. Звільнений 12 червня 2003 року умовно-достроково на невідбутий строк один рік дев`ять місяців двадцять сім днів; 3) 03 грудня 2009 року Олександрівським районним судом Донецької області за ст.ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 162 ч. 1, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. Звільнений 10 червня 2011 року умовно-достроково на невідбутий строк десять місяців двадцять вісім днів; який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Очеретине Олександрівського району Донецької області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого: раніше судимого: 1) 05 липня 2006 року Дзержинським міським судом Донецької області за ст. 187 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років, з конфіскацією майна. Звільнений 23 березня 2012 року по відбуттю строку покарання; 2) 28 січня 2013 року Центрально-Міським районним судом м. Горлівки Донецької області за ст.ст. 185 ч. 2, 71 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців. Звільнений 11 червня 2014 року на підставі Закону України «Про амністію»; 3) 12 січня 2017 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ст.ст. 309 ч. 2, 317 ч. 1, 70 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. Звільнений 25 лютого 2020 року по відбуттю строку покарання; який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької областіперебуває кримінальне провадження № 0001945за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 146 ч. 2, 189 ч. 4 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 146 ч. 2, 189 ч. 4 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 146 ч. 2, 189 ч. 2 КК України.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької областівід 02 березня 2023 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 30.04.2023 року включно, продовжено ОСОБА_10 строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 30.04.2023 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує, що ухвала суду в частині продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 незаконна та підлягає скасуванню. Зазначає, що судом недотримано положення про ЄСІТС, оскільки в особистому кабінеті відсутня інформація про хід кримінального провадження в судовому розгляді, а саме відсутні ухвали, журнали судового засідання, тощо. Зауважує, що ризики, які покладені в основу продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є надуманими та не підтверджуються матеріалами провадження. Просить ухвалу суду скасувати та обрати обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 менш суворий запобіжний захід.

Позиції учасників судового провадження

Захисник та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Мотиви суду

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки стороною захисту рішення суду щодо ОСОБА_10 не оскаржується, колегія суддів перевіряє законність ухвали суду виключно щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Ст. 331 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочину;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи 02.03.2023 року під час судового розгляду кримінального провадження клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до спливу строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, суд дійшов висновку про доцільність продовження цього запобіжного заходу, обґрунтувавши його у судовому рішенні. Обвинувачений ОСОБА_8 не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працює, раніше неодноразово судимий, що вказує на недостатньо міцні соціальні зв`язки. ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів із застосуванням насильства, інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення за ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України відносяться до категорії нетяжкого та особливо тяжкого злочинів, за один з яких, а саме за ч. 4 ст. 189 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а отже, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини. Ризик впливу обвинуваченого ОСОБА_8 на свідків та потерпілих в рамках даного кримінального провадження залишається сталим, адже інкриміновані йому злочини він ймовірно вчинив із застосуванням насильства, крім того вони всі мешкають у одній місцевості, тож обвинувачений може впливати на вищевказаних учасників кримінального провадження з метою зміни їх показів під час судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_9 не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працює, раніше неодноразово судимий, що вказує на недостатньо міцні соціальні зв`язки. Останній обвинувачується у вчиненні злочинів із застосуванням насильства, інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення за ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України відносяться до категорії нетяжкого та особливо тяжкого злочинів, за один з яких, а саме, за ч. 4 ст. 189 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а отже, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини. Ризик впливу обвинуваченого ОСОБА_9 на свідків та потерпілих в рамках даного кримінального провадження залишається сталим, адже інкримінований йому злочин він ймовірно вчинив із застосуванням насильства, крім того свідки та потерпілі мешкають у одній місцевості, тож обвинувачений може впливати на вищевказаних учасників кримінального провадження з метою зміни їх показів під час судового розгляду.

Розглядаючи можливість застосування альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зауважує, що застосування особистого зобов`язання не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених. Застосування домашнього арешту є нерелевантним з огляду на необхідність залучення органів поліції до операції з оборони України, а тому контроль дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ускладнено. В умовах обстрілів інфраструктури України застосування електронних засобів контролю не є актуальним та можливим. Оскільки злочини, інкриміновані обвинуваченим, вчинені із застосуванням насильства, застосування запобіжного заходу у вигляді застави неможливе.

Суд першої інстанції обґрунтовано вирішив, що обраний щодо обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особам обвинувачених, характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, що їм інкримінуються, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини та менш суворий запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Однією з важливих гарантій здійснення проголошеного ст.ст. 3, 27 Конституції України права людини на життя і здоров`я є беззастережне виконання вимог кримінального процесуального закону щодо забезпечення прав потерпілих від зазначених злочинів.

Конституційний Суд України у рішенні від 27.10.1999 р. № 7рп зазначив, що кримінальну відповідальність слід розглядати як особливий правовий інститут, у межах якого здійснюється реагування держави на вчинений злочин. Кримінальна відповідальність передбачає офіційну оцінку відповідними державними органами поведінки особи як злочинної. Підставою кримінальної відповідальності є наявність у діяннях особи складу злочину, передбаченого кримінальним законом. Це форма реалізації державою правоохоронних норм, яка в кінцевому підсумку, як правило, полягає в застосуванні до особи, що вчинила злочин, конкретних кримінально-правових заходів примусового характеру через обвинувальний вирок суду.

Крім того, висновок суду першої інстанції щодо законності підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який, посилаючись на практику застосування ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішеннях Кудла проти Польщі та МакКей проти Сполученого Королівства констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Проте, безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Отже, на даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених і виключити ризики, пов`язані із звільненням їх з-під варти.

Посилання сторони захисту на недотримання судом першої інстанції положення про ЄСІТС не є предметом апеляційного розгляду у відповідності до положень ст. 422-1 КПК України, тож колегія суддів не вдається до оцінки даних доводів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької областівід 02 березня 2023 року в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 30.04.2023 року включно - залишити без змін.

Судді: