НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

31 березня 2023 року ЄУ № 322/342/23 (Провадження № 1-кс/322/74/23)

Слідчий суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , в рамках досудового розслідування, внесеного до ЄРДР 29.03.2023 за №0000038, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю села Клювинці Гусятинського району Тернопільської області, громадянину України, одруженому, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, проходить військову службу на посаді водія-електрика медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому,

підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

встановив:

31.03.2023 до слідчого судді надійшло згадане клопотання, зі змісту якого випливає, що ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він 29 березня 2023 року, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 приблизно о 01 годині 10 хвилин, перебуваючи біля ґанку будинку АДРЕСА_2 на ґрунті раптово виниклого словесного конфлікту, діючи з прямим умислом спрямованим на протиправне заподіяння смерті іншій людині, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, дістав наявний при собі предмет, ззовні схожий ніж та наніс один удар в область тулубу військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 старшому солдату ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення грудної клітин з ушкодженням серця. Тобто ОСОБА_5 , виконав всі необхідні дії для досягнення свого злочинного умислу до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_8 у подальшому була надана перша медична допомога колегами по службі.

Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, а саме закінчений замах на вчинення умисного вбивства, тобто протиправного заподіяння смерті іншій людині.

Вказана інформація про вчинене кримінальне правопорушення 29.03.2023 була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000038.

29.03.2023 о 5 годині 00 хвилин ОСОБА_5 було затримано в порядку ст.208 КПК України, оскільки безпосередньо після вчинення злочину сукупність очевидних ознак на місці події вказували на те, що саме він вчинив вказаний злочин.

29.03.2023 ОСОБА_5 в умовах ізолятору тимчасового тримання вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Слідчий зазначав, що причетність ОСОБА_5 до вчинення вказаного кримінального правопорушення і відповідно обґрунтованість підозри у його вчиненні, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- повідомленням про вчинення кримінального правопорушення;

- протоколом огляду місця події від 29.03.2023;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 29.03.2023, який показав, що бійку розпочав ОСОБА_5 та спричинив йому тілесні ушкодження, а ОСОБА_8 стояв поряд. Інших учасників не було. Після того як він побіг до будинку ОСОБА_5 з ОСОБА_8 остались тільки у двох;

- протоколом затримання ОСОБА_5 від 29.03.2023 в ході якого під час обшуку підозрюваного у останнього було виявлено та вилучено предмет схожий на ніж;

- допитами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які характеризують ОСОБА_5 негативно, як нервового чоловіка, постійно агресивного, пихатого та не контрольованого. З показань цих свідків випливало, що емоційний стан в колективі гарний окрім поведінки ОСОБА_5 , який постійно з усіма конфліктує.

- іншими матеріалами кримінального провадження.

У клопотанні наведені обставини, які на думку слідчого свідчать про існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зазначені доводи, які на його переконання, свідчать про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вказаним ризикам.

Враховуючи вказане слідчий просив застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Вказане клопотання було вручено підозрюваному напередодні ввечері (30.03.2023), тобто більш ніж за три години до його розгляду по суті.

Прокурор і слідчий в судовому засіданні клопотання про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримали у повному обсязі з підстав викладених у ньому, просили його задовольнити.

Захисник заперечувала проти задоволення клопотання, вважала, що кваліфікація дій її підзахисного за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України є необґрунтованою, зазначала, що ризики наведені у клопотанні - надумані. Просила застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Підозрюваний підтримав доводи свого захисника, вважав що у ситуації, яка трапилась він захищався від нападу двох осіб, ніякого умислу на вбивство потерпілого у нього не було. Визнав факт певних розбіжностей своїї поглядів і поглядів інших військовослужбовців підрозділу щодо проходження і несення служби. Саме з цим допускав надані йому колегами негативні характеристики, які вказані у протоколах допитів. На його думку, це могло бути зроблено під тиском командира ( ОСОБА_10 ), зокрема через певну бездіяльність якого (вживання військовослужбовцями у підрозділі алкоголю, і відсутність належного реагування), як він вважав, і сталася ця ситуація. Також повідомив, що внаслідок стану здоров`я (уроджена астма, 3 група інвалідності) він звертався до командира з проханням направити його на ВЛК, однак той ніяким чином на ці прохання не реагував. Його було переведено до нинішнього підрозділу (медпункту) саме внаслідок проблем зі здоров`ям. До цього він служив в піхоті, на нулі. Можливо у командира склалася хибна думка, що він намагається ухилитися від служби чи щось в цьому роді. Однак в дійсності він не хотів наражати на небезпеку поранених військовослужбовців, що б могло статися якби в нього трапився приступ при їх евакуації. Він ніколи не вживав алкогольні напої на службі, ніколи не притягався до відповідальності, ні під час служби, ні під час цивільного життя, на відміну від того ж ОСОБА_9 (безпосередній свідок події, який дійсно був підданий адміністративному стягненню постановою судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 06.12.2022 справа ЄУ 322/925/22 провадження 3/322/695/22, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП). Вважав, що саме ОСОБА_9 спровокував спочатку конфлікт, а потім і бійку, до якої підключився потерпілий. ОСОБА_8 напав на нього зненацька, зробив йому так би мовити «шкільний захват» (показав візуально під час засідання). Від цього він почав задихатися, в очах потемніло, тому опасаючись за своє життя він і застосував ніж. Також підозрюваний надав пояснення в контексті майнового стану його родини.

Захисник просила долучити до матеріалів провадження копії медичних довідок підозрюваного.

Сторона обвинувачення після ознайомлення зі змістом цих документів проти їх долучення не заперечувала, тому клопотання було задоволено.

Також сторона захисту просила долучити до матеріалів копію протоколу допиту (повторного) підозрюваного, водночас після зсування думки сторін у долученні вказаного протоколу було відмовлено, з огляду на те, що сторони визнали, що зафіксована в протоколі інформація в цілому відповідає змісту пояснень підозрюваного наданих в судовому засіданні під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Вислухавши прокурора, пояснення підозрюваного і доводи захисника, дослідивши клопотання, додані до нього копії документів, а також копії документів наданих захисником, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу (що не стосуються вказаного випадку).

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення (п.1); наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор (п.2); недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (п.3).

З огляду на презумпцію невинуватості, слідчий суддя вважає некоректними вказівки у клопотанні в контексті того, що ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкий злочин, адже останній лише підозрюється у вчиненні такого злочину.

Водночас стороною обвинувачення, доводами клопотання, доданими документами, а також в судовому засіданні не доведено обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України). Наявні у матеріалах докази вказують лише на обґрунтовану підозру у нанесенні ОСОБА_5 тілесного ушкодження потерпілому, однак кваліфікація цих дій може бути різною, як в залежності від умислу і предмету посягання, так і від оцінки дій потерпілого і свідка ОСОБА_9 по відношенню до підозрюваного.

Навіть з урахуванням позиції свідка ОСОБА_9 , в частині повідомленої інформації про перебування ОСОБА_5 і потерпілого певний час сам на сам, що не в повній мірі узгоджуються, як з показаннями підозрюваного, так і з показаннями інших свідків (при тому, що усі свідки (окрім свідка ОСОБА_13 , відомості про якого взагалі не фігурують в клопотанні) дали підозрюваному фактично негативну характеристику, а не навпаки), кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України не є достатньо обґрунтованою. До того ж, на думку слідчого судді, вказаний свідок ( ОСОБА_9 ) може бути суб`єктивно зацікавленою особою, що випливає навіть з його ж показів в контексті вживання ним алкоголю і висунутої ОСОБА_5 пропозиції вийти поговорити на двір, коли той знаходився в будинку і відпочивав перед чергуванням.

Хоча слідчий суддя під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу не вирішує питання щодо остаточної кваліфікації і вини особи, підозра у вчинені кримінального правопорушення має бути обґрунтованою, а не формальною, адже саме від обґрунтованості підозри в першу чергу залежить можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а від кваліфікації і відповідно міри покарання, прямо залежить можливість застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Водночас, як вже зазначалася, підозра у нанесенні ОСОБА_5 . ОСОБА_8 проникаючого поранення грудної клітин з ушкодженням серця є обґрунтованою. За будь-якої з імовірно можливих кваліфікацій цих дій і за умови наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, існує доцільність застосування запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі.

Щодо заявлених у клопотанні ризиків слід зазначити наступне.

В клопотанні заявлено існування трьох ризиків: переховування, незаконного впливу на потерпілого і свідків, вчинення нового кримінального правопорушення чи завершення того у якому підозрюється.

Слідчий суддя погоджується з доведенням існування лише одного з них.

Так на ризик переховування від органів досудового розслідування і суду, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України насамперед свідчить те, що ОСОБА_5 усвідомлює, що за умови доведення його вини саме ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі до десяти років.

Слідчий суддя не погоджується з доводами вказаними у клопотанні на предмет обґрунтування наведених ризиків, як то можливість виїхати за межі території України або на тимчасово окуповані території України. Такі доводи носять мало імовірний характер і ґрунтуються в більшій мірі на припущеннях ніж на доказах.

Так, до прикладу, якщо враховувати загально відомі обставини щодо ставлення громадян рф, сепаратистів і колаборантів до громадян України взагалі і військовослужбовців ЗСУ зокрема, виїзд на окуповані території несе для підозрюваної особи, особливо це гостро стосується тієї, яка є уродженцем Тернопільської області, ризики настання набагато небезпечніших наслідків ніж понесення покарання у виді позбавлення волі за умови доведення вини.

В теперішній час, чоловікам, окрім осіб певної категорії, виїзд за межі України, заборонений, а для особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, фактично є неможливим.

Військовослужбовець згідно з діючим законодавством і положеннями дисциплінарних статутів не має права залишати місце несення служби без відповідних наказів командирів. За вчинення таких дій наступає додаткова відповідальність.

До того ж підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, що суттєво зменшує ризик переховування.

З огляду на це, посилання слідчого у клопотанні на практику Європейського суду зокрема на рішення «W проти Швейцарії» не є релевантним з цим провадженням.

Посилання ж слідчого на справу «Харченко проти України» взагалі недоречно, оскільки в наведеній справі йшлося про продовження строку тримання під вартою і було констатовано порушення Конвенції, а не навпаки.

Аналогічне стосується і справи «Ілійков проти Болгарії».

У справі «Летельє проти Франції», знову таки, було констатовано порушення, після фактичної заміни запобіжного менш суворого запобіжного заходу на тримання під вартою.

Виривання з контексту обґрунтування ЄСПЛ остаточних висновків, які відрізняються за результатом від того, який сторона обвинувачення клопоче ухвалити, на переконання слідчого судді, є неправильним і маніпулятивним.

Щодо другого заявленого ризику слід зазначити, що з показань більшості зі свідків випливало, що у підрозділі атмосфера була дружньою і тільки ОСОБА_5 був особою, яка її (цю атмосферу) псувала, отже незрозуміло чому хтось має допомагати підозрюваному чинити тиск на свідків чи потерпілого, або ж узгоджувати з ним свої показання. До того ж, окрім ОСОБА_9 , очевидцем події ніхто зі свідків не був. Більше інформаційного значення, окрім згаданого свідка, мають показання ОСОБА_13 , який в той час був на вулиці і бачив усіх трьох учасників конфлікту одразу після події. Водночас свідчення ОСОБА_13 в більшій мірі узгоджуються з версією підозрюваного, тому знову таки, не зрозуміло чому останній має змінювати свої показання, і чому їх зміна буде в інтересах саме підозрюваного.

ОСОБА_5 має звання солдат, тобто він є підпорядкованою особою, відповідно, враховуючи принцип субординації, чинити тиск на інших військовослужбовців, які мають таке ж звання, або вище, чи взагалі є його безпосереднім начальником, фактично не можливо, або в карай ускладненим.

Тиск же шляхом погроз теж є мало імовірним з огляду на те, що усі свідки є військовослужбовцями одного підрозділу, постійно контактують між собою, тобто якщо спроби тиску з боку підозрюваного мали б місце це одразу було виявлено і понесло негативні наслідки для нього.

Тиск на потерпілого є неможливим навіть теоретично, з огляду на те, що останній перебуває в реанімації закладу охорони здоров`я і зрозуміло, що останній найближчим часом не повернеться у підрозділ.

Щодо третього заваленого ризику.

Навіть з доводів клопотання, не кажучи вже про докази, залишається незрозумілим як підозрюваний може закінчити правопорушення у якому він підозрюється за умови не обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не заслуговують на увагу і доводи в контексті можливості вчинення підозрюваним інших правопорушень, зокрема військових злочинів, передбачених ст.ст.407, 408 КК України. Так до моменту переводу підозрюваного до медпункту, останній проходив службу в підрозділі в якому вона (служба) є набагато небезпечнішою, де ризики загинути чи отримати поранення були набагато вищими у порівнянні з місцем його сьогоднішньої служби. Водночас і на той час і на теперішній, відомості про те, що ОСОБА_5 притягався до адміністративної відповідальності за ст.172-11 КУпАП або за ст.ст.407, 408 КК України, відсутні. Сам по собі факт притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності у цьому провадженні, де навіть за умови визнання його винним існує теоретична вірогідність призначення більш м`якого покарання ніж передбаченого законом або звільнення від відбування покарання з випробуванням, не дає підстав вважати, що особа може вчинити військові злочини, за які, в разі доведення вини передбачено покарання від 5 до 10 (ч.5 ст.407 КК) і 12 (ч.4 ст.408 КК) років позбавлення волі навіть без теоретичної можливості застосування положень ст.ст.69, 75 КК України.

Окремо слід звернути увагу що інформація, яка стосується характеристик підозрюваного висвітлена в лише у показаннях кількох свідків, однак відповіді матеріали (характеристики) з нинішнього місця служби і попереднього (безпосередньо від командирів частин чи замів по виховній роботі), з місця проживання, роботи тощо не надані. Відомості про його стан здоров`я захисником надані лише під час судового засідання.

Отже, слідчий суддя погоджується лише з існуванням ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, щодо можливості переховування підозрюваного від органів досудового розслідування і суду, однак який не є досить високим.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Обґрунтованість підозри, саме за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, необхідність обрання найсуворішого запобіжного заходу, нездатність інших заходів забезпечити належний хід досудового та судового провадження не підтверджена доводами клопотання не доведена стороною обвинувачення під час судового засідання.

Враховуючи наведені вимоги кримінального процесуального закону, майновий стан підозрюваного, а також той факт, що він на теперішній час не проживає вдома, а проходить службу у підрозділі ЗСУ, який розташований в с. Софіївка Запорізького району Запорізької області і виконує завдання, як у цьому так і в судніх районах, слідчий суддя вважає, що за вказаних умов щодо ОСОБА_5 найбільш доречним є застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків визначених ч.5 ст.194 КПК України, який досягне своєї мети і зможе нівелювати ризик доведений стороною обвинувачення у цьому провадженні.

Керуючись ст.ст.177-179, 184, 193, 194, 196, 395 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 , відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , такі обов`язки:

1) прибувати за викликом до слідчого, прокурора або суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, за місцем дислокації підрозділу у якому він проходить службу (за винятком випадків виконання бойових завдань) без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проходження служби і місця дислокації підрозділу;

4) утримуватись, від будь-якого спілкуватися щодо обставин кримінального правопорушення із потерпілим і свідками у вказаному провадженні.

ОСОБА_5 , роз`яснюється, що в разі невиконання вказаних обов`язків щодо нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обов`язки на підозрюваного покладаються на два місяці.

Ухвала слідчого може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1