Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/158/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 186КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 січня 2023 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Світловодськ, Кіровоградської області, українець, громадянин України, не працюючий, не одружений, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 25.09.2009 Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.І ст. 186 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 17.09.2010 Г`олосіївським районним судом м. Києва за ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнився 18.06.2013 умовно-достроково з не відбутою частиною покарання 7 місяців 29 днів;

- 07.11.2013 Печерським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, ухвалою Березанського міського суду Київської області від 21.03.2016 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання період перебування під вартою з 28.06.2013 до 09.01.2014 із розрахунку 1 день за 2 дні позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 16.06.2017 по відбуттю строку покарання;

- 24.10.2019 Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 22.03.2022 по відбуттю строку покарання.

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто по 18 березня 2023 року(включно), без визначення розміру застави,

В С Т А Н О В И Л А:

В проваджені Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 січня 2023 року перебувають матеріли кримінального провадження 0000777 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

В судовому засіданні Кіровського районного суду м. Кіровограда прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу, своє клопотання мотивоване тим, що існують ризики, а саме: обвинувачений може впливати на потерпілу, може переховуватися від суду та може продовжити злочинну діяльність. Підстав для зміни запобіжного заходу для застосування більш-м`якого запобіжного заходу не має.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 січня 2023 року задоволено клопотання та ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Судове рішення мотивовано тим, що обвинуваченому ОСОБА_8 оголошено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити ухвалу суду першої інстанції, застосувати до нього будь-який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що орган обвинувачення не надав суду докази на підтвердження обґрунтованості ризиків.

Ризики не було у зв`язку з тим, що він не переховувався від слідства та постійно з`являвся до слідчого за першою вимогою.

Також, апелянт зазначає про те, що він не отримував ухвали за 18 січня та 24 січня.

Крім того, апелянтом подано клопотання про зміну запобіжного заходу, в якому останній посилаючись на ряд рішень Європейського суду просить змінити йому запобіжний захід.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали клопотання, які надійшли на електронну адресу апеляційного суду і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Органом досудового розслідуванням ОСОБА_8 підозрюється у тому, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2020 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Відповідно до Указу Президента України від 14.03.2022 №133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року на 30 діб.

Згідно Указу Президента України від 17.05.2022 №341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин25 травня 2022 року на 90 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року на 90 діб.

07.11.2022 у вечірній час близько 23 год., ОСОБА_8 , проходив біля магазину ТОВ «АТБ- маркет», що розташований по вул. Б.Хмельницького, 34 в м. Світловодськ Олександрійського району Кіровоградської області.

В цей час, біля вище вказаного магазину проходила гр. ОСОБА_9 , яка тримала в руках мобільний телефон, який використовувала як ліхтарик.

Помітивши гр. ОСОБА_9 , яка тримала в руці мобільний телефон у ОСОБА_8 виник прямий злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення.

Реалізуючи свій злочинний задум, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, чітко усвідомлюючи, що його злочинні дії помітні для ОСОБА_9 , ОСОБА_8 підбіг до останньої та відкрито, шляхом ривка, вихопив з її рук мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9A», 2/32 Gb, гранітного кольору у справному стані вартістю 3779 гривень 10 копійок, який знаходився у силіконовому чохлі чорного кольору, вартістю 186 гривень, з сім - картами мобільного оператору «Київстар» та мобільного оператору «Водафон», тим самим незаконно відкрито ним заволодів.

В подальшому ОСОБА_8 не реагуючи на зауваження потерпілої ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на свій власний розсуд, чим спричинив громадянці ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 3965 гривень 10 копійок.

Таким чином, ОСОБА_8 своїми умисними протиправними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж),вчинений повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Слід зазначити, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування чи суду були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_10 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Також, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому й має запобіжний захід.

Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості - переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.

Причетність ОСОБА_8 до повідомленої йому підозри підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 08.11.2022, в ході проведення якого по АДРЕСА_2 виявлено місце вчинення злочину;

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_9

- протоколом впізнання особи за фотознімками в ході якого потерпіла ОСОБА_9 вказала на ОСОБА_8 , як на особу причетну до вчинення злочину.

- протоколом огляду місця події від 08.11.2022, в ході проведення якого у ОСОБА_8 було виявлено та вилучено мобільний телефон належний потерпілій ОСОБА_9 ;

- висновком судової товарознавчої експертизи № 3058 від 14.11.2022;

- повідомленням про підозру ОСОБА_8 , від 22.11.2022;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 22.11.2022.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках:

- при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;

- при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;

- при ризику вчинення ним подальших правопорушень;

- при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.

Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

Під час апеляційного розгляду захисник заперечувала проти застосованого судом першої інстанції до її підзахисного запобіжного заходу.

Не визнання вини, та тяжкість злочину у якому обвинувачується ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків, які ще не допитані в судовому засіданні, вчинення нових кримінальних правопорушень.

Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від органу досудового розслідування та/або суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Доводи захисника про відсутність вказаного ризику колегією суддів не можу бути враховано оскільки ОСОБА_8 усвідомлюючи, що він раніше неодноразово судимий, починаючи з 2009 року належних висновків не зробив та свідомо з корисливих мотивів вчинив інкриміноване йому кримінальні правопорушення, та ще в умовах воєнного стану.

Так, ОСОБА_8 розуміючи, що злочин передбачений ч.4 ст. 186 КК України є умисними, тяжкими може вчинити спроби направленні на переховування від суду.

В той же час, необхідно зазначити про те, що причиною вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушення - бажання одержати чуже майно в незаконний спосіб.

Також, ОСОБА_8 офіційно не працює, а тому у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу може вчинити спроби на переховування від органів досудового розслідування та вчинити нові кримінальні правопорушення.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

А тому, є вагомі підстави вважати, що у разі застосування до нього альтернативного по відношенню до тримання під вартою запобіжного заходу, не пов`язаного з виключними запобіжниками у комунікації та його переміщеннях, останній зможе здійснити незаконний вплив на них з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Необхідно зазначити про те, що у ОСОБА_8 не має міцних соціальних зв`язків, які є достатнім стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого, оскільки останній не працює, не одружений та утриманців не має.

При цьому, наявність у ОСОБА_8 місця проживання, як підстава для зміни запобіжного заходу колегією суддів не може бути враховано оскільки, останній вказана підстава жодним чином не забезпечила виправлення обвинуваченого.

В той же час, факт наявності місця проживання, а також можливість іншої особи забезпечити належне виконання процесуальних обов`язків не підтверджений належними доказами.

Окрім цього, особисте зобов`язання не може бути застосоване до обвинуваченого

ОСОБА_8 оскільки даний запобіжний захід є найбільш м`яким, а кримінальне правопорушення, яке вчинив останній є тяжким.

Особиста порука, яка полягає у наданні особам, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу, так в ході розслідування даного провадження таких осіб не встановлено.

Що стосується тверджень захисника, що до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи захисника на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Доводи апеляції обвинуваченого про те, що прокурором не доведені обставини, що підтверджують наявність ризиків, а судом першої інстанції не враховано особу ОСОБА_8 колегією судді не можуть бути враховано, оскільки останній на даний час становить підвищену суспільну небезпеку, а саме у нього наявний високий ризик можливості переховування від суду та з метою уникнення кримінальної відповідальності, наявний ризик впливу на свідків, іншого співучасника злочину, а також за відсутності коштів ризик вчинення нового кримінального правопорушення.

В той же час, у справі наявна реальна можливість обвинуваченого ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання зумовлена наявністю можливості і засобів, в тому числі здійснення виїзду за межи території України.

З цих же підстав, колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, з 2009 року на шлях виправлення не став, має попередні судимості за тотожні злочини, колегія суддів вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить виконанням підозрюваним процесуальних обов`язків.

Твердження, захисника про не доведеність ризиків колегією суддів не може бути враховано оскільки ОСОБА_8 категорично відмовляється доводити своє виправляння та у разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, останній з високою імовірність вчинить нове кримінальне правопорушення.

З цих же підстав, колегія суддів залишає без задоволення доводи захисника, що слідчий суддя застосував найсуворіший запобіжний захід виключно на суворості можливого покарання.

Аргументи обвинуваченого, про те, що йому не було вручено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу - не можуть бути підставою для скасування ухвали, оскільки згідно ст.. 331 КПК України прокурор в ході судового розгляду має право таке клопотання заявляти усно.

А тому, колегія суддів погоджується з доводами слідчого судді про застосування запобіжного задуху саме у вигляді тримання під вартою та вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваним запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Колегія суддів звертає увагу, що у разі застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу в виді: особистого зобов`язання, домашнього арешту, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків. Перебуваючи на волі без законного джерела доходу підозрюваний буде мати можливість допустити вчинення нових тотожних кримінальних правопорушень, адже він офіційно не працює, суспільно корисною працею не займається, податки не сплачує, тобто не має достатніх засобів для існування.

Застосування менш суворого запобіжного заходу, такого як домашній арешт не стане для підозрюваного стримуючим фактором.

Вказано, що запобіжний захід у виді домашнього арешту не зможе запобігати ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а навпаки сприятиме вчиненню нових злочинів, пов`язаних із крадіжками.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не має.

Твердження слідчого суду про наявність ризиків передбачених пунктами 1, 3, 5 ст.177 КПК України є такими, що знайшли своє повне підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного злочину, не має постійного місця роботи, офіційно не працює, не має стабільного джерела доходів, не має достатніх стримуючих факторів, які б змогли вплинути на його поведінку.

А тому, у разі обрання ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою - це не може запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та які на даний час не встановлені органом досудового розслідування, незаконно впливати на свідків та потерпілих, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Враховуючи обґрунтованість підозри підозрюваному ОСОБА_8 а також наявність ризиків передбачених п. 1, 3. 5 ч.1 ст.177 КПК України колегія суддів приходить до висновку про те, що слідчий суддя правильно застосував до підозрюваного найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За таких підстав, у разі застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за обставин цієї справи та серйозності висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії, не буду надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

А тому, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду, намагатися переховуватися в іншій країні, незаконного впливу на свідків та потерпілого, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 січня 2023 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 січня 2023 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто по 18 березня 2023 року(включно), без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4