Справа №592/2999/23
Провадження №1-кс/592/1266/23

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , без фіксації процесуальної дії технічними засобами, розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000198 від 04.03.2023 р. за ч. 4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор своє клопотання мотивує тим, що 03.03.2023 р. о 20:40 год., під час оформлення ДТП за адресою: м. Суми, пр-кт. Перемоги, буд. 107 участник ДТП водій авто ВАЗ-2106, днз НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель: АДРЕСА_1 , пред`явив посвідчення водія НОМЕР_2 на своє ім`я з ознаками підробки (а саме за вищевказаним серія та номер в базі АРМОР зазначена інша особа) ЄО № 8555.

03.03.2023 р. в ході ОМП за адресою: м. Суми, пр.-кт. Перемоги неподалік будинку №107, у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , було вилучено, технічний паспорт НОМЕР_2 .

06.03.2023 р. технічний паспорт ВХК № НОМЕР_3 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000198 від 04.03.2023 р.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, просила задовольнити.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, перевіривши додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що 04.03.2023 р. у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000198 зареєстровано кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, досудове розслідування у якому здійснює Сумський РУП ГУНП в Сумській області.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України. Частиною 1 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а згідно ч.2 вказаної статті, арешт майна допускається з метою забезпечення, крім іншого: 1) збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним ст.98 цього Кодексу (матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше).

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст.170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3 і 4 ч. 2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст.170 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів клопотання, метою накладення арешту на вказане майно є забезпечення збереження його, як речового доказу, які на думку прокурора відповідають критеріям ст. 98 КПК України.

Долученими до матеріалів клопотання відомостями не доведена відповідність вказаного майна, на який прокурор просить накласти арешт критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

При цьому, долучена до матеріалів клопотання постанова про визнання вказаного майна речовим доказом у кримінальному провадженні, також таких даних не містить.

Таким чином, дізнавач приймаючи таке рішення обмежилася виключно цитуванням ст. 98 КПК України, без будь-якої вказівки про можливу належність цього майна до речових доказів.

Тобто, з постанови дізнавача про визнання майна речовим доказом не вбачається зв`язку між обставинами, які розслідуються у кримінальному провадженні та майном третьої особи, на яке прокурор просить накласти арешт з метою збереження речових доказів.

З огляду на викладене, клопотання прокурора задоволенню не підлягає з вищевказаних підстав.

Керуючись ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000198 від 04.03.2023 р. за ч. 4 ст. 358 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1