Справа № 489/2835/22
Провадження № 1-кп/489/606/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

19 січня 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальні провадження за №0000213 від 13.06.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гунька Немирівського району Вінницької області, громадянина України, санітара 1 відділення медичного пункту в/ч НОМЕР_1 , з професійно-технічною освітою, неодруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

Відповідно до обвинувального акта - Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, з 05:30 год. 24.02.2022 на території України було введено воєнний стан, який Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 (затверджено Законом України № 2119-ІХ від 15.03.2022), № 259/2022 від 18.04.2022 (затверджено Законом України № 2263-ІХ від 22.05.2022), № 573/2022 від 12.08.2022 (затверджено Законом України № 2500-ІХ від 15.08.2022) продовжено до 21.11.2022.

З огляду на викладене, наказом ІНФОРМАЦІЯ_2 № 43 від 24.02.2022 «Про призов резервістів на військову службу за призовом осіб з числа резервістів в особливий період» ОСОБА_3 був призваний на військову службу та направлений для проходження військової служби за призовом осіб з числа резервістів до військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2022 (по стройовій частині), ОСОБА_3 призначено на посаду санітара 1 відділення медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , яка являється окремим структурним підрозділом (організаційно - штатна структура - батальйон) та утримується на окремому штаті, проте входить до складу військової частини НОМЕР_2 (організаційно - штатна структура - бригада), зараховано до списків особового складу вказаної військової частини та поставлено на всі види забезпечення, з присвоєнням первинного військового звання «солдат».

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для резервістів під час мобілізації є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з 26.02.2022, тобто з моменту зарахування ОСОБА_3 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу, та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно ст. 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Відповідно до ч. 2 ст. 871 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, начальник медичної служби батальйону підпорядковується командирові батальйону і є прямим начальником для особового складу медичної служби батальйону.

Згідно ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, а також додержувати ся визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негативних наслідків.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці зобов`язанні свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Відповідно до ст. 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат зобов`язаний точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників).

Так, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 50 від 28.02.2022 (по стройовій частині), солдат ОСОБА_3 був направлений з району табірного збору на території Вінницької області (м. Гайсин) у район проведення бойових дій на території Миколаївської області, де особовий склад військової частини НОМЕР_1 був залучений до здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії у складі створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, а саме угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 80 від 01.04.2022 (по стройовій частині), на час відсутності в районі проведення бойових дій капітана медичної служби ОСОБА_6 , виконання обов`язків за вакантною посадою начальника медичної служби - начальника медичного пункту доручено капітану медичної служби ОСОБА_7 , лікарю медичного пункту.

Отже, для солдата ОСОБА_3 , як для санітара 1 відділення медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , з 01.04.2022 прямим начальником був тимчасово виконуючий обов`язки начальника медичної служби - начальника медичного пункту капітан медичної служби ОСОБА_7 , накази якого солдат ОСОБА_3 , як підлеглий, зобов`язаний беззастережно виконувати, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до капітана медичної служби ОСОБА_7 з повагою, як того вимагає ст. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України.

Про порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану солдату ОСОБА_3 достеменно було відомо і до часу вчинення непокори останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. 17, 65 та 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 127 та 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 та 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників) беззастережно, неухильно, точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст. ст. 28 та 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконувати сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідно до ст. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 КК України, наказ або розпорядження є законним, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Разом з тим, солдат ОСОБА_3 , в порушення наведених вимог законодавства, обвинувачується в порушенні встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.

Так, бойовим (письмовим) наказом тимчасово виконуючого обов`язки начальника медичної служби - начальника медичного пункту капітана медичної служби ОСОБА_7 , наданим фельдшеру медичного пункту ОСОБА_8 , водію-санітару медичного пункту ОСОБА_9 та санітару 1 відділення медичного пункту ОСОБА_3 , доведено про необхідність заступити на бойове чергування у складі евакуаційної бригади медичного пункту та висунутися в район зосередження ротно - тактичної групи військової частини НОМЕР_1 неподалік АДРЕСА_2 , з метою своєчасної організації надання пораненим на полі бою першої медичної допомоги, з подальшою їх евакуацією до лікувальних закладів.

Наказ капітана медичної служби ОСОБА_7 у день його видання був доведений особисто солдату ОСОБА_3 у формі усного та письмового наказу.

Наказ виданий у встановленому Законом порядку, зміст наказу не суперечив чинному законодавству та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод солдата ОСОБА_3 , не носив в собі подвійного тлумачення та явно злочинного змісту, у зв`язку з чим, підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.

Проте солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді санітара 1 відділення медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи у тиловому пункті управління вказаної військової частини, розташованому на території АДРЕСА_3 (по АДРЕСА_2 ), 21.04.2022, близько 11:00 год., всупереч вимог ст. ст. 17 та 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 127 та 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4 та 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, прийнявши наказ тимчасово виконуючого обов`язки начальника медичної служби - начальника медичного пункту капітана медичної служби ОСОБА_7 , викладений у бойовому наказі до виконання та усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, в присутності військовослужбовців ОСОБА_8 та ОСОБА_9 прямо виразив небажання виконувати зазначений наказ командира, що супроводжувалось усною та письмовою відмовами, висловлюючи відкрито негативне ставлення до наказу та небажання його виконувати, тобто відкрито відмовився виконати наказ.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України.

01.01.2023 між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст. 472 КПК України.

Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 402 КК України та щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений повністю та беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений, у виді п`яти років позбавлення волі та відповідно до ст. 75 КК України зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням.

Вказані вид та міра покарання визначені сторонами угоди з урахуванням особи обвинуваченого, який повністю та беззастережно визнав свою вину, щиро розкаявся, сприяв досудовому розслідуванню та розкриттю злочину, раніше не судимий, наявності обставин, що пом`якшують покарання, а також ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Прокурор, обвинувачений та його захисник під час судового розгляду підтримали угоду про визнання винуватості та вважають, що є всі підстави для її затвердження судом та визначення погодженого сторонами угоди покарання. При цьому обвинувачений повністю та беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні, засудив свої дії та щиро розкаявся.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. Судом у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та беззаперечно погоджується на це. Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 01.01.2023 між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами виду та міри покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Визначаючи тривалість строку випробовування, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, його тяжкість, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, характеризується позитивно, а також, що інкриміноване йому діяння вчинене в умовах воєнного стану, введеного через війну з російською федерацією, тому зазначені обставини, вказують на необхідність встановлення дворічного іспитового строку для виправлення обвинуваченого.

Цивільний позов не заявлявся. Речові докази відсутні. Витрати на залучення експертів відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися. Оскільки суд прийшов до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, тому відсутні підстави для застосування відносно нього запобіжного заходу до набрання вироком законної сили. Керуючись статтями 373, 374, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду від 01.01.2023 між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі статей 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, а також не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 19 січня 2023 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його оголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1