Дата документу 27.02.2023 Справа № 333/5508/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 333/5508/22 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/807/94/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

представника ТОВ «ЕКСТРА ЛІНК» адвоката ОСОБА_6 ,

розглянула 27 лютого 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали справи за апеляційною скаргою представника власника майна адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2022 року, якою частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 , по кримінальному провадженню №0001632, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України, про арешт майна.

Як вбачається з матеріалів провадження, 17.11.2022 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 по кримінальному провадженню №0001632, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України, про арешт на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку приміщення, яке знаходиться на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 , у період часу із 17-54 години 12.11.2022 року до 22.09 годин 12.11.2022 року.

Клопотання обґрунтовано тим, що 12.11.2022, під час слідчих заходів, виявлено, що на території Комунарського району, м. Запоріжжя, а саме за адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 , невстановлені особи здійснюють незаконну господарську діяльність у сфері грального бізнесу, що виражається у функціонуванні грального закладу, де здійснюється обмежений доступ громадян до приміщення грального закладу та гральних автоматів, розмінюються гравцям гроші, а також здійснюється видача грошових виграшів переможцям азартних ігор, забезпечуючи своїми діями умови для грального бізнесу, виконуючи тим самим діяльність по наданню можливості доступу до азартних ігор на гральних автоматах.

Так, під час слідства, у порядку ст.237 КПК України, старшим слідчим СВ ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області лейтенантом поліції ОСОБА_9 проведено огляд місця події у приміщенні грального закладу за адресою: АДРЕСА_1 . В ході огляду зафіксовано незаконну господарську діяльність грального залу та вилучено докази та сліди злочину.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи, що відповідно до ст.84 КПК України вилучені речі мають доказове значення у даному кримінальному провадженні та для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, з метою збереження вищевказаного майна, яке відповідно до ст.98 КПК України, є речовим доказом, у даному кримінальному провадженні виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно з метою забезпечення його збереження як речового доказу, оскільки є підстави вважати, що в подальшому дане майно може бути приховане або втратити свої властивості.

Ухвалою слідчого суддіКомунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2022 року частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 , по кримінальному провадженню №0001632, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України, про арешт майна.

Накладено арешт на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку приміщення, яке знаходиться на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 у період часу із 17 години 54 хвилини по 22 годину 09 хвилин, «12» листопада 2022 року, а саме:

- два мобільних телефону «Nomi», а також дві сім-карти до них;

- візитки у кількості 10 штук;

- системні блоки «LENOVO» - у кількості 5 штук; «Siemens» - у кількості 1 штуки; «НР» - у кількості 4 штук; «DELL» - у кількості 2 штук; «Enfutsu Siemens»- у кількості 1 штуки;

- монітори «EIZY» - у кількості 3-х штук; «АССЕR» - у кількості 6 штук; «Samsung» - у кількості 1 штуки; «IBM» - у кількості 1 штуки; «МАN - 3072» - у кількості 1 штуки; «НР» - у кількості 1 штуки;

- 7 клавіатур.

Накладено арешт на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку приміщення, яке знаходиться на першому поверсі будинку № 6 по вул. Новокузнецькій в м. Запоріжжя, у період часу із 17 години 54 хвилини по 22 годину 09 хвилин, «12» листопада 2022 року шляхом заборони його відчуження та продажу, а саме:

- 11 шкіряних стільців;

- 7 столів, передавши його на зберігання ТОВ «Екстра-Лінк».

Попереджено ТОВ «Екстра-Лінк» про кримінальну відповідальність за ст.388 КК України за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт.

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна частково, слідчий суддя прийшов до висновку, що зазначене у клопотанні майно є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, має доказове значення у даному кримінальному провадженні та для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення два кримінального провадження та підлягають доказуванню є необхідність у збереженні зазначеного майна.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою слідчого судді вважає її незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування доводів зазначає, що слідчий суддя формально розглянув клопотання та його задовольнив, при цьому не врахував, що до клопотання не додано переконливих відомостей про необхідність накладення арешту. Вилучене в ході огляду майно не має жодних ознак речових доказів, слідчим не було обґрунтовано жодного ризику заявленого в клопотанні та не наведено реальну можливість їх настання.

Власник арештованого майна володіє та розпоряджається своїм майном у спосіб передбачений законом, при цьому накладання арешту вкрай негативно впливає на роботу ТОВ «ЕКСТРА ЛІНК». Будь-яка правова підстава для арешту майна на сьогоднішній день взагалі відсутня, вказане майно неможливо використати як речовин доказ у будь-якому кримінальному провадженні, по кримінальному провадженню жодній особі не повідомлено про підозру, розмір будь-якої шкоди відсутній, заявлений арешт є абсолютно нерозумним та не співмірним, а наслідки для арешту майна є протиправним втручанням у непорушне право приватної власності.

Також зазначає, копія повного тексту ухвали слідчого судді була отримана ним 15.12.2022 року, апеляційна скарга була подана 16.12.2022 року, а тому вважає строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Позиції учасників судового провадження.

Представник власника майна підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор, будучи належним чином повідомленим про час і дату судового засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, а тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутністю прокурора, що не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.395 КПК України, апеляційна скарга, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення; якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. Враховуючи вищевказане положення, а також те, що копію ухвали слідчого судді власник майна отримав 15.12.2022 року, апеляційна скарга була подана ним 16.12.2022 року, колегія суддів вважає, що у вказаному випадку строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню.

Щодо вимог апеляційної скарги по суті, слід зазначити наступне.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132, 170, 171, 172, 173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий та слідчий суддя дотримались не в повному обсязі.

Так, відповідно до положень ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч.2, ч.3 ст.170 КПК України метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів (у цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу); спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характер щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У вищевказаному клопотанні прокурора про накладення арешту на майно, відповідно до вимог ст.171 КПК України, зазначені: підстава і мета, відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, вид майна, що належить арештувати, до клопотання додані документи та інші матеріали, якими обґрунтовані доводи клопотання.

На думку колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, зазначене в клопотанні прокурора, дотримався вимог, передбачених ст.ст.172, 173 КПК України, дослідив додані до клопотання матеріали кримінального провадження, врахував правову підставу для арешту майна та інші обставини кримінального провадження.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, в провадженні відділу поліції №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001632 від 12.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України.

12.11.2022 року під час слідчих заходів виявлено, що на території Комунарського району, м. Запоріжжя, а саме за адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 / АДРЕСА_5 , невстановлені особи здійснюють незаконну господарську діяльність у сфері грального бізнесу, що виражається у функціонуванні грального закладу, де здійснюється обмежений доступ громадян до приміщення грального закладу та гральних автоматів, розмінюються гравцям гроші, а також здійснюється видача грошових виграшів переможцям азартних ігор, забезпечуючи своїми діями умови для грального бізнесу, виконуючи тим самим діяльність по наданню можливості доступу до азартних ігор на гральних автоматах.

Так, під час слідства, у порядку ст.237 КПК України, старшим слідчим СВ ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області лейтенантом поліції ОСОБА_9 проведено огляд місця події у приміщенні грального закладу за адресою: АДРЕСА_1 . В ході огляду зафіксовано незаконну господарську діяльність грального залу та вилучено докази та сліди злочину.

Посилаючись на те, що вилучене в ході огляду майно є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки має доказове значення для доведення обставин, що підлягають доказуванню у ході досудового розслідування, у зв`язку із чим необхідно забезпечити їх збереження для подальшого використання як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та проведення слідчих дій, слідчий просив накласти арешт на майно.

Отже, метою для накладення арешту на вилучено майно слідчий зазначав саме збереження речових доказів.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого, перевірив зазначені в ньому обставини та встановив, що існує ризик знищення, відчуження, пошкодження, приховання майна, що підлягає арешту.

При цьому, задовольняючи клопотання слідчого частково, послався на те, що вилучене під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , майно відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, може містити на собі відомості, які будуть використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. З такими висновками частково погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності мети накладення арешту, як вимагають положення ч.2 ст.170 КПК України в певній частині не заслуговують на увагу. Мета кримінального провадження у вигляді дієвості кримінального провадження досягається шляхом проведення слідчих дій. При цьому, метою заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна визначено у ст.ст.131, 170 КПК України.

Відповідно до ухвали слідчого судді арешт на зазначене в ухвалі майно накладений на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК України, а саме з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому, слід зауважити, що у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Зазначені матеріали досудового розслідування дають підстави вважати, що частина вилученого під час огляду місця події майна, має суттєве значення для встановлення важливих обставин, містить на собі сліди кримінального правопорушення та є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, тобто має значення речового доказу, відповідно до ст.98 КПК України.

Враховуючи те, що досудове розслідування розпочато за ч.1 ст.203-2 КК України, та у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що частина вилученого під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , майна, а саме комп`ютерна техніка, містить на собі сліди злочину, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям речового доказу, визначеним ст.98 КПК України, а саме є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а тому для забезпечення кримінального провадження та виконання завдань у запобіганні можливості пошкодити, знищити, відчужити вказане майно, проведення експертних досліджень необхідних для встановлення істини по справі або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя на законних підставах прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на вищезазначене майно.

Не накладення арешту на зазначене майно, з урахуванням його специфіки, може призвести до можливості його приховування, пошкодження, знищення, відчуження, що унеможливить проведення слідчим повного та об`єктивного досудового розслідування по кримінальному провадженню.

Наведені обставини свідчать на користь необхідності застосовування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного комп`ютерного обладнання, саме з метою їх збереження, що відповідає вимогам п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про недодержання слідчим вимог ст.170 КПК України, та відсутність у суду правових підстав для накладення арешту на комп`ютерне обладнання, колегія суддів вважає безпідставними.

Апеляційна інстанція також не погоджується з твердженнями адвоката про те, що арешт не може бути накладено на майно, власником якого є ТОВ «ЕКСТРА ЛІНК» через те, що у кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, оскільки арешт на майно, яке визнано речовим доказом може бути накладено не лише на майно, яке належить виключно учасникам кримінального провадження, а на майно, яке належить будь-якій фізичній або юридичній особі, що відповідає вимогам ч.3 ст.170 КПК України.

При цьому, арешт майна з підстав, передбачених ч.2 ст.170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Посилання апелянта на те, що вилучення комп`ютерної техніки вкрай негативно впливає на роботу товариства, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цих обставин апеляційному суду надано не було, між тим обставин даного провадження вимагають застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Разом з тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження суд повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з вимогами ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Аналізуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчим у своєму клопотанні не наведено достатніх підстав, які обґрунтовують необхідність накладення арешту на 11 шкіряних стільців та 7 столів, а очевидна істотна причина для утримання цього майна державою відсутня.

Судова колегія дійшла висновку, що потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права, як арешт 11 шкіряних стільців та 7 столів, а отже, з огляду на предмет розслідування у даному провадженні, відсутні правові підстави для задоволення заявленого клопотання у цій частині.

Колегія суддів вважає, що органом досудового розслідування в клопотанні не надано обґрунтованої оцінки щодо правової підстави та мети для арешту зазначених вище меблів, які належать ТОВ «ЕКСТРА ЛІНК», а слідчим суддею у повному обсязі не враховано вимоги ст.ст.170, 173 КПК України. В клопотанні слідчого не було обґрунтовано, які перешкоди може чинити власник зазначеного майна, що призведе до неможливості досягнення завдань досудового розслідування, не обґрунтовано, яким чином сприятиме досягненням цілей кримінального провадження накладення арешту на це майно.

Відповідно до п.п.5, 6 ч.1 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання слідчого, без належного обґрунтування, носить формальний характер, слідчим не доведено необхідного об`єму правових підстав для прийняття рішення про арешт 11 шкіряних стільців та 7 столів, а рішення слідчого судді в цій частині без наведення переконливих обставин, за наявності лише формальних фраз, не можна визнати вмотивованим.

На підставі вищевикладеного, враховуючи однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає зміні, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги представника власника майна.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

поновити представнику власника майна адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2022 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2022 року, якою частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 , по кримінальному провадженню №0001632, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України, про арешт майна, змінити шляхом виключення рішення про накладення арешту на 11 шкіряних стільців та 7 столів.

В решті ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4