Справа № 592/2942/23
Провадження № 1-кс/592/1243/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми клопотання слідчого в ОВС СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0001673, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України,

встановив:

09.03.2023 до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшло клопотання слідчого в ОВС СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_4 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001673 від 24.05.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України про арешт майна, яке мотивується тим, що слідчим відділом Сумського районним управління поліції ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001673 від 24.05.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України.

27.02.2023 здійснено вручення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_5 директору Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України, щодо зловживання службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки для бюджету у сумі 826 310 грн., пов`язаних з відчуження за заниженою ціною Сумською міською радою на користь ТОВ «Данор Медіа» та ОСОБА_6 земельних ділянок комунальної власності розташованих у м. Суми, за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 та вчинення службового підроблення зокрема внесення до актів приймання-передачі за договорами №№22/ЗДП-2019, 23/ЗДП-2019 та 24/ЗДП-2019 завідомо неправдивих відомостей.

Досудовим розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 має у приватній власності частки об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 01, а саме: квартири (загальною площею 44,54 кв.м., житловою площею 25,9 кв.м. складом з двох житлових кімнат), розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується витягом інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та копіями договору про визначення розміру часток від 15.10.2014, договором купівлі продажу (однієї четвертої) частки квартири від 15.10.2014 та додатками до останніх. Разом з цим, згідно інформації отриманої на виконання запиту з РГЦ ГСЦ МВС в Сумській області за № 31/18-642 від 07.03.2023 згідно з облікових даних станом на 03.03.2023, за громадянином ОСОБА_5 , зареєстрований автомобіль VOLKSWAGEN BEETLE, державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, 2017 року випуску.

Зазначає, що досудовим розслідуванням встановлена внаслідок вчинених зазначених злочинів сума недоотриманих коштів бюджетом Сумської міської територіальної громади коштів на загальну суму 826310,00 грн.

Зважаючи на те, що зазначена речі знаходилися у власності підозрюваного ОСОБА_5 який підозрюється у вчиненні тяжкого корупційного кримінального правопорушення, відтак на нього може бути накладено арешт з метою відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. Не застосування арешту на зазначене майно може призвести до його втрати, приховування або настання інших наслідків, які перешкоджатимуть суду у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, відшкодувати шкоду, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Просить винести ухвалу про накладення арешту на частки об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 01, а саме: квартири (загальною площею 44,54 кв.м., житловою площею 25,9 кв.м. складом з двох житлових кімнат), розташованої за адресою: АДРЕСА_4 та на автомобіль VOLKSWAGEN BEETLE, державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, 2017 року випуску, які на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , з метою позбавлення права, розпорядження, так як існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що вказане майно може бути звернуте в подальшому судом в рахунок відшкодувати шкоду, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільного позову).

Враховуючи ризики приховування, перереєстрацію наявного майна просить провести розгляд клопотання без виклику володільця.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Керуючись ч. 2 ст. 172 КПК України з наведеного слідчим обґрунтування, слідчий суддя вважає за необхідне розглядати клопотання без повідомлення підозрюваного, захисника.

Слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання про арешт майна з метою забезпечення цивільного позову підтримав, просив задовольнити, зазначивши при цьому, що цивільний позов у матеріалах кримінального провадження відсутній, досудовим розслідуванням встановлена шкода у вигляді недоотриманих коштів бюджетом Сумської міської територіальної громади на загальну суму 826310,00 грн.

Вислухавши слідчого, дослідивши матеріали клопотання вважаю, що клопотання задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.

Згідно ч. 5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

За вимогами ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з п. 4 ст. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

27.02.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру за вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості клопотання слідчого про арешт вказаного майна, слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ на предмет відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Протокол і Конвенція), згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; 3) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Частиної 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Вирішуючи дане питання суд також враховує практику ЄСПЛ висловлену у своєму Рішенні від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) де Суд зазначив наступне: п.166. Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

За твердженням слідчого, матеріали кримінального провадження не містять цивільного позову з обґрунтованим розміром, крім того, слідчим не додано достатніх і обґрунтованих доказів на підтвердження того, що у діях підозрюваного є ризики, передбачені абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна, яке йому належить.

У зв`язку із чим, оцінюючи надані слідчим докази в підтвердження необхідності накладення арешту на майно підозрюваного, приходжу до висновку, що при такому втручанні у право власності буде допущено недотримання принципу «пропорційності», який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Таким чином, на підставі викладеного вважаю, що клопотання є необґрунтованим, тому в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Клопотання слідчого в ОВС СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0001673, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.364 КК України залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1