Справа № 740/3487/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/595/22
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

18 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою неповнолітньому обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Ніжин Чернігівської області, громадянину України, не працюючому, не одруженому, зареєстрованому по АДРЕСА_1 , раніше не судимому, продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 02 січня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а підстав для скасування раніше обраного запобіжного заходу або заміни його на більш м`який, не встановлено.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його фактичного проживання по АДРЕСА_1 , мотивує тим, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків та неможливість застосування до його підзахисного більш м`якого запобіжного заходу, в той час, як обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є невмотивовано суворим.

Вказує на те, що продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є крайньою мірою, оскільки відсутні докази того, що останній переховувався від слідства,чи чинив будь-які перешкоди ходу досудового розслідування, оскільки ОСОБА_6 навіть не був повідомлений про підозру належним чином, при тому, що до інкримінованих кримінальних правопорушень ніякого відношення не має, жодних доказів його участі органом досудового слідства не здобуто та суду не надано.

Під час вирішення клопотання, суд не дослідив питання щодо необґрунтованості підозри та обвинувачення, неправомірності повідомлення про підозру, яка не містить фактичних даних, які б підкріплювали ті припущення, на які посилається орган досудового розслідування.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, зі спливом певного часу підозра сама по собі перестає бути виправданням для позбавлення особи свободи, і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами.

Суд не перевірив і наявність заявлених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Наголошує на тому, що жодних доказів причетності його підзахисного до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень слідством не надано, їх не існує та не може існувати, а тому всі заявлені ризики, про які йдеться у клопотанні та оскаржуваній ухвалі, нічим не доведені.

Так, ОСОБА_6 є курсантом військового училища, відмінник навчання, знаходиться на гарному рахунку, ніколи не притягувався ні до адміністративної,ні до кримінальної відповідальності, у вільний від навчання час працював та доглядав за бабусею ОСОБА_9 , допомагав їй по господарству, що підтверджує міцність його соціальних зв`язків.

Вказує на процесуальні правопорушення, допущені не тільки органом досудового слідства, але і судом. Так, ОСОБА_9 є законним представником неповнолітнього обвинуваченого, однак їй не вручалась копія клопотання з додатками, що підтвердив і прокурор у судовому засіданні, адвокату ОСОБА_7 за три години до судового засідання не було надано саме клопотання з додатками, але судом ці порушення були проігноровані. Такі дії є неприпустимими, оскілки обвинувачення стосується неповнолітнього і слід докладати максимальних зусиль для дотримання національних процесуальних норм, оскільки ОСОБА_6 раніше не судимий, йому 17 років, фактично він дитина, але суд порушує його права, ігнорує зауваження захисту та продовжує безпідставно тримати його під вартою.

Вирішуючи питання щодо тримання особи під вартою, необхідно особливу увагу приділяти високим стандартам правосуддя і рівності, які закладені не тільки в Конституції України, але й в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили про пом`якшення виду запобіжного заходу, прокурора, який з доводами сторони захисту не погодився, звернув увагу на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , стадію кримінального провадження, коли ще не досліджені докази, свідки та потерпілі не допитані, обвинувачений тривалий час перебував у розшуку, рідні, у тому числі і бабуся, не повідомляли про його місцезнаходження, обвинуваченого затримали на квартирі в м. Києві, де він переховувався, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу. Проте, це не означає, що прокурор і суд дублюють повністю положення процесуального закону, які застосовуються під час досудового розслідування, необхідно враховувати особливості судового розгляду кримінального провадження.

Тому, доводи апелянтів про обов`язок прокурора, як сторони обвинувачення, доводити обґрунтованість підозри, є помилковим тлумаченням закону, оскільки обставини викладені у підозрі та обвинувальному акті є предметом перевірки суду першої інстанції, свою незгоду з оголошеною підозрою сторона захисту має доводи та обстоювати саме під час судового розгляду обвинувального акту по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Як вбачається з обвинувального акту, 13 січня 2022 року, близько 23 години, неповнолітній ОСОБА_6 , вступивши в злочинну змову з ОСОБА_10 , реалізуючи спільний злочинний умисел з ОСОБА_11 , перебуваючи на відстані 5 км. від автодороги М-02 Кіпті-Глухів-Бачівськ у напрямку об`їзної автодороги Р-67 Чернігів-Прилуки-Пирятин між селами Зруб та Колісники, на узбіччі автодороги вчинили напад на ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , застосувавши при цьому насильство, що є небезпечним для здоров`я потерпілого ОСОБА_12 , а саме нанесли йому множинні удари в ділянки голови і тулуба, а також здійснили три постріли предметом, схожим на пістолет, в ділянки голови і стегна потерпілого, чим спричинили тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, після чого зв`язали останньому руки за допомогою мотузки, таким чином, подолали його волю до опору та повністю позбавили можливості чинити активні дії. Після цього ОСОБА_10 та ОСОБА_6 заволоділи майном потерпілих, а саме: грошовими коштами в сумі 41 000 грн, золотим ланцюжком вагою близько 200 грамів вартістю близько 335 000 грн, що належать ОСОБА_12 , а також сережками та каблучкою (комплект) у вигляді квітки ромашки, вага яких разом становить близько 10 грамів, каблучка у вигляді квітки з фіолетовими камінцями вагою близько 5 грамів, загальною вартістю близько 25 125 грн., що належать ОСОБА_13 .

Тобто, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за найтяжчий з яких передбачене покарання до 15 років позбавлення волі, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку кримінально-карних діянь, в яких він обвинувачується, та вказує на те, що розуміючи тяжкість покарання він може ухилитися від суду, впливати на свідків з метою зміни ними своїх показань на свою користь.

Твердження сторони захисту про те, що більш м`який запобіжний захід буде здатним забезпечити належну процесуальну поведінку його підзахисного, оскільки ОСОБА_6 є неповнолітнім, проживає з бабусею, про яку піклується, навчається та має успіхи у навчанні, не приймаються до уваги колегією суддів, як об`єктивні.

Так, ОСОБА_6 дійсно є неповнолітнім, однак, обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого кримінального правопорушення, у вчиненні яких приймав активну участь із застосуванням насильства до потерпілого. Більш того, ОСОБА_6 з 27 січня 2022 року перебував у розшуку та був затриманий лише 07 вересня 2022 року, що беззаперечно вказує на те,що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити дотримання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

З огляду на складність кримінального провадження, тяжкість вчинених злочинних дій, суд має виключити будь-яку можливість з боку всіх сторін у провадженні, вчинення тиску на потерпілих, свідків, які на даний час ще не допитані, а суд може покласти в основу свого рішення виключно ті показання, які були ним отримані безпосередньо у судовому засіданні.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно зазначив в ухвалі, що вказані прокурором ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу, не зменшились та визнав їх такими, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Наразі, питання доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень «поза розумним сумнівом» не є предметом ні судового, ні апеляційного розглядів, оскільки вирішується питання виключно щодо доведеності обставин, які виправдовують тримання ОСОБА_6 під вартою. Питання невинуватості чи винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень відноситься до іншої стадії кримінального провадження.

Суд правильно встановив, що наведені стороною обвинувачення доводи свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми саме на даному етапі судового розгляду, виключно з метою вирішення питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу, а не для визнання особи винною чи для його виправдування.

Судовий розгляд триває, потерпілі та свідки не допитані, докази, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, не досліджені. Саме після дослідження всіх обставин та доказів у кримінальному провадженні може бути вирішене питання щодо обґрунтованості та допустимості доказів кожної зі сторін у кримінальному провадженні, надано їм оцінку та прийняте рішення про обставини, які вони доводять чи навпаки спростовують.

Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

ОСОБА_6 , не зважаючи на свій неповнолітній вік, обвинувачується у скоєнні тяжких та особливо тяжкого кримінального правопорушення, за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства до потерпілого, отже саме в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ, коли суд має вирішити чи переважають суспільні інтереси та безпека над правами осіб, які підозрюються/обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Всім іншим доводам апеляційної скарги щодо міцності соціальних зв`язків, позитивних характеристик, судом надана вірна оцінка, з якою погоджується і колегія суддів. Вказані захисником обставини будуть оцінені під час розгляду кримінального провадження, але не є такими, що дають підстави для зміни раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, як про це просить сторона захисту.

Твердження захисника про допущені процесуальні порушення під час розгляду клопотання прокурора не заслуговують на увагу, так, лише 03 листопада 2022 року відбулась заміна захисника, про що вказав сам адвокат ОСОБА_7 , тож яким чином прокурор мав повідомити захисника про наявність відповідного клопотання, якщо до початку судового засідання не було відомо про те, що участь у даному провадженні буде приймати інший захисник адвокат ОСОБА_7 .

Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_6 отримав клопотання прокурора 02 листопада 2022 року. Сторона захисту, в тому числі і законний представник неповнолітнього обвинуваченого також отримали клопотання свєчасно, захисник, який подав апеляційну скаргу, вступив у справу і замінив захисника за призначення під час судового засідання, а тому вимоги процесуального закону та права обвинуваченого не були порушені.

Таким чином, належне обґрунтування доцільності продовження обвинуваченому застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2022 року про продовження обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_6 строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_14 АНТИПЕЦЬ ОСОБА_15