Справа № 165/1189/20 Провадження № 11-кп/802/310/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Горохівського районного суду Волинської області від 20 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 20 лютого 2023 року задоволене клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів до 20 квітня 2023 року включно, з можливістю внесення застави в сумі 192100 (сто дев`яносто дві тисячі сто) гривень та покладенням обов`язків: негайно з`являтися на виклик суду, а в разі неможливості з`явитися через поважні причини завчасно повідомляти про це суд, що здійснив виклик; не покидати місце свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 , без дозволу суду; утримуватись від спілкування зі свідками та обвинуваченими у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (за наявності) або інші документи, що дають право на виїзд з України, щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

У поданій апеляційній скарзі захисник оскаржує судове рішення з мотивів його незаконності і необґрунтованості. Вказує, що передбачені ст.177 КПК України ризики зменшилися. Зауважує, що його підзахисному продовжувався строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів уже понад 20 разів, адже ОСОБА_7 перебуває під вартою з 21.11.2019, до затримання останній був офіційно працевлаштований та отримував заробітну плату. Посилається на те, що у судовому засіданні обвинувачений неодноразово виявляв бажання вступити до лав ЗСУ та стати на захист України від російської збройної агресії. З огляду на наведене, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт у нічну пору доби за місцем проживання обвинуваченого, зобов`язати ОСОБА_7 з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою уточнення облікових даних та покласти на прокурора і ІНФОРМАЦІЯ_3 контроль за виконанням ухвали суду для проходження ОСОБА_7 військової служби за призовом під час мобілізації.

Відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, який виклав суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Норми ч.1 ст.194 КПК України регламентують, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», передбачено, що запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

На переконання суду апеляційної інстанції, місцевий суд згідно з положеннями кримінального процесуального законодавства, а також майнового і сімейного стану ОСОБА_7 , міцності його соціальних зв`язків, інших даних про його особу, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, підставно продовжив обвинуваченому строк тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Судом першої інстанції у достатній мірі встановлені підстави для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, який належить до категорії особливо тяжких злочинів.

Під час апеляційного розгляду провадження встановлено, що обвинувачений раніше судимий, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, не має постійного джерела доходу.

На думку апеляційного суду, стороною обвинувачення доведено, що раніше заявлені ризики не зменшилися, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, впливати на свідків у даному кримінальному провадженні і вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, заявлені прокурором ризики продовжують існувати.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен враховувати вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29.09.2011 у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинно мати безсумнівне обґрунтування, а також, що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

При продовженні обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував як обставини, передбачені ст.184 КПК України, так і обставини, визначені ст.199 КПК України.

Наведені стороною захисту доводи про те, що обвинуваченому уже понад 20 разів продовжують строк тримання під вартою і до затримання останній був офіційно працевлаштований та отримував заробітну плату, хоча і мають місце, однак у даному випадку жодним чином не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків та не є єдиною і безумовною підставою для скасування рішення місцевого суду та відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження виняткового запобіжного заходу ОСОБА_9 і застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

З урахуванням сукупності вищенаведених обставин, апеляційний суд вважає, що лише винятковий запобіжний захід зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам будь-якого перешкоджання здійсненню кримінального провадження.

Також зі змісту апеляційної скарги убачається, що захисник просить змінити ОСОБА_7 запобіжний захід із тримання під вартою на більш м`який для можливості вступу до лав ЗСУ відповідно до ст.616 КПК України.

Статтею 616 КПК України регламентовано порядок скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або зміна запобіжного заходу з інших підстав.

Відповідно до приписів ч.1 ст.616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

За результатами розгляду клопотання, передбаченого абзацом першим цієї частини, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Отже, обвинуваченому слід звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а не до слідчого судді або суду.

Проте в даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, що відповідно позбавляє його відповідно приписів ч.1 ст.616 КПК України звернутися до прокурора із клопотанням про скасування виняткового запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Таким чином, такі доводи апеляційної скарги захисника є безпідставними, оскільки не узгоджуються із положеннями ч.1 ст.616 КПК України.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а Горохівського районного суду Волинської області від 20 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді