Дата документу 11.11.2022 Справа № 331/2772/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/2772/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1236/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2022 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Жовтневого районного суду м.Запоріжжявід 16 вересня 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Енергодар, Запорізької області, громадянина України, який не працює, має середню освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.4 ст.111-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 в режимі відео конференції з приміщенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 в режимі відео конференції з приміщенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відео конференції з приміщенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя,

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжявід 16 вересня 2022 року, якою обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 строком на два місяці до 15 листопада 2022 року включно.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити йому запобіжний захід на не пов`язаний із триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що справа щодо нього була сфальсифікована та сфабрикована слідчим та прокурором.

Апелянт вказує, що жодних доказів його провини немає, свідки та потерпілі відсутні.

Окрім цього, звертає увагу, що по відношенню до нього застосовувались незаконні методи розслідування, по цьому факту ведеться розслідування та в зазначеній справі він має статус потерпілого.

Разом з тим, суд першої інстанції, не звернувши на це уваги, прийняв необґрунтоване рішення про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без жодних на це підстав, з порушенням правил щодо територіальної підсудності, без урахування змін до ч.9 ст.615 КПК України.

У клопотаннях, які надійшли до апеляційного суду пізніше, та які за своєю суттю є доповненнями до апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_6 в цілому наводить аналогічні аргументи, вважає, що слідчий, прокурор та суд першої інстанції діяли упереджено та незаконно, окрім того, вказує на неефективний захід з боку адвоката ОСОБА_9 .

Згідно з ухвалою суду, в провадженні Жовтневого районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Прокурор Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_7 вважав, що це кримінальне провадження підсудне саме Жовтневому районному суду м.Запоріжжя, оскільки затвердження обвинувального акту відбулось 23 серпня 2022 року, тобто у період дії редакції ст.615 КПК України, яка передбачала розгляд кримінального провадження судом за місцезнаходженням органу, який закінчив досудове розслідування. Окремо зазначив, що найближчим часом щодо обвинуваченого спливає термін дії обраного раніше запобіжного заходу, тому просив обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи це тим, що він обвинувачується у вчиненні нетяжкого та особливо тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна. Обвинувачений ОСОБА_6 не працевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків, має можливість виїхати на тимчасово непідконтрольну територію Запорізької області, що може бути передумовою його переховування від суду. Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 може незаконно впливати на достовірність показань свідків у кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_9 вважав, що територіальна підсудність визначена правильно та просив обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, зазначивши, що він наміру ухилятися від суду не виявляє, тому може виконувати покладені на нього обов`язки, перебуваючи і на домашньому арешті. При цьому, ризики, про які вказував прокурор, взагалі нічим не підтверджені.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав свого захисника та просив обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід - у вигляді домашнього арешту, оскільки він має постійне місце проживання та родину, зокрема, дитину, яка народилась у червні 2022 року, про яку він повинен піклуватися. Просив врахувати, що жодних доказів його провини немає, справа сфабрикована слідчим та прокурором, до нього застосовувались незаконні методи розслідування, тому підстав для його перебування під вартою немає.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника-адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким злочином (ч.2 ст.111 КК України), за який передбачено суворе покарання, в т.ч. у виді довічного позбавлення волі.

Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду; ризик незаконного впливу на свідків; ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, відомості про особу обвинуваченого та у сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження.
Відповідно до наданих суду матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, в т.ч. тяжких, пов`язаних із застосуванням насильства до потерпілих. Кримінальне провадження, де ОСОБА_6 обвинувачується у тяжкому злочині, передбаченому ч.4 ст.296 КК України, перебуває в іншому суді та не розглянуто по суті, що не заперечується самим обвинуваченим.
На цей час ОСОБА_6 обвинувачується у більш тяжкому злочині.
Вказане підтверджує ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.
Обвинувачений ніде не працює, міцних соціальних зав`язків не має, а доводи останнього про протилежне нічим не підтверджуються.
Вказане у сукупності з тяжкістю інкримінованого ОСОБА_6 злочину та суворістю покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, підтверджує ризик втечі останнього від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та можливого покарання.
Колегія суддів враховує, що практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Докази судом першої інстанції ще не досліджені, в тому числі не допитані свідки.
Отже, з урахуванням викладеного та фактичних обставин провадження, ризик незаконного впливу з боку обвинуваченого на свідків у провадженні існує до цього часу та цей ризик також не зменшився.
На думку колегії суддів, доводи сторони захисту, в т.ч. самого обвинуваченого, про відсутність ризиків, про які вказано у клопотанні прокурора та в ухвалі суду першої інстанції, не є переконливими.
Ці доводи перевірялись судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі.
Відомості, що містяться в матеріалах провадження, на які посилається обвинувачений, про те, що він брав активну участь в ремонті фізкультурно-оздоровчого комплексу та в організації спортивних заходів, а також у громадській діяльності, на думку колегії суддів, не зменшують встановлених ризиків.
Колегія суддів вважає, що, оцінивши всі обставини у сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, суворості можливого покарання та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про необхідність обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики є високими та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків та не забезпечать належної процесуальної поведінки останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Своє рішення суд належним чином вмотивував в оскаржуваній ухвалі та навів мотиви, з яких не погодився із доводами сторони захисту. Упередженості з боку суду першої інстанції не убачається, як не убачається і порушення процесуальних прав обвинуваченого під час розгляду клопотання, в т.ч. і порушення права на захист.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого та доповненнях до цієї скарги, а також доводи, що заявлені при апеляційному розгляді стороною захисту, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Твердження апелянта щодо відсутності доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та фабрикування провадження, є передчасними та мають перевірятися при розгляді провадження судом першої інстанції в установленому законом порядку та оцінюватись у сукупності з іншими доказами.

Перевірка вказаного питання на цій стадії провадження до компетенції апеляційного суду не відноситься.

В свою чергу, згідно з наявними матеріалами провадження, повідомлення ОСОБА_6 про застосування до нього недозволених методів під час затримання та досудового розслідування наразі перевіряються в межах іншого кримінального провадження.

Зі слів обвинуваченого та прокурора апеляційним судом встановлено, що досудове розслідування у вказаному провадженні ще не завершено.

Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.

Разом з цим, після повідомлення обвинуваченим у судовому засіданні апеляційного суду 10 листопада 2022 року про те, що він має незадовільний стан здоров`я, проте не отримує в умовах СІЗО належного лікування, колегія суддів, в порядку ст.206 КПК України, з метою недопущення конституційних прав обвинуваченого, постановила ухвалу, якою доручила начальнику Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області здійснити обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 та за потреби забезпечити належне лікування останнього.

Окрім того, переглядаючи оскаржувану ухвалу в частині строку її дії, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Проте, оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції помилково встановив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 на два місяці замість 60 днів, визначивши строк дії ухвали до 15 листопада 2022 року включно.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити вказану ухвалу в цій частині на підставі ст.ст.407-408 КПК України і визначити, що вказана ухвала діє до 14 листопада 2022 року включно.

В подальшому питання щодо запобіжного заходу щодо обвинуваченого має вирішуватися в порядку, передбаченому ст.331 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегія суддів не убачає.

Перевіряючи доводи сторони захисту про те, що суд вирішив питання щодо запобіжного заходу стосовно обвинуваченого з порушенням правил територіальної підсудності, колегія суддів звертає увагу на таке.

Частиною 9 статті 615 КПК України в редакції, що діяла на час складання та затвердження обвинувального акта у цьому провадженні, було визначено, що під час дії воєнного стану обвинувальні акти скеровуються та розглядаються судами, в межах територіальної юрисдикції яких закінчено досудове розслідування, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - найбільш територіально наближеним до нього судом, що може здійснювати правосуддя, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.
На час надходження обвинувального акта до суду частина 9 вказаної статті діяла вже в редакції, якою передбачено, що під час дії воєнного стану обвинувальні акти скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.
З обвинувального акту убачається, що кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується ОСОБА_6 , вчинені на тимчасово окупованій території - у м.Енергодар, тобто в межах територіальної юрисдикції Енергодарського міського суду Запорізької області, який з об`єктивних причин не може на цей час здійснювати правосуддя.

Орган досудового розслідування - СВ Управління СБ України в Запорізькій області знаходиться в межах територіальної юрисдикції Жовтневого районного суду м.Запоріжжя.

Згідно з матеріалами провадження, склад суду у цьому провадженні у Жовтневому районному суді м.Запоріжжя визначений відповідно до вимог ст.35 КПК України - автоматизованою системою документообігу суду.

Обставин, передбачених законом (ст.ст.75, 76 КПК України), які б безумовно виключали участь у цьому провадженні суддів, що входили до складу колегії, не убачається.

Дійсно, під час підготовчого провадження, після вирішення питання щодо запобіжного заходу стосовно обвинуваченого, Жовтневий районний суд вирішив звернутися до апеляційного суду з поданням щодо направлення цього провадження до іншого суду і вказане подання задоволено ухвалою апеляційного суду від 22 вересня 2022 року. З зазначеної ухвали убачається, що при прийнятті такого рішення апеляційний суд врахував положення ч.9 ст.615 КПК України в чинній редакції та Розпорядження голови Верховного Суду №49/0/9-22 від 14 вересня 2022 року, яким визначено територіальну підсудність судових справ Енергодарського міського суду Запорізької області за Ленінським районним судом м.Запоріжжя.

Отже, питання щодо підсудності цього провадження вирішено в порядку ст.34 КПК України.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана ухвала постановлена законним складом судом, який діяв у межах своїх повноважень, а доводи сторони захисту про протилежне, на думку колегії суддів, є помилковими.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 16 вересня 2022 року, якою обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 строком на два місяці до 15 листопада 2022 року включно, змінити в частині строку дії зазначеної ухвали, встановивши цей строк до 14 листопада 2022 року включно.
У решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4