Справа № 405/5130/22
1-кп/405/206/22
УХВАЛА

27 січня 2023 року Ленінський районний суд міста Кіровограда у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницький в кримінальному провадженні № 0001116 у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 КК України

клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою,

встановив:

Прокурор звернулася до суду з клопотанням про продовження у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що на даний час не зменшилися ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу. Так, ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, отже усвідомлюючи та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована у разі ухвалення обвинувального вироку, може переховуватись від суду. Враховуючи, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, займається злочинною діяльністю з метою власного збагачення, то він може вчинити нові умисні кримінальні правопорушення. Крім того, ОСОБА_5 , знаходячись на свободі, маючи можливість вільного пересування та контактів, спроможний незаконно впливати прямо чи опосередковано на свідків з метою уникнення від кримінальної відповідальності та покарання. Враховуючи міру покарання, яка може бути призначена ОСОБА_6 , останній може перешкоджати кримінальному провадженню. Отже, прокурор вважає, що існують ризики: переховування від суду; незаконного впливу на свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином (п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 заперечив проти продовження стосовно його підзахисного строку тримання під вартою, посилаючись на недоведеність зазначених прокурором ризиків, оскільки клопотання прокурора навіть не містить жодного додатку, як доказу наявності перелічених прокурором ризиків. На його переконання будь-які ризики на сьогоднішній день перестали існувати, а лише суворість можливого покарання не є вирішальною при обранні та продовженні строку дії запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти продовження стосовно нього строку тримання під вартою та просив застосувати відносно нього цілодобовий домашній арешт, який, на його думку, в повній мірі забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків. Додав, що в умовах слідчого ізолятора йому не надається необхідна медична допомога, якої він потребує за станом свого здоров`я.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного.

Частиною 2 статті 177 КПК України визначено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Так, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки (п. 5 ч. 2 ст.183 КПК України).

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який кримінальним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.07.2022 року у відношенні ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою по 09.09.2022, строк дії якого в подальшому ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.09.2022 було продовжено по 08.10.2022.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.12.2022 року дію запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено по 29.01.2023 року включно.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При цьому, судове провадження триває, достатні відомості про усунення та відсутність на теперішній час тих обставин, які раніше стали підставою для обрання та продовження у відношенні ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відсутні, доказів наявності факту неможливості перебування останнього в умовах ізоляції суду не надано, а отже, підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно останнього судом не встановлено.

Так, згідно практики Європейського суду з прав людини, порушення статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може мати місце лише в зв`язку з погіршенням стану здоров`я заінтересованої особи, проте таке порушення може бути в зв`язку з неналежним наданням медичної допомоги (рішення «Мельник проти України»). Хоча статтю 3 Конвенції неможна тлумачити так, ніби вона покладає загальний обов`язок звільнити затриманого за станом здоров`я, вона все ж зобов`язує державу захищати фізичну цілісність осіб, позбавлених свободи, зокрема, надаючи їм необхідну медичну допомогу (рішення «Рівьєр проти Франції»).

При цьому, право осіб, які перебувають під вартою, на надання їм медичної допомоги, гарантовано чинним законодавством України та відповідно до положень ст.ст. 11, 21 Закону України «Про попереднє ув`язнення», обов`язок забезпечити особам, взятим під варту, медичне обслуговування, покладається на адміністрацію місць попереднього ув`язнення, а порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто, законодавством чітко визначений порядок надання медичної допомоги особам, узятим під варту (в тому числі особам, стосовно яких не ухвалено вирок суду) і забезпечення виконання зазначеного порядку покладено саме на керівництво СІЗО.

Також, суд виходить з того, що стан здоров`я обвинуваченого хоча і є обставиною, яка враховується при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, однак сам по собі не може свідчити про недоцільність тримання обвинуваченого під вартою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Вказане свідчить, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а також запобігти встановленим ризикам, а тому не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Враховуючи викладене, суд вважає, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 , опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, та беручи до уваги те, що останній не одружений, офіційно не працює, тобто офіційного та постійного джерела доходу не має, а отже може ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення (ризик переховування), а також незаконно впливати на свідків, які ще не допитані судом. За сукупності таких обставин, суд вважає за необхідне продовжити дію раніше обраного щодо останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, та зазначає, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збереженні розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.

Доводи сторони захисту на користь обвинуваченого у даному випадку не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпеченні виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобіганні процесуальних ризиків. Тобто в даному випадку наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

При цьому, відповідно до положень ч. 5 ст. 182, ч. 3-4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає можливим визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Беручи до уваги суспільну небезпеку кримінального правопорушення, в скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_5 , його особу, матеріальний стан, суд приходить до висновку щодо визначення застави у розмірі 187880 гривень, що відповідає 70 прожитковим мінімумам для працездатних осіб та узгоджується зі змістом ст. 182 КПК України.

У разі внесення обвинуваченим ОСОБА_5 визначеної застави, на нього відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слід покласти визначені ч. 5 ст. 194 КПК обов`язки, а саме: прибувати за викликом до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; утриматись від спілкування зі свідками у даному кримінальному проваджені, за винятком їх участі в процесуальних діях; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 197, 331, 369 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою задовольнити.

Дію запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 КК України, у виді тримання під вартою продовжити на 60 (шістдесят) днів, тобто з 27 січня 2023 року по 27 березня 2023 року включно.

Визначити розмір застави в сумі 187880 гривень, яка може бути внесена на рахунок отримувача № UA0002505, отримувач коштів ТУ ДСА України в Кіровоградській області, , банк отримувача ДКСУ м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, призначення платежу: застава за ОСОБА_5 .

В разі внесення заставодавцем визначеної в ухвалі суми застави, зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_5 по 27.03.2023 року виконувати наступні обов`язки:

?прибувати за викликом до суду;

?повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

?не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

?утриматись від спілкування зі свідками у даному кримінальному проваджені, за винятком їх участі в процесуальних діях;

?здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності).

Попередити обвинуваченого ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України з одночасним вирішенням питання, передбаченого ч. 10 ст. 182 КПК України.

Строк дії ухвали визначити по 27 березня 2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Кіровограда протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_7