ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/920/23 Справа № 192/771/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000498 від 26 листопада 2021 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2022 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Азанка Тавдинського району Свердловської області РФ, громадянина України, який, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2022 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки та поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Згідно з обставинами, встановленими судом, 21 листопада 2021 року приблизно о 15:00 годині ОСОБА_8 знаходився за своїм місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 у ході сварки на побутовому ґрунті з донькою ОСОБА_9 , керуючись раптово виниклим злочинним умислом направленим на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, тримаючи в руках металевий предмет, схожий на кришку за допомогою м`язової сили попередньо націлившись кинув його в доньку та попав в праву частину голови ОСОБА_9 після чого взяв в праву руку металеву кочергу і замахнувся на доньку, яка в цей час захищаючись виставила перед собою праву руку та в цей момент ОСОБА_8 наніс один удар кочергою по правій руці доньки ОСОБА_9 чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої третини правої ліктьової кістки без зміщення, множинних гематом верхніх кінцівок та тулуба загоєних рубців голови обличчі та кінцівок, що у своїй сукупності, згідно з висновком судово-медичної експертизи №5 Е від 19.01.2022 відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень так як термін зростання кісткової тканини складає понад 21 добу.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити та призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 1 року позбавлення волі, від відбування якого звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості. На переконання адвоката, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений визнав свою вину, щиро розкаявся та пожалкував про скоєне, а також активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Окрім цього, на переконання захисника, суд погіршив становище обвинуваченого, оскільки визначив строк покарання більший, ніж просив прокурор.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який апеляційну скаргу підтримав, прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація його дій учасниками провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі ОСОБА_8 , за доводами його захисника, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до частини 4 цієї статті, іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

На думку колегії суддів, наведених вимог закону судом враховано не було.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, особу ОСОБА_8 , наслідки злочину, щире каяття обвинуваченого, фактичні обставини справи, зокрема те, що обвинувачений та потерпіла є батьком та донькою, а також думку законного представника потерпілої матері ОСОБА_10 , яка зазначила, що претензій до ОСОБА_8 не має, при призначенні покарання поклалась на розсуд суду.

В якості обставини, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_8 , суд визнав його щире каяття, а в якості такої, яка в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжує, - вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

З урахуванням наведених обставин суд, дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, а тому призначивши покарання у виді позбавлення волі, звільнив обвинуваченого від його відбування на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з максимальним іспитовим строком, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не вбачає підстав для сумнівів у достовірності встановлених судом відомостей та вважає обґрунтованим застосування судом положень ст. 75 КК України.

Водночас, оцінюючи їх у своїй сукупності, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_8 максимального іспитового строку.

Відтак, на переконання колегії суддів, суд хоча і посилався у вироку, проте не взяв до уваги позицію представника потерпілої, яка просила призначити покарання на розсуд суду та заявила про відсутність претензій до ОСОБА_8 .

Разом із цим, суд не врахував повною мірою визнання обвинуваченим своєї вини та його щире каяття, внаслідок чого призначив обвинуваченому занадто тривалий іспитовий строк.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає слушними доводи захисника про суворість призначеного судом покарання, а тому приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги останнього та зміни вироку в частині призначеного ОСОБА_8 покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України,

колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4