У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000213, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на вирок Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 червня 2022 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Овідіополь Одеської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_7 ,

захисник - ОСОБА_6

потерпілі - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представник потерпілих - ОСОБА_10 ,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 червня 2022 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалено, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 та ОСОБА_8 до ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні та питання розподілу процесуальних витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить пом`якшити призначене ОСОБА_5 покарання до 5 років позбавлення волі та, на підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що, при призначенні покарання, судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам, які пом`якшують покарання: визнання обвинуваченим вини у повному обсязі, його щиросердечного розкаяння та активне сприяння слідству у розкритті злочину.

Відзначає, що за час проведення досудового розслідування ОСОБА_5 неодноразово просив пробачення у потерпілих та пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно та має на утриманні неповнолітню дитину, принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, апелянт вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції його від суспільства.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 11.55 год., ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «DAF FT CF 650», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у з`єднанні з напівпричепом марки «FRUEHAUF TX 34 C», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в світлу пору доби, без опадів, рухався по сухій, чистій, без вибоїн та пошкоджень проїжджій частині автодороги М-05 «Київ-Одеса», в напрямку від м. Одеса до смт. Криве Озеро. Автодорога М-05 «Київ-Одеса» в місці пригоди призначена для руху в двох напрямках, має по три смуги в кожному напрямку руху, зустрічні потоки розділені відбійником, розділовим та дорожньою розміткою 1.2 Розділу 34 Правил дорожнього руху. В цей час на 298 км. + 200 м. вказаної автодороги, на території Кривоозерського району Миколаївської області, біля правого краю проїжджої частини перебували пішоходи ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Рухаючись в обраному напрямку водій ОСОБА_5 грубо порушив вимоги п. п. 2.3 «б», 10.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху, а саме: був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, не контролював рух керованого ним транспортного засобу, перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, не дотримався безпечного інтервалу, під час об`їзду перешкоди не дотримався безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху, здійснив наїзд на двох пішоходів: ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці події. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. п. 2.3 «б», 10.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 3 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілих.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до тяжких злочинів, характер та конкретні обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Визнав обставиною, яка пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Також, судом першої інстанції враховано принципову думку щодо призначення обвинуваченому суворої міри покарання потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які втратили своїх дітей.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, потерпілих та їх представника, які підтримали позицію прокурора та просили вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії обвинуваченого кваліфіковані вірно за ч. 3 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілих, та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Вирішуючи питання про обґрунтованість призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 покарання та можливості його звільнення від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання (ст. ст. 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

При призначенні покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції, з достатньою повнотою, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки, на обліках у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває. Встановив наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Також судом першої інстанції прийнято до уваги незворотні наслідки, що настали, внаслідок одночасного порушення обвинуваченим ОСОБА_5 декількох пунктів Правил дорожнього руху, у виді загибелі пішоходів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , що значно підвищує як суспільну небезпечність особи винного так і суспільну небезпечність вчиненого злочину.

Апеляційний суд вважає, що, при призначенні покарання судом першої інстанції здійснено повний та детальний аналіз даних про особу обвинуваченого, обставин вчинення кримінального правопорушення, в тому числі і грубого порушення правил дорожнього руху, що призвело до смертельних наслідків, враховано поведінку обвинуваченого після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а також думку потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 .

З урахуванням викладеного, позиції потерпілих, які просили призначити суворе покарання, а також положень ст. 3 Конституції України, відповідно яким людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, підстав вважати призначене покарання у виді 8 років позбавлення волі занадто суворим та таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства та особі обвинуваченого, не вбачається, оскільки воно відповідає тяжкості вчиненого правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Стосовно доводів захисника про активне сприяння розкриттю злочину, як обставини, яка має бути врахована як така, що пом`якшує покарання, апеляційний суд доходить наступного.

Під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.

Матеріали кримінального провадження, з урахуванням категорії інкримінованого кримінального правопорушення, не містять даних про повідомлення ОСОБА_5 органам досудового розслідування таких обставин вчиненого нею кримінального правопорушення, які б ще не були встановлені ними на підставі проведених слідчих (розшукових) дій.

Повне визнання обвинуваченим своєї вини та його щире каяття були враховані судом першої інстанції та дали суду право призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції статті інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Інші обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, не виправдовують злочинної поведінки обвинуваченого та, з огляду на встановлені у даному провадженні обставини, не можуть істотно вплинути на вирішення питання про призначення обвинуваченому покарання.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку не виявлено, оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

вирок Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 червня 2022 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3