Справа № 156/784/22
Провадження № 1-кп/156/63/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2022 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарями судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представниці потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іваничі Волинської області (із застосуванням засобів відеоконференції з приміщенням Державної установи «Луцький слідчий ізолятор») кримінального провадження (№ за ЄРДР 0000589 від 08.11.2022) за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Іваничівським районним судом Волинської області здійснюється розгляд кримінального провадження (№ за ЄРДР 0000589 від 08.11.2022) за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України. Судове засідання щодо розгляду справи було призначено на 16.12.2022 об 11 год. 00 хв..

Відносно обвинуваченого ОСОБА_8 під час досудового розслідування в кримінальному провадженні № за ЄРДР 0000589 від 08.11.2022 ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 11.11.2022 у справі № 165/3028/22 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Луцький слідчий ізолятор», строк дії запобіжного заходу визначено до 09.01.2023. На теперішній час обвинувачений перебуває під вартою.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні 16.12.2022 заявив клопотання про продовження на 60 днів строку дії раніше обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Своє клопотання прокурор мотивує обґрунтованістю підозри ОСОБА_8 у скоєнні умисних тяжких злочинів проти власності, необхідністю забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, наявністю ризиків з боку обвинуваченого в подальшому переховуватись від суду, вчиняти інші правопорушення, здійснювати протиправний вилив на потерпілу та свідків.

На думку прокурора, обвинувачений не є працевлаштованим, не має міцних соціальних зв`язків, під впливом суворості можливого покарання за скоєння тяжкого злочину обвинувачений може намагатись уникнути суду, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані менш небезпечними, ніж покарання за скоєний злочин та процедура його відбування. За твердженням прокурора, ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, характер скоєних ним діянь, попередня судимість вказує на схильність до протиправних посягань на чужу власність. Крім того, як зазначає прокурор, обвинуваченому були відкриті матеріали досудового розслідування, йому відомі анкетні дані та місце мешкання свідків і потерпілої у справі, що може спонукати ОСОБА_8 під час перебування на волі чинити протиправний тиск на цих осіб.

Прокурор вважав необхідним продовжити застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки (на думку сторони обвинувачення) інші, більш м`які запобіжні заходи, не здатні нівелювати існування ризиків у кримінальному провадженні з боку цієї особи.

Потерпіла ОСОБА_6 , її представниця адвокат ОСОБА_7 підтримали клопотання прокурора, вважали за можливе продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував свою вину у скоєнні інкримінованих йому діянь, свою причетність до події викрадення майна потерпілої. При цьому обвинувачений указав, що не намагався переховуватись від органу досудового розслідування та суду, не намагався протиправно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, просив скасувати раніше застосований щодо нього запобіжний захід, надати йому можливість прибути до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем реєстрації для подальшого проходження військової служби за призовом під час мобілізації. ОСОБА_8 у своїх поясненнях зазначив, що він є придатним за станом здоров`я до військової служби, строкову службу не проходив, не має статусу учасника бойових дій, не брав участі в АТО/ООС на території Донецької та Луганської областей, однак на теперішній час має бажання захищати свою Батьківщину від збройної агресії рф, готовий таким чином спокутувати свою провину.

Захисник Улибін ОСОБА_10 висловив у судовому засіданні думку стосовно того, що подальше застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 є занадто суворим, стороною обвинувачення не доведено, а лише висунуто припущення про існування певних ризиків щодо обвинуваченого, адвокат вважав за можливе застосувати до свого підзахисного більш м`який запобіжний захід особисте зобов`язання та надати ОСОБА_8 можливість прибути до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем реєстрації для подальшого проходження військової служби за призовом під час мобілізації.

Розглядуване клопотання сторони обвинувачення суд вирішує таким чином.

За змістом ч.1 ст. 92 КПК України, за загальним правилом, обов`язок доказування у кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора.

Згідно зі ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому гл. 18 КПК.

Як зазначено у ч.4 ст. 176 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України, під час судового провадження запобіжні заходи застосовуються судом за клопотанням прокурора.

Згідно зі ст. 177 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії.

Згідно з ч.1 ст. 183 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч.1 ст. 197 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України).

Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.1 ст. 199 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України).

Оцінюючи наведені підстави для продовження у даній конкретній справі відносно ОСОБА_8 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону). Ст. 29 Конституції України гарантується право кожної людини на свободу та особисту недоторканність.

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Саме така правова позиція висловлена у п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України».

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного у п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) від 21.04.2011, де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти і інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_8 до вчинення умисних кримінальних правопорушень проти власності, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28.10.1994 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88, зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази у кримінальному провадженні, а саме: протокол огляд місця події, протоколи допитів потерпілої, свідків, протоколи огляду предметів, висновки експертів.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 органом досудового розслідування пред`явлені обвинувачення у скоєнні тяжких умисних злочинів проти власності, за які санкція відповідної статті КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Водночас, аналізуючи у своїй правозастосовній практиці питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути певні ризики, при цьому обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 , заява № 40107/02, п. 80); хоча на етапі розгляду питання щодо взяття особи під варту аргументами на користь такого рішення можуть бути серйозність пред`явлених звинувачень та ризик втечі обвинуваченого, проте зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою (рішення у справі «Єлоєв проти України» від 06.11.2008, заява № 17283/02, п. 60).

Обвинувачений є людиною молодого віку, не є працевлаштованим, не має міцних соціальних зв`язків, однак твердження прокурора про те, що під впливом суворості можливого покарання за скоєння тяжкого злочину обвинувачений може намагатись уникнути суду суд вважає неспроможним, оскільки ОСОБА_8 щиро розкаявся у скоєних злочинах, прибув з повинною до територіального органу Національної поліції, виявив свідому громадянську позицію, має стійке бажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Батьківщини під час збройної агресії рф. ОСОБА_8 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на військовму обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ця інформація, надана обвинуваченим у судовому засіданні, не була спростована прокурором.

Стороною обвинувачення не надано до суду жодних доказів, котрі дозволяли б поза розумним сумнівом припускати можливість впливу обвинуваченого на інших учасників кримінального провадження (заяв потерпілої чи свідків про наявність протиправного тиску на них з боку обвинуваченого, звернень з цього приводу до правоохоронних органів тощо). Доказів наявності соціальних зв`язків обвинуваченого з потерпілою та свідками стороною обвинувачення не надано. Потерпіла ОСОБА_6 вже надала показання у відкритому судовому засіданні, зазначила, що особисто, на власні очі не бачила події викрадення її майна саме ОСОБА_8 , про причетність цієї особи до скоєння крадіжок дізналась на досудовому розслідуванні від співробітників поліції під час слідчих дій за її участю. В судовому засіданні 16.12.2022 ОСОБА_8 надав власні показання щодо подій правопорушень, свою вину визнав, не наполягав на дослідженні в повному обсязі доказів, зібраних на досудовому розслідуванні, в т. ч. на допиті свідків.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France), заява № 12369/86, від 26.06.1991, п. 39, визнав, що реальна небезпека чинення тиску на свідків може таки бути на початку справи, але з часом вона значно зменшується й врешті зникає зовсім. Таким чином, прокурором не було доведено існування з боку ОСОБА_8 ризику здійснення протиправного впливу на інших учасників кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia), заява № 7064/05, від 01.06.2006, п.79, вказав, що на початкових стадіях розслідування ризик втручання особи у здійснення правосуддя міг виправдовувати її тримання під вартою, однак після того, як докази були зібрані, ця підстава своє значення втратила.

Існуючий з боку ОСОБА_8 ризик вчинення інших правопорушень (з огляду на доведений факт попереднього притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за скоєння корисливих злочинів проти власності) цілком можливо зменшити шляхом застосування до нього менш суворого запобіжного заходу у виді домашнього арешту та встановлення для нього заборони на певний час залишати визначене місце проживання.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пп. 1 та 2 ч.1 ст. 194 КПК, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 ст. 194 КПК, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи констатоване судом істотне зменшення з плином часу існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з боку обвинуваченого ОСОБА_8 , суд приходить до висновку про можливість зміни раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт.

Застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту надасть останньому можливість прибути до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем реєстрації (для виявлення придатності до подальшого проходження військової служби за призовом під час мобілізації).

Водночас, зважаючи на серйозність висунутих обвинувачень (кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст. 185 КК України, є тяжкими злочинами, передбачають покарання у виді позбавлення волі), суд встановлює обвинуваченому ОСОБА_8 заборону тривалістю 2 місяці щодоби на час з 15 год. 00 хв. до 09 год. 00 хв. наступної доби залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , покладає на ОСОБА_8 обов`язки не виїжджати з смт. Благодатне м. Нововолинська Волинської області без дозволу суду, повідомляти суд про необхідність зміни свого місця проживання, у строк до 22.12.2022 прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 для виявлення придатності до подальшого проходження військової служби за призовом під час мобілізації та вважає необхідним застосування електронних засобів контролю за обвинуваченим.

Відповідно до ст. 195 КПК України застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі підозрюваного, обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такі засоби можуть бути застосовані, зокрема, працівниками органу Національної поліції на підставі ухвали слідчого судді, суду, якою щодо підозрюваного, обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Таким чином, розглядуване клопотання прокурора про продовження строку дії раніше застосованого запобіжного заходу підлягає частковому задоволенню; суд відмовляє у продовженні відносно обвинуваченого строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак вбачає підстави для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, здатного забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7,8, 131, 176, 177, 178, 193,194, 195, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії раніше застосованого запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Змінити раніше обраний відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, запобіжний захід, застосувавши щодо цієї особи запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем його фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такі обов`язки:

- не залишати місце постійного проживання житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 щодоби на час з 15 год. 00 хв. до 09 год. 00 хв. ранку наступної доби;

- прибувати до суду за першим викликом за необхідності;

- не виїжджати за межі смт. Благодатне м. Нововолинська Волинської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про необхідність зміни свого місця проживання;

- у строк до 22.12.2022 прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 для виявлення придатності до подальшого проходження військової служби за призовом під час мобілізації.

Під час дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту застосувати відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , електронні засоби контролю за обвинуваченим.

Обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , негайно доставити до місця його проживання і звільнити з-під варти.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту визначити тривалістю з 19.12.2022 по 17.02.2023.

Контроль за виконанням обвинуваченим ОСОБА_8 запобіжного заходу в виді домашнього арешту покласти на начальника Відділення поліції № 1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області.

Копію цієї ухвали негайно після її оголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_8 , направити до Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» (для відома та для виконання), до Відділення поліції № 1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області (для здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого).

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_11 ОСОБА_12