ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 671/319/21

Провадження № 11-кп/4820/318/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2023 року, -

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою строк дії запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжено у вигляді тримання під вартою по 09 квітня 2023 року, включно.

Суд мотивував своє рішення тим, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, яким було позбавлено життя людини, що передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, а тому, на даний час, продовжують існувати визначені ст.177 КПК України ризики, а саме: переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі, просить застосувати відносно нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Вказує, що відсутні докази його причетності до інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Зазначає, що він звертався до прокурора, в порядку ст. 616 КПК України, з клопотанням про намір вступу до лав Збройних Сил України, просить його апеляційну скаргу задовольнити.

В поданій апеляційній скарзі та доповненнях до неї, обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою звільнити його з-під варти або змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, зокрема, домашній арешт за адресою постійного місця проживання. Апелянт стверджує, що непричетний до інкримінованих кримінальних правопорушень, доказів його вини матеріали кримінального провадження не містять, а тому уважає пред`явлену підозру необґрунтованою. Існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, ОСОБА_7 заперечує, оскільки має постійне місце проживання, всі речі та документи були вилученні при затриманні, перший термін покарання він відбув, нового злочину не вчинив, а тому зазначені ризики, на які посилається прокурор, є необґрунтованими. На його думку справа є сфабрикованою та незаконною. Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 звертає увагу на те, що він має бажання вступити до Збройних Сил України для захисту Батьківщини, тому просить апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , їх захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , на підтримку поданих апеляційних скарг, із посиланням на зазначені у них доводи, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду та безпідставність доводів сторони захисту, перевіривши судове рішення, в межах апеляційних скарг та обговоривши їх доводи, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Виходячи з вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до вимог ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

За змістом ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд першої інстанції, при розгляді клопотання прокурора, в повній мірі, дотримався цих вимог закону.

Згідно з положеннями ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися, в кожному кримінальному провадженні, з урахуванням його конкретних обставин.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На думку колегії суддів, ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.

Суд врахував особи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також обставини, визначені ст. 178 КПК України, зокрема, що вони обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, яким було позбавлено життя людини, зокрема, санкція ч. 2 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, та те, що наявність ризиків, на підставі яких запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, їм було обрано, продовжують існувати, а відтак відсутні підстави для зміни обвинуваченим запобіжного заходу на інший, більш м`який.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки тяжкість вчинених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, покарання, яке їх очікує, в разі доведення винуватості, схильність до вчинення нових кримінальних правопорушень, давали підстави для продовження строку дії саме такого запобіжного заходу.

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і усталеній практиці, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про відсутність, виписаних в ухвалі суду ризиків, а відтак і про можливість зміни щодо них запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою, не знайшли свого підтвердження, під час їх розгляду апеляційним судом, з урахуванням характеру висунутого обвинувачення.

Колегія суддів ураховує те, що чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений (обвинувачена) при застосуванні до нього (неї) більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього (неї) процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого, шляхом продовження, останньому, найсуворішого виду запобіжного заходу, є виправданою.

Даний вид запобіжного заходу є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особам обвинувачених та тяжкості вчинених ними злочинів, та унеможливить настання ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Наведені в апеляційних скаргах обвинувачених доводи для зміни їм запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, не спростовують таке рішення місцевого суду, з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, осіб обвинувачених та обставин вчинення злочинів, які були враховані при вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання, вилучення речей та документів при затриманні, відбуття ним попереднього покарання та не вчинення нового злочину, не є визначальними аргументами, які давали б можливість обрати ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, і не спростовують, встановлених судом обставин і висновків, та не дають підстав вважати, що обрання відносно нього іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, належним чином, забезпечить його процесуальну поведінку, усуне продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. А відтак, порушення процесуального закону відсутні.

Таким чином, наявність ризиків у межах кримінального провадження, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

Колегія суддів позбавлена можливості перевіряти фактичні обставини справи та доведеність вини, зокрема, обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а також обґрунтованість пред`явленої йому підозри, на що посилається обвинувачений ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі, оскільки це належить до компетенції місцевого суду, під час розгляду кримінального провадження по суті, тому доводи апелянта щодо недоведеності його вини відхиляються. На даному етапі провадження суд апеляційної інстанції має лише оцінити наявність ризиків та доцільність застосування або продовження щодо обвинувачених запобіжного заходу.

Щодо наміру обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вступити до Збройних Сил України для проходження військової служби, як на підставу звільнення їх з-під варти, слід зазначити наступне.

Розділ IX-1 КПК України доповнено статтею 616 згідно із Законом № 2125-IX від 15 березня 2022 року «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо порядку скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або його зміни з інших підстав».

Згідно з ч. 1 ст. 616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Таким чином з 22 березня 2022 року офіційно визначено порядок звернення з клопотанням про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та встановлені відповідні обмеження щодо можливості скористуватись таким правом.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор пояснила, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , щодо кожного, продовжують існувати та з урахування тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, уважає про відсутність підстав для застосування до останніх положень ст. 616 КПК України.

Згідно з ч. 3 п. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи не є достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

За таких обставин, судова колегія вважає ухвалу місцевого суду, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2023 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без змін, а їх апеляційні скарги без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3