Номер провадження: 11-кп/813/431/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
представника цивільного відповідача ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 22.06.2021 у кримінальному провадженні №0007482, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2016 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Велика Писарівка, Сумської області, із вищою освітою, одруженого, пенсіонера, не зареєстрованого, проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Відповідно до вимог ст. 1 п. «г» Закону України «Про амністію у 2016 році», на підставі ст. 44 КК України, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», пункту «г» ст. 1, ст. 11 та ч. 1 ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнено засудженого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні в розмірі 791,64грн. та 3958,2грн., 1716грн., 1716 грн. за проведення експертних досліджень стягнуто з ОСОБА_8 у повному обсязі, в інтересах держави в особі Одеського НДЕКЦ.
Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_9 до МТСБУ та ОСОБА_8 задоволено частково.
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України та ОСОБА_8 солідарно в рівних частинах на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 22943,68 гривень і 13650 гривень та моральну шкоду в розмірі 50000 гривень.
Вироком також вирішено питання щодо речових доказів.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 18.11.2016р., приблизно о 17 год. 25хв., порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме п. 12.3 Правил дорожнього руху України, яке виразилось в тому, що керуючи технічно справним автомобілем марки «Toyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у темний час доби, по асфальтованому, сухому дорожньому покриттю проїзної частини вул. Ак. Заболотного в м. Одесі, де організований двосторонній, дворядний рух у кожному з напрямків, з боку Об`їзної дороги в напрямку просп. Добровольського, у крайній лівій смузі свого напрямку руху; рухаючись зі швидкістю 40 км/г., будучи неуважним, діючи самовпевнено, здійснив наїзд, передньою правою частиною автомобіля пішохода ОСОБА_11 , який рухався справа на ліво відносно напрямку руху вищезазначеного автомобіля, по нерегульованому пішохідному переходу, розташованому біля буд. №15 по вул. Ак. Заболотного в м. Одесі.

В результаті неуважних дій водія ОСОБА_12 , пішоходу ОСОБА_11 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми у формі струсу головного мозку, осколковий перелам кісток носу та носової перетинки зі зміщенням, перелами дужки 6-го шийного хребця зліва та суглобового відростку 7-го шийного хребця, крайовий перелам поперечного відростка 5-го поперекового хребця зліва, перелам бічної маси крижі зліва та тіла лонної кістки зліва, закритий передньо - нижній вивих лівого плеча із ушкодженням плечового сплетіння, травма лівого колінного суглобу у вигляді пошкодження передньої хрестоподібної зв`язки з крововиливом в порожнину суглобу, закритий перелам обох щиколоток лівого гомілково - ступеневого суглоба зі зміщенням та задньо - зовнішнім вивихом лівої стопи, рани лоба та області ліктьових суглобів, множинні садна тулуба та кінцівок, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

В умовах даної дорожньо-транспортної події, дії водія ОСОБА_12 не відповідали вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, оскільки виконуючи вказані вимоги ПДР України, шляхом застосування екстреного гальмування, водій ОСОБА_12 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи доведеність вини у вчинені кримінального правопорушення, правильності кваліфікації дій обвинуваченого та призначене покарання, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що вирок суду першої інстанції в частині стягнень розміру на проведення експертних досліджень та моральної шкоди на користь потерпілого є значно великою.
Доводи обґрунтовує тим, що судом не взято до уваги дані, що обвинувачений хворіє, переніс 2 інсульти, в результаті чого вимушений продати квартиру та все майно, витративши отримані гроші на лікування. Вказує, що не має можливості сплатити процесуальні витрати та завдану шкоду, оскільки на даний час продовжує лікуватись, не працює, проживає тимчасово на житловій площі доньки, отримує пенсію в розмірі 5500 грн., а всю пенсію та матеріальну допомогу доньки витрачає на лікування.
Просить вирок в частині відшкодування процесуальних витрат та завданої шкоди змінити та зменшити суми стягнень.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, представника цивільного відповідача, який просив вирішити питання на розсуд суд, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, кваліфікація його дій, вид і розмір призначеного обвинуваченому покарання в апеляційному порядку не оспорюються, а тому не перевіряються апеляційним судом.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Положеннями ст. 23 ЦК передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає, між іншим, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести в рішенні відповідні мотиви.

У п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що при заподіяні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, вимушені зміни у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналізуючи конкретні обставини справи, враховуючи характер заподіяння моральної шкоди, характер і об`єм моральних страждань потерпілого ОСОБА_11 , негативні наслідки, що настали в результаті вчиненого кримінального правопорушення, а саме спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, колегія суддів погоджується, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди у розмірі 50000 гривень є справедливим та співрозмірним з його перенесеними душевними та моральними стражданнями, відповідає вимогам законодавства, принципам розумності, виваженості та справедливості.

Також суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апелянта про необхідність зменшення суми стягнення на правову допомогу.

Так, положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України визначено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, якими відповідно до ст. 118 КПК України є зокрема, витрати на правову допомогу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що між потерпілим ОСОБА_13 та адвокатом ОСОБА_9 укладено договір про надання правової допомоги, що підтверджується ордером №382352.

Вказана в позовній заяві сума процесуальних витрат у розмірі 13650 гривень фактично сплачена потерпілим ОСОБА_13 адвокату ОСОБА_9 , що підтверджується квитанцією від 06 лютого 2019 року, а також розрахунком витрат на правову допомогу до договору на надання правової допомоги ОСОБА_13 .

Також, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави витрати в розмірі 791,64 гривень, 3958,2 гривень, 1716 гривень та 1716 гривень на проведення експертних досліджень, що відповідає положенням ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 124 КПК України.

Посилання апелянта на той факт, що на даний час продовжує лікуватись, не працює, проживає тимчасово на житловій площі доньки, отримує пенсію в розмірі 5500 гривень, а всю пенсію та матеріальну допомогу доньки витрачає на лікування не може бути підставою для зменшення розміру моральної шкоди та процесуальних витрат.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини провадження і ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке належним чином вмотивував.

Підстав для зменшення суми, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 7, 9, 291, 314, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 22.06.2021 у кримінальному провадженні №0007482, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2016 відносно ОСОБА_8 обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4