УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.11.2022 Справа №607/13144/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 в режимі відеоконференції, захисника ОСОБА_5 у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000166, стосовно ОСОБА_4 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України,-

встановив:
Прокурор ОСОБА_3 подав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на два місяці.

У поданому клопотанні, зокрема, зазначено: «Досудовим розслідуванням встановлено, що 09.09.2022 близько 12:00 год. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуваючи в магазині "Теко", що знаходиться за адресою: вул. Курдуби, 100, с. Острів Тернопільського району Тернопільської області, під час введеного воєнного стану в Державі (Указ президента №64/2022 від 24.02.2022), шляхом вільного доступу умисно та таємно викрав із стелажів продовольчі товари на суму 400 гривень, при цьому виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками магазину. В ході досудового розслідування встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушенню причетний ОСОБА_4 27.09.2022 обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.15 ч.2, ст. 185 ч. 4 КК України, скеровано до Тернопільського міськрайонного суду. 14.06.2022 в Тернопільський міськрайонний суд скеровано обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.185 КК України у кримінальному провадженні №0000188 від 15.02.2022 року.

ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України - закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вчинена в умовах воєнного стану.

Ухвалою слідчого судді від 10.09.2022 слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого завершується о 23. год. 59 хв. 07.11.2022 року.

Строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного до ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні закінчується, а тому виникає необхідність у його продовженні, оскільки ризики які стали підставою для обрання до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати.

Згідно вказаної ухвали про обрання запобіжного заходу слідчим суддею зазначено, що існують ризики, які дають достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі, ОСОБА_4 може вчинити дії, передбачені п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Ризиком того, що ОСОБА_4 , може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, що він, усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності, а також те, що ОСОБА_4 , вчинено злочин будучи раніше судимим за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності судимість за які не знято та не погашено у встановленому законом порядку. Крім цього 04.02.2022 року ОСОБА_4 , було оголошено в розшук, оскільки останній будучи засудженим до покарання у вигляді позбавлення волі, ухилявся від виконання вироку суду.

Ризиком того, що ОСОБА_4 , може вчинити інше кримінальне правопорушення є те, що підозрюваний, раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, судимість за який не погашена в установленому законом порядку, не працює, не має постійного джерела доходу, будучи 01.08.2022 року звільненим з місць позбавлення волі, знову вчинив умисний тяжкий корисливих злочин, крім цього в Тернопільському міськрайонному суді на розгляді перебувають ряд обвинувальних актів про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчинені злочинів передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України що свідчить про його підвищену суспільні небезпечність та не бажання ставати на шлях виправлення і перевиховання.

Таким чином, в даному кримінальному провадженні наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого ОСОБА_4 .

Враховуючи наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 злочину, наявність перелічених ризиків, застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання виникненню вищевказаних ризиків.»

В суді прокурор ОСОБА_3 пояснив, що подане клопотання підтримує в повному обсязі, посилаючись на вказані у ньому мотиви.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 клопотань та заперечень не заявили.

Заслухавши доводи учасників, дослідивши клопотання прокурора та наявні матеріали судового провадження, суд дійшов наступного висновку.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 10.09.2022 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23. год. 59 хв. 07.11.2022 року.

Згідно ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

На думку суду, стороною обвинувачення доведено наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, та вбачається із реєстру матеріалів долученого до обвинувального акту. При цьому слід зазначити, що відповідно до ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Суд враховує, що санкція ч.4 ст.185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Даний злочин, згідно ст.12 КК України, є тяжким умисним злочином.

Також, суд вважає, що у даному кримінальному провадженні продовжують існувати та не зменшились ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Зокрема, суд погоджується з тим, що наявним є ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 у зв`язку із усвідомленням тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та усвідомлюючи міру покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Також суд враховує, що ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, судимість за які не знято та не погашено у встановленому законом порядку. Крім цього 04.02.2022 року ОСОБА_4 , було оголошено в розшук, оскільки останній будучи засудженим до покарання у вигляді позбавлення волі, ухилявся від виконання вироку суду.

Також доведеним є ризик передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення. Ризик того, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення підтверджується тим, що він раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, судимість за який не погашена в установленому законом порядку, не працює, не має постійного джерела доходу, будучи 01.08.2022 року звільненим з місць позбавлення волі, знову вчинив умисний тяжкий корисливих злочин. Крім цього суд враховує, що в Тернопільському міськрайонному суді на розгляді перебувають ряд обвинувальних актів про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчинені злочинів передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України що свідчить про його підвищену суспільні небезпечність та не бажання ставати на шлях виправлення і перевиховання.

Під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом встановлено, що вищезазначені обставини є також обставинами, які передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, та які достатньо переконливо свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зокрема, в ході розгляду даного клопотання, судом не здобуто доказів, які би свідчили про те, що інший, більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, зможе забезпечити виконання обвинуваченим належним чином покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим п.1,5 ч.2 ст. 177 КПК України, які зазначені прокурором у клопотанні.

Вирішуючи подане прокурором клопотання, суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та можливість ухилення від явки до суду.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

ЄСПЛ через призму рішень також зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

Будь-яких передбачених законом обставин, які би свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує саме такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено та сторонами не доведено.

Наявність декількох ризиків у сукупності, існування яких доведене прокурором унеможливлює застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, оскільки жоден з них не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ним своїх обов`язків.

Отже, ОСОБА_4 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці, враховуючи хід судового розгляду даного кримінального провадження.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, Главою 18, ст.ст.183, 184, 193, 194, 196, 197, 331, 376 КПК України, суд,-
постановив:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовільнити.

ОСОБА_4 продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці до 06 січня 2023 року.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення і припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу.

Строк дії ухвали закінчується 06 січня 2023 року в 23 год. 59 хв.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити сторонам і надіслати до Чортківської установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області (№26) для вручення ОСОБА_4

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий суддяОСОБА_1