ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1092/23 Справа № 183/183/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000065 стосовно

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Куп`янськ Харківської області, зареєстрований за адресою: фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 111-1 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 на строк до 23 березня 2023 року, включно.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд зазначив, що при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 суд враховує, що існують ризики, передбачені пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Відповідно до клопотання прокурора, під час досудового розслідування встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК.

Суд вважав, що наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК свідчить те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, з огляду на тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі, з метою подальшого виконання можливого винесеного відносно неї обвинувального вироку за вчинення вищевказаного злочину вбачається ризик того, що вона може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності.

ОСОБА_7 розуміє, що у разі визнання її судом винуватою у вчиненні вказаного злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК її може буде засуджено судом до реального позбавлення волі на строк 10 років, тому існує реальна можливість переховування останньої від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від покарання.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК свідчить те, що ОСОБА_7 добровільно співпрацювала з окупаційною адміністрацією держави агресора, толерантно віднеслася до захоплення частини території України, вбачається ризик того, що вона може вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, тим самим зашкодити державі, адже дана категорія злочинів є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад.

Суд при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оцінив в сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК, а саме те, що ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, віднесеного законом до категорії тяжких, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується.

Все вищевикладене, на думку суду першої інстанції, свідчить про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати та застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або можливості внесення мінімального розміру застави, передбаченого КПК.

Вважає, що оскаржена ухвала суду є необґрунтованою, невмотивованою та такою, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції вважав доведеними ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, проте сторона обвинувачення не надала жодного допустимого доказу на підтвердження існування вказаних ризиків. Вважає, що суд діяв формально та керувався припущеннями, а не доказами, які б свідчили про наявність ризиків. Обвинувачена під час досудового розслідування не переховувалась від органів досудового розслідування. Як тільки м. Куп`янськ Харківської області було деокуповане, ОСОБА_7 разом з матір`ю та доньками переїхала в більш безпечне місце, а саме м. Київ, номер телефону остання не змінювала та всім повідомила про нову адресу проживання. Отримавши довідку внутрішньо переміщеної особи, звернулась до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації щодо працевлаштування. Двох неповнолітніх дітей одразу оформила до шкільного закладу. Ці обставини на думку захисника свідчать про відсутність ризику ухилення обвинуваченої від суду. Зазначає, що ОСОБА_7 не має мети впливати на свідків та не перешкоджала кримінальному провадженню іншим чином, має міцні соціальні зв`язки, раніше не судима, не визнає пред`явлене обвинувачення та має намір доводити свою невинуватість у законний спосіб у суді. В матеріалах кримінального провадження відсутні відомості, що ОСОБА_7 хоча б намагалась вчинити будь-яку з дій, які зазначені в ст. 177 КПК. Суд першої інстанції проігнорував, що прокурором не доведено можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів та не врахував доводів сторони захисту. Вважає, що домашній арешт є достатнім заходом для запобігання порушень зі сторони ОСОБА_7 .

Позиції учасників судового провадження.

Учасники судового розгляду про час та дату апеляційного провадження повідомлені належним чином, клопотань про особисту участь до суду не надходили, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК апеляційний суд здійснює розгляд без його участі.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області є обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000065 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 199, 315 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду і ОСОБА_7 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними вищенаведені ризики, передбачені пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК для запобігання яким продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченої винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченої, міцність соціальних зв`язків обвинуваченої, у тому числі наявність у неї родини й утриманців, наявність у обвинуваченої постійного місця роботи або навчання; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, тощо.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченої під вартою, судом враховано, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, що може свідчити про можливість ухилення обвинуваченої від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Як слідує з матеріалів провадження та як стверджує захисник ОСОБА_7 тимчасово проживає не за місцем реєстрації, переїхала до м. Київ, що є віддаленим місцем від суду який розглядає кримінальне провадження, що створює перешкоди в контролі за процесуальною поведінкою обвинуваченої у разі застосування до неї іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою та може створити умови для ухилення обвинуваченої від суду.

Посилання захисника на міцні соціальні зв`язки обвинуваченої, враховані судом першої інстанції та враховуються апеляційним судом, проте такі обставини існували і на час інкримінованих ОСОБА_7 дій, що не може бути розцінено як достатні стримуючі фактори її поведінки.

Доводи захисника про наявність у обвинуваченої двох малолітніх дітей, яких, як слідує зі змісту скарги, немає кому доглядати, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 взята під варту 07.12.2022 і протягом цього часу питання про місце перебування дітей та їх виховання мало бути вирішеним. Сторона захисту не надала суду документів, що мати обвинуваченої та бабуся неповнолітніх дітей ОСОБА_8 за своїм станом здоров`я фізично не може опікуватись онуками. Посилання захисника на стан здоров`я колишнього чоловіка, апеляційний суд відхиляє, оскільки як зазначає сам захисник, ОСОБА_7 з ОСОБА_9 шлюб розірвала і немає доказів, що після розірвання шлюбу вони проживали разом.

Висновки суду про наявність ризику продовження ОСОБА_8 протиправної діяльності та вчинення інших аналогічних злочинів, є обґрунтованими з огляду на характер обвинувачення, висунутого ОСОБА_7 , яка обвинувачується в тому, що вона добровільно співпрацювала з окупаційною адміністрацією держави агресора, при цьому, наразі певна частина території України є тимчасово окупованою на якій окупаційна влада створює незаконні органи влади і обвинувачена може перетнути умовну лінію розмежування та перебувати на тимчасово окупованій території, де буде мати можливість вчинити аналогічні дії.

Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили (ч. 1 ст. 17 КПК).

Відповідно до ст. 198 КПК висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Вищевикладені обставини, враховані апеляційним судом в контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК та ймовірності їх настання, за умови не застосування іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Європейський суд з прав людини, зокрема, у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року п. 80 рішення, неодноразово наголошував, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи характер пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, продовження військового стану, а також наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, які не зменшились, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції про не визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу є законним та доцільним у даному кримінальному провадженні для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої та забезпечення належного судового розгляду в розумний строк.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, дані про особу обвинуваченої, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах, необхідних для вирішення питання в порядку ст. 315 КПК та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За змістом ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є, зокрема складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо, поведінка учасників кримінального провадження тощо.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 перебуває під вартою, з урахуванням досудового розслідування та судового розгляду з 07.12.2022, тобто строк тримання останньої під вартою та строк судового розгляду не є надмірним.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 199, 315, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 111-1 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4