Кримінальне провадження № 1 кп-760/1784/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР 25.09.2020№ 0005096, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з неповною вищою освітою, який не одружений, студент Сумського державного університету, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

03.09.2020, приблизно о 15 год 50 хв, водій ОСОБА_9 , керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме автомобілем марки «Renault Logan», р.н. НОМЕР_1 , рухався у світлу пору доби, по сухій, чистій ділянці проїзної частини вулиці Радищева, зі сторони бульвару Вацлава Гавела у напрямку вулиці Світлогорської в м. Києві. Доїхавши до нерегульованого перехрестя бульвару Вацлава Гавела з вулицею Світлогірською в м. Києві, дорожня розмітка на якому відсутня, водій ОСОБА_9 здійснив поворот ліворуч на вул. Світлогірську в м. Києві та, будучи неуважним, не вірно зреагував на зміну дорожньої обстановки, не переконався, що це буде безпечно та не створить небезпеки чи загрози іншим учасникам дорожнього руху, не звернувся за допомогою до інших осіб, розпочав рух заднім ходом, чим грубо порушив п.п. 1.5, 2.3 б), д), 10.9 ПДР України, здійснив наїзд задньою частиною автомобіля «Renault Logan», р.н. НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_6 , який переходив проїзну частину вул. Світлогірської біля перехрестя з вулицею Радищева, по лінії тротуарів, в напрямку бульвару Вацлава Гавела в м. Києві.

Після зупинки водій ОСОБА_9 вийшов із автомобіля «Renault Logan», р.н. НОМЕР_1 , підвів лежачого на проїзній частині пішохода ОСОБА_6 на ноги та посадив його в салон автомобіля на заднє сидіння. Доїхавши за адресою проживання ОСОБА_6 , а саме: АДРЕСА_2 , висадив його з автомобіля на лавку біля будинку та зник з місця пригоди.

Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_6 отримав середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження, а саме: закриту травму лівого кульшового суглобу: перелом шийки лівої стегнової кістки (зі зміщенням уламків).

Допитаний у судому засіданні, обвинувачений ОСОБА_9 свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, що викладені у фабулі даного вироку, категорично не визнавав. Він вказав, що дійсно у його власності до 10.09.2020 перебував автомобіль «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_1 . Від мами йому стало відомо, що його розшукує поліція за скоєння ДТП. Приїхавши на виклик до слідчого, йому повідомили, що він здійснив наїзд на пішохода. Злякавшись погроз від слідчого про арешт автомобіля та тримання його під вартою, він поїхав до потерпілого в госпіталь, де родичі останнього вказали виплатити 300 000 грн., на що він не погодився та разом з адвокатом пропонував 50 000 грн.

З приводу обставин ДТП категорично заперечував та вказав, що саме в той день, 03.09.2020, ні його, ні когось іншого під керуванням його автомобіля, в районі, де відбулась подія не було, а на відео файлах, які є недопустимими доказами, зображений інший схожий автомобіль. Зауважив, що ніхто, крім нього, не міг у той час керувати транспортним засобом «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , так як він нікому його не передавав. Перереєстрацію авто на матір здійснили у зв`язку з сімейними обставинами.

За вказаних обставин, у зв`язку з непричетністю до дорожньо-транспортної пригоди 03.09.2020 та спричиненням потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, просив відмовити у задоволення цивільного позову останнього.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї вини, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України доводиться, зібраними у кримінальному провадженні та перевіреними у судовому засіданні, належними та допустимими доказами, обсяг та порядок дослідження яких визначений з урахуванням думки учасників судового провадження.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю підтвердив обставини дорожньо-транспортної пригоди 03.09.2020, приблизно о 15 годині 50 хвилин, на переході проїзної частини вул. Світлогірської біля перехрестя з вулицею Радищева в м. Києві та отримання ним тілесних ушкоджень.

Потерпілий ОСОБА_6 повідомив, що події, про які йдеться в обвинуваченні, відбулися 03 вересня 2020 року, коли після 15 години пішов на вечірню прогулянку. Він вирішив піти на склад, який знаходитися на вул. Світлогорській. Пройшовши бул. Вацлава Гавела, звернув на вул. Радищева. З боку бульвару Вацлава Гавела, на відстані 300-400 м їхала «Renault Logan» на великій швидкості. Знаків повороту ввімкнено не було. Згодом, впевнившись, що по вулицях Радищева і Світлогорській немає автомобілів, почав переходити дорогу. Не доходячи 1-2 метри до кінця переходу, він почув гучний удар. Згодом зрозумів, що це був удар його смартфону по багажнику автомобіля, який його збив. Як повідомив потерпілий, машина здавала заднім ходом і скоріш за все, почувши цей удар, водій натиснув на гальма, в іншому випадку він був би під машиною.

Спочатку він втратив свідомість, однак отямившись побачив біля себе молодого чоловіка, в якому впізнав обвинуваченого ОСОБА_9 , який одразу почав просити вибачення. Через біль він не міг підійнятися і попросив водія підійняти його, чого водій одразу не зробив. Біля водія стояв чоловік віком 40-50 років. Цей чоловік промовив, що чекати швидку і поліцію дуже довго, натомість запропонував назвати суму і розійтися. Лежачи на дорозі, відчув сильний біль у правій нозі в малому тазі. Після того як він почав кричати, водій запропонував відвести його до лікарні, на що погодився, але, не маючи при собі документів, попросив спочатку заїхати додому. Водій, підхопивши його за руки, посадив до авто. Приблизно о 16 год вони покинули місце ДТП. Обвинувачений ОСОБА_9 відвіз його додому, витягнув з автомобіля і посадив на лавку та поїхав в невідомому напрямку, однак він частково запам`ятав номер машини, він починався «АА 7510...». Після цього, зателефонував онуку і втратив свідомість. Прийшов до тями, коли приїхали його онук та дочка. Лише після цього його відвезли до лікарні. Лікарі діагностували закритий перелом лівої стегнової кістки.

Потерпілий також повідомив, що до нього в госпіталь приїжджав обвинувачений ОСОБА_9 і просив вибачення за те, що сталося, а також пропонував компенсацію.

Як цивільний позивач підтримав заявлений ним цивільний позов до ОСОБА_9 та вказав на обґрунтований ним розрахунок суми відшкодування матеріальної шкоди, що складається з витрат на лікування, підтверджених чеками. Моральну шкоду оцінює в 85 000 гривень, у зв`язку із характером та тяжкістю отриманих тілесних ушкоджень, а також тривалістю та складністю відновлення здоров`я.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами:

- даними рапорту інспектора УПП в м. Києві від 03.09.2020 про дорожньо-транспортну пригоду з потерпілим, що сталася 03.09.2020, по вул. Радищева, 10 в м. Києві на перехресті, за участю білого автомобіля, з можливим д.н.з. « НОМЕР_2 …» та потерпілого ОСОБА_6 ( а.с. 69);

- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.09.2020 із схемою до нього, під час якого оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення, а також встановлена наявність відеоспостереження (а.с. 70-77);

- даними протоколу перегляду відеозапису від 26.09.2020 з камери спостереження, розміщеної на фасаді магазину «Shtill» по вул. Радищева, 10 в м. Києві, отриманого від представника даного магазину, переглянутого в судовому засіданні, яким зафіксовано дорожньо-транспортна пригода 03.09.2020, приблизно о 15 год 55 хв, а саме наїзд автомобілем марки «Renault Logan» білого кольору на пішохода ОСОБА_6 на перехресті вул. Радищева та вул. Світлогірської в м. Києві, а також особу водія та його дії одразу на місці події (а.с. 82-88);

- даними протоколу перегляду відеозапису від 25.09.2020 з камер спостереження системи «Безпечне місто», переглянутого в судовому засіданні, на якому зафіксовано траєкторія руху автомобіля марки «Renault Logan» білого кольору, ідентифікованого за рядом ознак як учасника ДТП 03.09.2020 на перехресті вул. Радищева та вул. Світлогірської в м. Києві, встановлений номерний знак НОМЕР_1 ( а.с. 91-95);

- висновком авто-технічного експертного дослідження КНДЕКЦ МВС України № СЕ-19/111-21/43405-ІТ від 16.09.2020, відповідно до якого з технічної точки зору, причиною дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія автомобіля «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_9 вимогам пункту 10.9 Правил дорожнього руху України.

Згідно вимог п. 10.9 ПДР України, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб ( а.с. 99-105);

- даними про перереєстрацію 10.09.2020 автомобіля «Renault Logan», що перебував у власності ОСОБА_9 та зміну номерного знаку з НОМЕР_1 на НОМЕР_3 ( а.с. 106-107);

- висновком судово-медичної експертизи №042-1002-2021 від 31.08.2021, відповідно до якої за результатами виникнення ДТП, потерпілому ОСОБА_6 заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а саме: закрита травма лівого кульшового суглобу: перелом шийки лівої стегнової кістки (зі зміщенням уламків). (а.с. 124-129).

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілому ОСОБА_6 від 27.10.2021, відповідно до якого останній під час слідчої дії впізнав ОСОБА_9 , як водія автомобіля «Renault Logan» білого кольору, який 03.09.2020 здійснив на нього наїзд, а пізніше приходив до лікарні та вибачався (т. 1 а.с. 134-136);

- даними про речові докази, медичної документації (а.с. 108-119, 133) та іншими матеріалами у їх сукупності.

Таким чином, аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до вимог ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, вважає вину обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведеною у повному обсязі, а тому його дії правильно кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У суді обвинувачений ОСОБА_9 вказував на непричетність до дорожньо-транспортної пригоди та наїзду на власному автомобілі «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_1 на потерпілого ОСОБА_6 та сфабрикованість працівниками поліції доказів, тиск на нього.

При цьому, суд критично оцінює твердження обвинуваченого, як такі, що спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене, оскільки вони спростовуються сукупністю належних, достовірних та допустимих доказів провадження, які зазначені раніше, та у своєму взаємозв`язку безсумнівно спростовують показання обвинуваченого.

Так, аналізуючи докази за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, судом встановлено, що показання потерпілого ОСОБА_6 у суді, огляд місця вчинення кримінального правопорушення, протокол пред`явлення особи для впізнання, відеоматеріали з камер спостереження та висновки судових експертиз, а також показання обвинуваченого з приводу його дій для відшкодування завданої шкоди потерпілому прямо вказують на те, що кримінальне правопорушення вчинив обвинувачений ОСОБА_9 за обставин, встановлених судом.

Показання потерпілого ОСОБА_6 повністю узгоджуються із доказами, зібраними у кримінальному проваджені, які зазначені раніше, та підтверджують обставини надходження до поліції повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, реагування, встановлення автомобіля та причетної особи, яка ним керувала.

Підстави ставити під сумнів вказані докази відсутні, вони узгоджують між собою, є належними, допустимими, достовірними, повністю доповнюють показання потерпілого, які логічні, послідовні, не викликають сумнівів у суду.

Крім цього, суд вважає безпідставними твердження обвинуваченого та захисників щодо недопустимості окремих доказів, зібраних з грубим порушенням норм КПК України. Не встановив суд істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при досудовому розслідуванні, про що стверджував обвинувачений та захисники, у тому числі і права на захист.

Досліджені в судовому засіданні письмові докази, зокрема огляд місця ДТП, огляд відеоматеріалів, протокол пред`явлення особи для впізнання, висновки експертів, тощо відповідають вимогам щодо їх отримання, проведення та оформлення, а також повністю узгоджуються з іншими доказами, не викликають сумнівів у суду.

З оглянутих у судовому засідання відеоматеріалів з місця дорожньої пригоди та з камер спостереження системи «Безпечне місто» встановлено, що органом досудового розслідування вірно визначено, що саме автомобіль «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_1 здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_6 03.09.2020, приблизно о 15 год 50 хв, рухаючись заднім ходом після повороту ліворуч на вул. Світлогірську в м. Києві. При цьому, суд приймає до уваги показання ОСОБА_9 про виключне керування власним транспортним засобом на той час, а також повідомлення ним про зустрічі з потерпілим та бажання відшкодувати заподіяну шкоду.

Суд критично ставиться також до позиції захисту з приводу недопустимості зазначених доказів у зв`язку з порушенням правил для їх отримання. Так, відеофайл із фасаду магазину «Shtill» по вул. Радищева, 10 в м. Києві отриманий слідчим в порядку, передбаченому ст. 93 КПК України, а саме витребуваний у відповідних осіб. Зазначені дані були перевірені стороною захисту та надана підтверджуюча інформація (а.с. 203), а тому ідентичність відеоматеріалів не викликає сумніву у суду.

За вказаних підстав судом приймаються до уваги дані, отримані з камер спостереження системи «Безпечне місто» та не спростовуються висновки експертиз, як похідні докази. Вказана можлива невідповідність часу на обох відео є не суттєвою, можлива як похибка під час встановлення часу в програмі відеонагляду.

Так, відповідно до ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до вимог ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Всі докази, на думку суду, надані стороною обвинувачення, зібрані відповідно до вимог чинного законодавства, не викликають сумнівів у суду. Обвинуваченим ОСОБА_9 або його захисниками не оскаржувались рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб в порядку ст. ст. 206, 303 КПК України. Так само, як і не надано жодного доказу на підтвердження своєї правової позиції чи можливих неправомірних дій чи зацікавленості з боку співробітників правоохоронних органів.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер суспільної небезпеки ним скоєного, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як особа, ОСОБА_9 характеризується задовільно, не одружений, не працює, навчається, раніше не судимий, осудний, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, що пом`якшували б покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку.

Враховуючи наведене та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілого та державного обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, відношення до вчиненого, його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, а саме залишення потерпілого непритомним та не надання необхідної допомоги, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.

Разом з тим, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_9 , його молодий вік, відсутність судимостей, тяжких наслідків від вчиненого, а також враховуючи те, що вчинене ним кримінальне правопорушення віднесене до категорії нетяжких, згідно ст. 12 КК України, суд дійшов до висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, а тому на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені обов`язки згідно ст. 76 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд, проаналізувавши поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, крім зазначених вище обставин, враховує та бере до уваги наслідки суспільно-небезпечного діяння, бажання уникнути кримінальної відповідальності, за відсутності пом`якшуючих обставин та наявності обтяжуючих, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому основного покарання у вигляді обмеження волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на максимальний строк.

Зваживши на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому такий вид та міра покарання, за глибоким переконанням суду, є необхідні й достатні для його перевиховання та виправлення, які можливі без ізоляції від суспільства, та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає не тільки тяжкості вчиненого, обставинам провадження, але і особі обвинуваченого, буде відповідати цілям покарання.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд приходить до такого висновку.

Положеннями ч.2 ст.127 КПК передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно зі ст.128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 62 КПК передбачено, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Відповідно до ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, цивільному позивачу ОСОБА_6 заподіяно матеріальну шкоду, що складається із витрат на лікування та придбання необхідних медичних засобів, розмір якої останнім доведено належними, допустимим, перевіреними в судовому засіданні доказами, в сумі 84 920 грн. 16 коп. (а.с. 39-40).

При цьому, в ході судового розгляду не встановлено даних про страхування цивільно-правової відповідальності обвинуваченого ОСОБА_9 , чи інших осіб, які повинні нести цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями останнього.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами і доповненнями «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні. Суд зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт спричинення позивачу моральних або фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин або якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі або в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду і з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру і об`єму страждань (фізичних, душевних, психічних і тому подібне), яких отримав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення і тому подібне) і з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд повинен виходити з принципів законності, зваженості і справедливості.

Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами, розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_6 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав закриту травму лівого кульшового суглобу: перелом шийки лівої стегнової кістки (зі зміщенням уламків), садно у ділянці лівого ліктя, переніс операцію, тривалий час перебувала на лікуванні, його психологічний та фізичний стан погіршився, змінився звичайний для спосіб життя.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд, враховуючи глибину, обсяг і характер душевних та психічних страждань потерпілого ОСОБА_6 , характер його немайнових витрат (їх тривалість, можливість відновлення), тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попередньо стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної потерпілому до 50 000,00 грн., яку необхідно стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілого.

Долю речових доказів та судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. ст. 100, 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 84 920 (вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять) гривень 16 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у зв`язку з проведенням автотехнічної експертизи в сумі 1029 гривень 72 копійки; за проведення судово-медичної експертизи - 1796 гривень 90 копійок.

Речові докази:

- автомобіль марки «Renault Logan», р.н. НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ), - залишити в користуванні ОСОБА_10 , як власника;

- медичну документацію потерпілого ОСОБА_6 - передати за належністю;

- електронні носії CD диски з відеозаписами з камер спостереження - зберігати в матеріалах провадження.

На вирок може бути подано апеляцію до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Солом`янський районний суд міста Києва.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя ОСОБА_1