Номер провадження:1-кс/521/4151/22
У Х В А Л А
ВСТУПНА ЧАСТИНА

30 листопада 2022 року Малиновський районний суд міста Одеси у складі

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі клопотання слідчого СВ відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 погодженого прокурором Малиновської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000060 від 15 червня 2022 року про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харцизьк Донецької області, громадянина України, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України, -

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається:
Слідчий СВ відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області за погодженням з прокурором Малиновської окружної прокуратури міста Одеси звернувся до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 .
Встановлені слідчим суддею обставини із посиланням на докази:
З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що в провадженні слідчого відділення відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління поліції в Одеській області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 червня 2022 року за номером 0000060, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.

01 липня 2022 року за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України був затриманий ОСОБА_5
04 липня 2022 року ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, строком до 30 серпня 2022 року.
29 серпня 2022 року ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, строком до 02 жовтня 2022 року.
Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси від 22 вересня 2022 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000060 від 15 червня 2022 року продовжено до п`яти місяців, тобто до 02 грудня 2022 року.
22 вересня 2022 року ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, строком до 01 грудня 2022 року.
У клопотанні зазначено про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, наявність ризиків передбачених п.п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, у клопотанні зазначається, що завершити досудове розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, не надалось можливим оскільки необхідно виконати вимоги ст. 290 КПК України, надати сторонам кримінального провадження матеріали для ознайомлення, в тому числі і додатки до нього (перегляд відеозаписів, ознайомлення з відеозаписами допитів свідків у кримінальному провадженні, ознайомлення з висновками експертиз, тощо), скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.
Сторона обвинувачення вважає, що є достатні підстави вважати, що запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом продовження відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування.
Позиції сторін кримінального провадження:
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, оскільки вважав мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді на застосування найбільш суворого заходу.
Захисник у судовому засіданні заперечувала проти продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та просила відмовити в його задоволенні та обрати цілодобовий домашній арешт.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав думку захисника та зазначив що він раніше не судимий, одружений та має на утриманні неповнолітніх дітей, до затримання працював.
Мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановлені ухвали, неврахування окремих доказів, положення закону яким керувався слідчий суддя
Вивчивши матеріали клопотання, заслухавши думку учасників процесу, пояснення підозрюваного, слідчий суддя приходить до таких висновків.

В ході розгляду клопотання, слідчим суддею встановлено, що СВ відділом поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні від 15 червня 2022 року за номером 0000060, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.

В рамках зазначеного кримінального провадження ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.

Право на свободу й особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини.

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

Таким чином, рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Відповідно до вимог статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це необхідно робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішуватись абстрактно. Воно має вирішуватися у кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи (справа «Лабіта проти Італії», справа «Харченко проти України»).

За змістом положень КПК України основним призначенням слідчого судді є здійснення судового захисту прав і законних інтересів осіб, які беруть участь у кримінальному процесі, забезпечення законності і обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на досудових стадіях кримінального провадження.

Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Виключною метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Під час вирішення питання про продовження ОСОБА_5 строку запобіжного заходу слідчий суддя враховує, що в матеріалах клопотання є достатньо фактів для обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України, разом з тим під час розгляду клопотання, встановлення особи підозрюваного та загальних обставин кримінального провадження, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 не є особою, яка потребує в теперішній час застосуванню найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 слідчий суддя виходить з того, що сукупність матеріалів судового провадження на даній стадії розслідування, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Така позиція слідчого судді випливає й із практики Європейського суду з прав людини про те, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Слідчим у кримінальному провадженні надано докази, які на даній стадії досудового розслідування є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, у яких підозрюється ОСОБА_5 . Однак, дослідження доказів з метою визнання їх такими, які можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого злочину відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від слідства та суду. Щодо ризику переховування від органу досудового розслідування та суду, то наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»). Розглядаючи клопотання слідчим суддею не встановлено, підстав які б свідчили, що ОСОБА_5 у подальшому може вчинити дії направленні на переховування від досудового слідства або суду оскільки останній раніше не судимий, від органу досудового розслідування не переховувався, оскільки був затриманий одразу на місці правопорушення.
Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого, то варто зазначити, що уникнути вказаного ризику можливо і при застосуванні запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, а саме покладання на підозрюваного відповідних обов`язків. Твердження прокурора про те, що підозрюваний може впливати на потерпілого не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки слідчим та прокурором не доведено, що підозрюваний володіє таким ступенем впливу на потерпілого.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то вказаний ризик стороною обвинувачення теж нічим не підтверджений, а відтак, враховуючи, що ОСОБА_8 раніше не судимий, слідчий суддя вважає заявлений ризик необґрунтованим.
Оцінюючи доводи сторони обвинувачення про необхідність обрання відносно підозрюваного міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з тяжкістю злочинів, у вчиненні яких підозрюється, та доведеними на думку прокурора ризиками, вважаю, що стороною обвинувачення жодним доказом не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При цьому, слідчому судді не надано доказів того, що ОСОБА_8 підтримує соціальні зв`язки негативного характеру.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4 запобіжні заходи застосовуються за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають з норм КПК України, і його належної поведінки. В п.13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа не має постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №11-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Саме лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 знаходиться під вартою на протязі майже п`яти місяців. Ненаправлення обвинувального акту до суду за вказаним кримінальним правопорушенням вже не виправдовується жодними можливими затримками та більше нагадує знущання над особистістю підозрюваного. Особа не повинна страждати від затримок системи кримінального переслідування і правосуддя.
Крім того, у даному кримінальному провадженні сума матеріальної шкоди становить 8100 гривень. Оцінюючи співмірність засобу забезпечення кримінального провадження і завданої шкоди, необхідно відзначити, що таке обтяження є занадто суворим по відношенню до людини. Навіть якщо припустити, що шкода є для потерпілого значною, це не виправдовує таке тривале тримання особи під вартою, як захід забезпечення кримінального провадження.
Враховуючи викладені обставини, відповідно до ст.181 КПК України в якості запобіжного заходу може бути застосований домашній арешт, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Під час розгляду клопотання, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України. На думку слідчого судді існують певні ризики передбачені ст. 177 КПК України, однак вказані ризики не дають слідчому судді достатніх підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, тому виходячи з принципів гуманності, верховенства права і поваги до людської гідності, приходжу до обґрунтованого висновку про необхідність в продовженні строку тримання під вартою відмовити та обрати ОСОБА_5 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту, а також з покладенням на підозрюваного ОСОБА_5 певних процесуальних обов`язків, які на думку слідчого судді будуть достатні для належної поведінки підозрюваного.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є забезпечення виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189 КК України.

Слідчий суддя вбачає наявність підстав, щодо застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, та вважає, що даний запобіжний захід є найбільш прийнятним, враховуючи обставини, встановлені у судовому засіданні та забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 в разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, соціальні зв`язки в місці постійного проживання ОСОБА_5 (має постійне місце мешкання за яким проживає його мати, сестра та двоє неповнолітніх дітей, з 2018 року перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_9 , з якою має двох спільних неповнолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , дружина на даний час перебуває в Республіці Молдова, неповнолітні діти проживають на України з матір`ю підозрюваного), що свідчить про наявність стримуючих чинників, які здатні зменшити вказані стороною обвинувачення ризики, раніше не судимий, на час розгляду клопотання не надано доказів про наявність у нього негативної репутації.

Обставин які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не має.

Оцінивши в сукупності всі вищезазначені обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде співмірним з існуючими ризиками, відповідати особі підозрюваного та тяжкості висунутої йому підозри і зможе забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176, 194, 196, 197, 199, 205, 376 КПК України, - слідчий суддя

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА:

Висновки слідчого судді:
Відмовити з задоволенні клопотання слідчого СВ відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 погодженого прокурором Малиновської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 .
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною підозрюваному залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 цілодобово (крім необхідності переміщення до укриття під час сигналу тривоги в період воєнного стану в Україні або отримання невідкладної медичної допомоги).
Доставити підозрюваного ОСОБА_5 , під вартою до місця проживання де і звільнити з-під варти.
Роз`яснити підозрюваному його обов`язок, щодо заборони залишати вказане житло цілодобово.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки строком на шістдесят днів, в межах строку досудового розслідування, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
1) прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора та суду;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

4) утриматись від спілкування з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ;
5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники Національної поліції з метою контролю поведінки підозрюваного ОСОБА_5 , мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Контроль за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом покласти на співробітників відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області.
Строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження:
Строк дії ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту становить 60 днів і обчислюється з моменту оголошення ухвали слідчого судді, тобто з 30 листопада 2022 року. Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 29 січня 2023 року.
Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана, безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1