Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2715/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 09.03.2023,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_9 та застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави з утриманням в гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Строк тримання під вартою обчислено з моменту винесення вказаної ухвали 12.45 год. 09 березня 2023 р. по 07 травня 2023 р. включно.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування тримання під вартою ОСОБА_8 з обранням більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою. При цьому, зазначає, що повідомлення про підозру станом на день її складення є необґрунтованим, адже відсутній висновок про те, що особа, яка хворіє на психічне захворювання за певним діагнозом, може бути придатною до військової служби і за якими видами таких захворювань. Звертає увагу, що ОСОБА_8 під час мобілізації повідомляв військову лікарську комісію про те, що потребує фахової медичної допомоги, а саме огляд лікаря психолога, лікаря психіатра, але його повідомлення було проігноровано. Наголошує, що на сьогодні він діагностований лікарями і йому встановлено захворювання за шифром F43.2 згідно МКХ, при цьому, за вищевказаним шифром хвороби особа звужено сприймає реальну дійсність навколо себе і не надає об`єктивної оцінки реальності через знаходження в глибокому стресі. Таким чином, у правоохоронних органів постає обов`язок провести розслідування щодо халатного ставлення до своїх обов`язків осіб, що прийняли рішення про придатність ОСОБА_8 до військової служби. В свою чергу, ОСОБА_8 був мобілізований до військової частини 21.01.2023, визнає вчинення дій за ч.4 ст.408 КК України, в той час він мав загострення свого захворювання, що стало причиною залишення військової частини 31.01.2023, але коли гострий стан став зменшуватися і він усвідомив, що перебуває за межами розташування військової частини, то самостійно 01.02.2023р., тобто з`явився до військової частини в АДРЕСА_1 і потім 02.02.2023 його вже було доставлено до м.Житомира. Разом з цим, кримінальне провадження не було порушене одразу, а лише 17.02.2023р. було внесено відомості до ЄРДР про цю подію. Однак, в період з 02.02.2023 по 07.03.2023р. ОСОБА_8 проходив лікування у військовому госпіталі, під час якого його доправили до КНП «Обласний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради і йому також було надано психіатричне лікування про що він надав слідчому відповідні документи. Таким чином, в період з 01.02.2023р. по 02.02.2023 є незрозумілим чи ОСОБА_8 вже був затриманим, але протокол затримання не складався чи все ж таки як стверджує ОСОБА_8 він добровільно повернувся до військової частини. Крім того, ОСОБА_8 є особою раніше не судимою, має міцні соціальні зв`язки, є одруженим та має на утриманні двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньку ОСОБА_11 -29.05.2018 р.н., має місце реєстрація і проживання по АДРЕСА_2 . Він зобов`язується співпрацювати зі слідством і жодних перешкод не чинив для розслідування, натомість потребує належного обстеження лікарями і фахової медичної допомоги. Також, ОСОБА_8 не складає суспільної небезпеки, а отже незважаючи на тяжкість висунутого обвинувачення не має потреби у застосуванні до нього найсуворішого запобіжного заходу такого як тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 в підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів судового провадження №285/2715/23, в провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, перебувають матеріали досудового розслідування №0000184 від 17.02.2023 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

Згідно змісту клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ.

14.03.2022 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05:30 26.03.2022 строком на ЗО діб, який затверджено Законом України від 18.03.2022 № 2119-ІХ.

18.04.2022 Указом Президента України №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05:30 25.04.2022 строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ.

17.05.2022 Указом Президента України №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05:30 25.05.2022 строком на 90 діб, який затверджено Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ.

12.08.2022 Указом Президента України №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05:30 23.08.2022 строком на 90 діб, який затверджено Законом України від 15.08.2022 № 2500-ІХ.

07.11.2022 Указом Президента України №757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05:30 21.11.2022 строком на 90 діб, який затверджено Законом України від 16.11.2022 № 2738-ІХ.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України.

Тобто, воєнний стан в України введено із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб Указом Президента України №64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, який станом на 31.01.2023 припинено або скасовано не було.

У відповідності до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Окрім цього, військовослужбовці, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, у разі потреби відлучитися в межах розташування військової частини (підрозділу) запитати дозволу в командира відділення, а після повернення доповісти йому про прибуття, розподіляти час у військовій частині протягом доби протягом тижня згідно з розпорядком дня, встановленого командиром t начальником).

Відповідно до вимог ст.ст.3, 4 Закону України «Про дисциплінарний статут Збройний сил України», військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 20.01.2023 на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Закалу ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_4 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації.

Зокрема, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.01.2023 № 20 солдата ОСОБА_8 , який проходить військову службу за призовом під час загальної мобілізації, призначено на посаду курсанта 2 навчального взводу 1 навчальної батареї 2 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Проте, солдат ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби за наступних обставин.

31 січня 2023 року солдат ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді курсанта 2 навчального взводу 1 навчальної батареї 2 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи на території польового табору НОМЕР_2 навчального батальйону розташованого на території військової частини НОМЕР_3 , що за адресою: АДРЕСА_1 , для виконання покладених на нього завдань, як військовослужбовця Збройних сил України, отримав 40-мм ручний протитанковий гранатомет РПГ-7Д № НОМЕР_4 , який носив з собою.

В подальшому, близько 21 год. 30 хв. солдат ОСОБА_8 , діючи умисно у порушення вимог вищевказаного законодавства, із метою ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану із зброєю, а саме: 40-мм ручним протитанковим гранатометом РПГ-7Д № НОМЕР_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, самовільно залишив місце служби, місце польового табору НОМЕР_2 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , розташованого на території військової частини НОМЕР_3 , що за адресою: АДРЕСА_1 , ухилився від військової служби в умовах воєнного стану, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляв про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби до 02.02.2023, коли був розшуканий представниками ІНФОРМАЦІЯ_5 та у супроводі військовослужбовців військової частини НОМЕР_5 доставлений до військової частини НОМЕР_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 .

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд.

08 березня 2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

Слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Житомирі) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За результатами судового розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 можливо причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; копією витягу з наказу №20 від 20.01.2023 командира військової частина НОМЕР_1 про призначення ОСОБА_8 на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , постановку на усі види забезпечення; копією доповіді командира військової частини НОМЕР_1 по факту щодо дезертирства, тобто самовільного залишення військової частини та відсутності на службі ОСОБА_8 ; витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №278 від 02.2023 про призначення службового розслідування за фактом дезертирства, тобто самовільного залишення військової частини військовослужбовцем ОСОБА_8 ; копією Акту проведення службового розслідування за фактом щодо дезертирства, тобто самовільного залишення військової частини військовослужбовцем ОСОБА_8 та його відсутність на військовій службі; книгою видачі зброї та боєприпасів 2 навчальної роти 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка розпочата 05.10.2022, якою підтверджується факт отримання зброї, а саме РПГ-7Д № НОМЕР_4 28.01.2022; іншими матеріалами кримінального провадження.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Наявні у провадженні докази, на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг би вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.408 КК України.

Апеляційні посилання захисника на необґрунтованість підозри висунутої її підзахисному є безпідставними. Наведені захисником відомості в апеляційній скарзі (наявність психічного захворювання, як наслідок, придатність до військової служби, як і вчинення інкримінованих дій підозрюваним під час загострення психічної хвороби), так і доводи останнього та підозрюваного в судовому засіданні апеляційного суду, на даному етапі не спростовують даних, що ОСОБА_8 не причетний до інкримінованого йому кримінального правопорушення. При цьому, стороною захисту не надано апеляційному суду і переконливих доказів на підтвердження такої позиції, відсутні такі докази і в матеріалах провадження. До того ж, як вбачається з протоколу судового засідання від 09.03.2023, підозрюваний ОСОБА_8 особисто зазначав, що не перебуває на спеціалізованих обліках, як і визнавав свою вину в інкримінованих діях (а.п.83-84).

В свою чергу, відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного ОСОБА_8 , дійшов правильного висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.408 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України є особливо тяжким, санкція якого передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому апеляційний суд погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваної переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В даному випадку, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про наявність ризику переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, з огляду на те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення. В свою чергу, з урахуванням фактичних обставин повідомлення про підозру, зокрема умисне самовільне залишення підозрюваним місця військової служби з метою ухилення від військової служби в умовах воєнного стану, цей процесуальний ризик, на думку суду апеляційної інстанції, є об`єктивно доведеним. Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про обґрунтовану наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, суду.

В свою чергу, в даному випадку, є висока вірогідність того, що останній може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою зміни їх показів, що в подальшому може негативно відобразитися на встановленні об`єктивної істини по провадженню.

В свою чергу, належно враховано слідчим суддею і те, що підозрюваний ОСОБА_8 має задовільний стан здоров`я (доказів на спростування цього відсутні), є військовослужбовцем, має міцні соціальні зв`язки, одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей 2014 та 2018 року народження, має місце реєстрації, раніше не притягався до кримінальної відповідальності.

З урахуванням вище зазначеного, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про недостатність інших, більш м`яких запобіжних заходів запобігти вищевказаним ризикам.

На переконання апеляційного суду, докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, конкретними обставинами провадження та з урахуванням особи підозрюваного, виключає можливість обрання відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання адвоката на сталі соціальні зв`язки підозрюваного (одружений, на утриманні двоє малолітніх дітей), наявність місця реєстрації, як і гарантії сталої процесуальної поведінки підозрюваного, з урахуванням тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, характеризуючих даних особу останнього та встановлених на даний час процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, недостатньо для доведення, як відсутності ризиків, так і того, що ОСОБА_8 виконуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя ретельно перевірив доводи слідчого про доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також доводи сторони захисту щодо застосування відповідної міри запобіжного заходу, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про застосування даного запобіжного заходу та дійшов правильного висновку про обрання підозрюваному ОСОБА_8 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, в тому числі й порушень положень ст.5 Конвенції, констатованих Європейським судом з прав людини у своїх рішеннях, на що посилається захисник у поданій апеляційній скарзі, апеляційним судом не встановлено.

За вказаних обставин, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 09.03.2023, якою застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави з утриманням в гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , з строком дії ухвали до 07 травня 2023 р. включно, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: