Справа № 346/3264/22
Провадження № 1-кп/346/272/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судових засідань: ОСОБА_2 , прокурора: ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000420, в якому ОСОБА_4 (народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Надвірна Надвірнянського району Івано-Франківської області; місце проживання: АДРЕСА_1 ; громадянин України; освіта середня; одружений; працює, але не постійно, вантажником на місцевому ринку; має 4 дитини, з яких на його утриманні перебуває 3: одна малолітня та двоє неповнолітніх дітей; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря - психіатра не перебуває; судимостей чи непогашених адміністративних стягнень, не має; є учасником бойових дій) обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України,

а сторонами та іншими учасниками кримінального провадження є: з боку обвинувачення - прокурор: ОСОБА_3 , з боку захисту обвинувачений: ОСОБА_4 , потерпіла: ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

Щодо обвинувачення.

03 липня 2022 року, о 08 годині 53 хвилини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи неподалік аптеки «Панацея +», що знаходиться на вул. Театральна, 16/2, м. Коломия, з метою особистої наживи, вирішив вчинити крадіжку чужого майна.

В подальшому, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно, в умовах воєнного стану, введеного із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», та продовженого з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, відповідно до Указу Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022, шляхом пошкодження велосипедного замикаючого пристрою, яким був пристібнутий велосипед, марки: «ESPERIA», моделі: «Draco» до дерев`яних поручнів піддашшя аптеки «Панацея +», вчинив крадіжку велосипеду, марки: «ESPERIA», моделі: «Draco», вартістю 6 000 (шість тисяч) гривень, який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після чого, ОСОБА_4 , місце вчинення кримінального правопорушення покинув, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 6 000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України.

Суд вважає доведеним вказане формулювання обвинувачення, оскільки його зміст добровільно та свідомо визнав обвинувачений безпосередньо у судовому засіданні. Вказані в обвинуваченні обставини він не оспорював і просив визнати недоцільним дослідження доказів щодо таких обставин, як і прокурор, через, що суд на підставі частини 2 статті 349 КПК України, попередньо виконавши всі умови для її застосування, визнав недоцільним дослідження доказів щодо вказаних обставин обвинувачення. І тому суд вважає, що діяння, у вчиненні якого ОСОБА_4 звинувачує прокурор, дійсно мало місце.

Також суд погоджується із стороною обвинувачення у тому, що вказане діяння ОСОБА_4 дійсно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України. Суд враховує те, що ОСОБА_4 добровільно і свідомо визнав свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення, і суд також вважає саме його винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Таким чином, суд погоджується із стороною обвинувачення у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення в осудному стані, умисно, яке правильно кваліфіковано прокурором за частиною 4 статті 185 КК України. І у вчиненні цього правопорушення винен саме ОСОБА_4 .

Разом з цим суд відзначає, що ОСОБА_4 дійсно щиро розкаявся у вчиненні ним кримінального правопорушення та висловив жаль з приводу скоєного прямо у судовому засіданні. Також суд відзначає, що потерпіла подала суду письмову заяву, якою підтвердила, що обвинувачений відшкодував заподіну їй матеріальну шкоду у повному обсязі 01 листопада 2022 року (а.с.37), що також підтвердив і сам обвинувачений у судовому засіданні наголосивши, що сплатив їй добровільно 6000 гривень.

Щодо покарання.

Обставин, які б виключали кримінальну протиправність діяння ОСОБА_4 або звільняли його від кримінальної відповідальності судом не встановлені, а тому він підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення за частиною 4 статті 185 КК України.

За даними обвинувального акту, на досудовому розслідуванні, обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання ОСОБА_4 , прокурором не встановлені.

Суд погоджується із прокурором у тому, що обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , які передбачені статтею 67 КК України, відсутні.

Проте судом встановлено те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому злочині, а також добровільно відшкодував потерпілій заподіяну ним матеріальну шкоду повністю. Що, на підставі пункту 1 та пункту 2 частини 1 статті 66 КК України суд визнає двома обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 .

Положеннями статті 50 КК України передбачено, і суд враховує, що: покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (частина 1); покарання має на меті не тільки кару і виправлення засуджених, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (частина 2); покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (частина 3).

Разом з цим суд застосовує і положення статті 65 КК України за якими: суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною 2 статті 53 КК; 2) відповідно до положень Загальної частини КК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (частина 1); особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (частина 2); підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини КК за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 КК (частина 3); більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини КК за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків згідно зі статтями 70 та 71 КК (частина 4).

При цьому застосовуючи вказані норми кримінального права, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, щодо правильного їх застосування, викладений ним у постанові від 26.06.2018 року у справі № 570/3743/15-к, в якій зазначається, що покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тож вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 185 КК України, суд виходить з наступного:

- санкція частини 4 статті 185 КК України передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років;

- суд враховує положення Загальної частини КК України, які є застосовними для призначення покарання ОСОБА_4 у цій справі і вказані вище та нижче за текстом;

- суд враховує конкретні обставини (що вказані у формулюванні обвинувачення), за яких ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке за ступенем тяжкості, в силу положень частини 5 статті 12 КК України, є тяжким злочином та кваліфікується за частиною 4 статті 185 КК України;

- ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Надвірна Надвірнянського району Івано-Франківської області; місце проживання: АДРЕСА_1 ; громадянин України; освіта середня; одружений; працює, але не постійно, вантажником на місцевому ринку; має 4 дітини, з яких на його утриманні перебуває 3: одна малолітня та двоє неповнолітніх дітей; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря - психіатра не перебуває; судимостей чи непогашених адміністративних стягнень, не має; є учасником бойових дій;

- ОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення з прямим умислом;

- за даними досудової доповіді, ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінено, як високий, а виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства може становити високу небезпеку для суспільства (а.с.70-74);

- обставини, які обтяжують його покарання, відсутні, а обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття та добровільне відшкодування завданого потерпілій збитку;

- наслідком вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення є порушення права власності потерпілої особи, хоча обвинувачений відшкодував заподіяний збиток.

Таким чином, з урахуванням викладених судом обставин, які він застосовує у їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_4 слід призначити найменш суворий вид покарання, що передбачений частиною 4 статті 185 КК України, тобто позбавлення волі на мінімальний строк: 5 років.

Разом з цим, суд враховує і застосовує положення частини 1 статті 75 КК України (в редакції, чинній на час вчинення злочину) за якими, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

І суд відзначає, що він засуджує ОСОБА_4 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, яке не являється корупційним кримінальним правопорушенням, кримінальним правопорушенням, пов`язаним з корупцією, порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. І суд призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, зокрема на 5 років.

Тож зважаючи на це, а також тяжкість вказаного злочину, особу ОСОБА_4 , характеристика якого наведена вище, визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненому злочині та добровільне відшкодування ним завданих потерпілій збитків, суд вважає, що ОСОБА_4 може виправитись без реального відбування покарання, а тому суду слід звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі, але з випробуванням, строк якого, зважаючи на особу ОСОБА_4 та інші обставини, які будуть викладені нижче, слід встановити у 3 роки.

Суд врахував досудову доповідь за даними якої, на думку працівника центру пробації ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінено, як високий, і що виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства може становити високу небезпеку для суспільства (а.с.70-74). Але відзначає, що при складанні доповіді із таким висновком, працівник органу пробації не врахував, що обвинувачений визнав свої вину, щиро розкаявся та добровільно відшкодував завдані ним потерпілій збитки (а.с.70-74). Що вочевидь знижує оцінку рівня ризику повторного вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення і небезпеку обвинуваченого для суспільства, з високого рівня, на як мінімум: середній. А також вказує на те, що виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, на умовах надання йому іспитового строку, все ж можливе.

Що стосується самого іспитового строку, то тут суд виходить із того, що за положеннями частини 4 статті 75 КК України він встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років. І оскільки іспитовий строк застосовується при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше 5 років, а суд призначає ОСОБА_4 5 років позбавлення волі, тобто максимально допустимий строк покарання при якому може застосовуватись іспитовий строк, і з огляду на існуючий ризик повторного вчинення ним кримінального правопорушення, який суд оцінює як середній, ОСОБА_4 слід встановити іспитовий строк тривалістю 3 роки, як і просив прокурор.

Разом з цим, на обвинуваченого слід покласти обов`язки, передбачені частиною 1 статті 76 КК України, оскільки підстави застосувати інші обов`язки, передбачені цією статтею, не встановлені.

Тому призначення обвинуваченому основного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, із звільненням від його відбування, але з випробуванням, строк якого встановлюється судом у 3 роки, на думку суду, буде відповідати як меті призначення судом покарання, так і принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.

Щодо процесуальних витрат.

Положеннями пункту 3 частини 1 статті 118 КПК України передбачено, що процесуальні витрати складаються з витрат, пов`язаних із залученням експертів.

А згідно з частиною 2 статті 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Сторона обвинувачення підтвердила, що держава Україна понесла витрати на залучення експертів, на загальну суму 566 гривень 34 копійки (а.с.79 матеріалів кримінального провадження), а тому із ОСОБА_4 слід стягнути вказані витрати.

Щодо речових доказів і документів.

В силу положень частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатись до набрання рішенням законної сили. При цьому, частина 9 статті 100 КПК України прямо передбачає, як суду треба вирішити питання про долю конкретних речових доказів і документів.

Тож, на виконання положень частини 9 статті 100 КПК України, суду слід повернути потерпілій розірваний велосипедний замок чорного кольору та складові частини замка , яка є їх власником, а диск із відеозаписом події залишити в матеріалах кримінального провадження.

Інші процесуальні питання.

Підстави, для вирішення інших питань, передбачених статтею 368 КПК України, відсутні.

Таким чином, на підставі всього вище викладеного та керуючись статтями 1-33,36,37,42,45-52,55,61-62,75-110,113-129,170-211,290-293,318-371,373-377,392-395,532 КПК України суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України.

Призначити ОСОБА_4 , за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України основне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Встановити йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки, який обчислюється з дня проголошення вироку, та покласти на нього такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи місце роботи.

Стягнути з ОСОБА_4 566 (п`ятсот шістдесят шість) гривень 34 (тридцять чотири) копійки на користь держави Україна, у якості компенсації витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Речові докази у вигляді: розірваного велосипедного замку, чорного кольору, та складових частини замка - повернути потерпілій: ОСОБА_5 , яка є їх власником; диск із відеозаписом події залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особами, які не були присутні під час проголошення вироку, оскільки не викликались з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім під час його проголошення в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області.

Суддя ОСОБА_1