28.12.2022
Справа № 642/1529/22
Провадження №1-кс/642/1087/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2022 року слідчий суддя Ленінського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Картамиш Первомайського району Харківської області, громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину та матір- пенсіонерку, який на момент вчинення злочину працював на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харків) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді із клопотанням у кримінальному провадженні № 0000146 від 14.03.2022, про продовження строку застосування запобіжного заходу - тримання під вартою ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий послався на те, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000146 від 14.03.2022 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України

Досудовим розслідування встановлено, що Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканою і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно територіальний устрій та порядок утворення національно адміністративних одиниць.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України Конституції України.

Зокрема положення статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократично, соціальною, правовою унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

На території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом. На території України не допускається розташування іноземних військових баз.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, ІV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним правовим діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще

49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН

від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала

в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Порушуючи вказані норми президент російської федерації (далі рф) ОСОБА_7 , а також інші представники влади рф, діючи всупереч вимогам пп. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил рф (дали зс рф) на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці зс рф шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській та інших областях, і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою змін меж території та державного кордону України усупереч порядку, встановленому Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.03.2022 № 2119-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено та який діє до теперішнього часу.

У частині 2 статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» зазначено, що Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Так, згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 01.03.2021 № 124 о/с, майора поліції ОСОБА_4 переміщено на посаду начальника сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 14.06.2022 № 288 о/с майора поліції ОСОБА_4 начальника сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області звільнено зі служби в органах Національної поліції України у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Так, ОСОБА_4 , вступаючи до лав Національної поліції України, присягнула вірно служити Українському народу, дотримуватися норм Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь Держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

У статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

Одночасно у частині 4 вказаної статі зазначено, що під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до частини 1 статті 18 зазначеного Закону, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Згідно з ч. 2 ст. 42 Закону України «Про Національну поліцію» у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Громадянин України ОСОБА_4 , обіймаючи посаду начальника сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області, перебуваючи у смт Великий Бурлук Куп`янського району Харківської області, з метою безпосереднього надання допомоги рф у проведенні підривної діяльності проти України, діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвий досвід для усвідомлення фактів військової агресії рф проти України, з власної ініціативи здійснив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану та безпосередньо надав допомогу рф у проведенні підривної діяльності проти України, тобто вчинив державну зраду за наступних обставин.

Так, після повномасштабного збройного вторгнення збройних сил рф на територію України, з 25.02.2022 збройні сили країни агресора рф безпосередньо здійснили силове захоплення та взяття під контроль будівель і споруд на території смт Великий Бурлук Куп`янського району Харківської області, що забезпечують діяльність органів державної влади, в тому числі й відділення поліції № 1 Куп`янський районний відділ поліції ГУНП в Харківській області, розташований за адресою: Харківська область, Куп`янський район, смт Великий Бурлук, вул. Центральна, 55, з метою перешкоджання їх нормальній діяльності та з метою створення органів окупаційної влади, зокрема нового окупаційного правоохоронного органу, та вирішили залучити до співпраці діючих працівників зазначеного районного відділу поліції.

Приблизно з 26.02.2022 року, більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 погодився на пропозицію невстановленого представника збройних сил рф щодо співпраці з останніми та надання допомоги у підривній діяльності проти України, і надав свою добровільну згоду на виконання завдань, поставлених представниками силових структур рф, з метою створення та становлення окупаційної влади, зокрема нового окупаційного правоохоронного органу.

Так, 26.02.2022 приблизно о 09:15 перебуваючи у захопленій військовими рф будівлі відділення поліції № 1 Куп`янський районний відділ поліції ГУНП в Харківській області за адресою: Харківська область, Куп`янський район, смт Великий Бурлук, вул. Центральна, 55, ОСОБА_4 , діючи умисно та протиправно, за власним бажанням, не маючи на те відповідних встановлених законодавством повноважень, реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення державної зради в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, всупереч вказівці керівництва районного відділу поліції та ГУНП в Харківській області щодо заборони здійснення функціональних обов`язків поліцейськими на окупованій території, з метою надання допомоги рф у проведенні підривної діяльності проти України, під час особистої зустрічі з поліцейським СРПП відділення поліції № 1 Куп`янський РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 , що відбувалась у присутності інших осіб, запропонував останньому продовжити навчання у навчальному закладі МВС рф з подальшою перспективою отримання звання «лейтенант» у правоохоронних органах рф, при цьому ОСОБА_4 висловлював своє позитивне ставлення до рф та окупації територій України.

Далі, 10.03.2022 приблизно о 09:00, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи умисно та протиправно, за власним бажанням, не маючи на те відповідних встановлених законодавством повноважень, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення державної зради в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, всупереч вказівці керівництва районного відділу поліції та ГУНП в Харківській області щодо заборони здійснення функціональних обов`язків поліцейськими на окупованій території, з метою надання допомоги рф у проведенні підривної діяльності проти України, перебуваючи у невстановленому в ході досудового розслідування місці, добровільно, не маючи на те законних підстав, зателефонував інспектору СРПП відділення поліції № 1 Куп`янський РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 та надав незаконну вказівку щодо видачі йому службового автомобілю «Skoda Rapid» д.н.з. НОМЕР_1 (на синьому фоні).

Виконуючи вказану незаконну вказівку ОСОБА_4 , ОСОБА_9 10.03.2022 приблизно о 10:00 біля кафе «Колос», розташованого за адресою: Харківська область, Куп`янський район, смт Великий Бурлук, вул. Центральна, 57, передав йому зазначений службовий автомобіль та ключі від нього.

В подальшому, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, у невстановлені в ході досудового розслідування дату, час та місце, не маючи на те законних підстав, незаконно добровільно передав представникам військових формувань рф службовий автомобіль «Skoda Rapid» д.н.з. НОМЕР_1 (на синьому фоні).

Крім того, продовжуючи реалізацію свого єдиного злочинного умислу,

ОСОБА_4 , приблизно 09.03.2022, більш точної дати та часу у ході досудового розслідування не встановлено, добровільно надав представникам військових формувань рф для використання приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Тобто, своїми умисними протиправними діями громадянин України ОСОБА_4 , протягом лютого - березня 2022 року, будучи начальником сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області, порушуючи вимоги ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності й територіальної цілісності України, з особистих мотивів, у порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів, не дотримуючись присяги поліцейського, діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів військової агресії рф проти України, з власної ініціативи, добровільно перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану та співпрацював з представниками збройних формувань рф, які здійснили окупацію смт Великий Бурлук Куп`янського району Харківської області, забезпечивши становлення і зміцнення окупаційної влади рф шляхом надання безпосередньої допомоги на шкоду Україні.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

11.09.2022 о 15:35 із дотриманням ст. ст. 40, 104, 131,132, 208-211, 213, 615 КПК України ОСОБА_4 було затримано в порядку п.6 ч. 1 ст. 615 КПК України, а саме у разі введення воєнного стану виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

11.09.2022 із дотриманням норм ст.ст. 40, 276-278 КПК України ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

Згідно відповідям на доручення на проведення слідчих дій встановлено, що ОСОБА_4 , будучи поліцейським, не доповів керівництву про своє місцеперебування, переховувався. Також встановлено, що у ОСОБА_4 відсутнє офіційне місце роботи та дохід, він може виїхати за межі Харківської області на тимчасово окуповані території або до рф з метою ухилення від кримінальної відповідальності, або впливати на свідків.

Обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами у їх сукупності, зокрема: протоколами допитів свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 Каламбет ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , у тому числі із використанням поліграфа, ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та ін.; відповіддю на запит з міністерства оборони України; іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину та карається позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна

13.05.2022 у даному кримінальному провадженні за іншим епізодом злочинної діяльності було повідомлено про підозру ОСОБА_31

07.07.2022 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави (справа №552/2300/22, провадження №1-кс/552/1364/22) продовжено строк досудового розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000146 від 14.03.2022 до 13.11.2022.

21.10.2022 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави (справа №552/2300/22, провадження №1-кс/552/3001/22) продовжено строк досудового розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000146 від 14.03.2022 до дев`яти місяців, а саме до 13.02.2022.

13.09.2022 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави (справа №552/2300/22, провадження №1-кс/552/2416/22) відносно підозрюваного ОСОБА_4 , 1971 р.н., обрано запобіжній захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» без визначення застави до 09.11.2022, тобто в межах строку досудового розслідування.

07.11.2022 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави (справа №552/2300/22, провадження №1-кс/552/3215/22) продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , 1971 р.н., без визначення застави до 05.01.2023.

На даний час ризики, визначені в ухвалі слідчого судді від 07.11.2022 про продовження відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та не відпали.

У разі застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії, вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

За таких обставин застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищевказаним ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваного свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними, ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання.

З метою запобігання вищевказаним ризикам необхідно продовжити підозрюваному ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі обрання судом стосовно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, останній зможе реалізувати дії, зазначені у п.п. 1, 3, 4

ч. 1 ст. 177 КПК України, це може призвести до втрати доказів для доведення вини ОСОБА_4 в суді, що призведе до уникнення особою кримінальної відповідальності за скоєння особливо тяжкого злочину.

Враховуючи викладене, в ході досудового розслідування встановлено, що наявні вищевказані ризики не зменшились, таким чином, з метою забезпечення належного проведення усіх необхідних процесуальних дій для забезпечення повного, всебічного, об`єктивного та неупередженого проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а також той факт, що ОСОБА_4 підозрівається у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та завершити досудове розслідування наразі неможливо з об`єктивних причин, тому наявна обґрунтована необхідність щодо продовження запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про необхідність продовження строку дії тримання під вартою.

Найближчим часом епізод кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , буде виділено в окреме провадження, і планується завершення досудового розслідування і надання матеріалів іншій стороні для ознайомлення.

Враховуючи, що сторона обвинувачення повинна надати матеріали іншій стороні без обмеження у часі, а строк тримання під вартою ОСОБА_4 спливає 05.01.2022, тому задля дотримання прав сторони захисту і виконання вимог ст. 290 КПК України, необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 в межах строку досудового розслідування.

Враховуючи, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії вищевказаної ухвали неможливо, оскільки необхідність виконати наступне: відкрити сторонам матеріали досудового розслідування та надати їм доступ до матеріалів досудового розслідування; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування; виконати інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, необхідність яких може виникнути в ході досудового розслідування.

Строки проведення зазначених процесуальних дій не залежить від слідчого, оскільки сторона захисту має право на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування без обмеження у часі.

Дотримання цих вимог є обов`язковим, тому без їх проведення неможливо завершити досудове розслідування і скерувати обвинувальний акт до суду..

На цей час виникла необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив обрати більш м`який запобіжний захід, послався на недоведеність ризиків, дані про особу ОСОБА_4 , який одружений, має на утриманні неповнолітню дитину та матір-пенсіонерку, раніше не судимий.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку захисника.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, та надані матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та як передбачено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.

11.09.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

13.09.2022 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави (справа №552/2300/22, провадження №1-кс/552/2416/22) відносно підозрюваного ОСОБА_4 , 1971 р.н., обрано запобіжній захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» без визначення застави до 09.11.2022, тобто в межах строку досудового розслідування.

07.11.2022 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави (справа №552/2300/22, провадження №1-кс/552/3215/22) продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , 1971 р.н., без визначення застави до 05.01.2023.

Підставою продовження строку запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, та санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, що вказує на підвищену суспільну небезпеку як самого діяння та і особи підозрюваного.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що може бути виражено у неявці підозрюваного на виклики до відповідних органів; незаконно впливати на свідків у цьому ж провадженні з метою ухилення від кримінальної відповідальності; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вищезазначені обставини свідчать, про неможливість застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, встановлених чинним законодавством, а також, що на цей час у суду немає підстав вважати відсутніми ризики, які передбачені ст. 177 КПК України та які були враховані ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави 13.09.2022р., суд приходить до висновку, що вказані ризики не зменшились, тому обраний відносно нього запобіжний захід слід продовжити.

Дані про особу ОСОБА_4 , який одружений, має на утриманні неповнолітню дитину та матір-пенсіонерку, раніше не судимий, не є достатньою підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином слідчий суддя вважає, що подане клопотання слідчого є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 110, 131, 132, 176-178, 183,193-194, 196, 369-372, 395 КПК України,-

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб, в межах строку досудового розслідування, а саме до 13.02.2023, без визначення застави.

Строк дії ухвали до 13.02.2023 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваною в той же строк, але з моменту вручення їй ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий судя ОСОБА_1