Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1477/22
Провадження № 1-в/553/23/2023
У Х В А Л А

Іменем України

06.03.2023 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3

засудженого - ОСОБА_4 ,

представника виправної

колонії - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві спільне подання начальника Державної установи "Полтавська виправна колонія № 64" Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та голови спостережної комісії Подільської районної в м. Полтаві ради про умовно-дострокове звільнення відносно засудженого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миргорода Полтавської обл., українця, громадянина України, місце проживання: АДРЕСА_1 , освіта вища, не одруженого, інваліда 3 групи, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

засудженого 06.03.2018 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавленні волі, -

В С Т А Н О В И В :

Начальник ДУ "Полтавська виправна колонія № 64" та голова спостережної комісії Подільської районної в м. Полтаві ради звернулися до суду зі спільним поданням про умовно-дострокове звільнення на невідбуту частину покарання згідно ст. 81 КК України відносно засудженого ОСОБА_4 , який з 19.09.2017 року відбуває покарання, призначене вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06.03.2018 року у виді 7 років позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_4 з 18.04.2018 року утримується в ДУ "Полтавська виправна колонія № 64", станом на 01.06.2022 року відбута частина строку покарання засудженим становить 4 роки 08 місяців 12 днів, кінець строку покарання 19.09.2024 року.

В обґрунтування подання посилаються на те, що засуджений за час утримання в ДУ "Полтавська установа виконання покарань № 23" характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. До ДУ "Полтавська виправна колонія № 64" прибув 18.04.2018 року. За час відбування покарання в Полтавській виправній колонії (№ 64) стягнень не має, має 13 заохочень. Працевлаштований на виробничій дільниці установи в бригаді по пошиву одягу. До виконання поставлених завдань ставиться сумлінно. До виконання робіт по благоустрою території і приміщень установи виконання покарань відноситься з розумною ініціативою, приймає безпосередню участь у їх виконанні. Виконавчі листи до установи не надходили. Згідно оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення має середній рівень ймовірної небезпеки для суспільства. Начальником відділення СВПР та психологом установи характеризується з позитивної сторони як особа, яка довела своє виправлення.

Питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 вирішувалось на засіданні комісії ПВК (№ 64), 01.06.2022 року на засіданні комісії Полтавської виправної колонії (№ 64) прийнято рішення про направлення матеріалів до Ленінського районного суду м. Полтави для вирішення питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення відносно ОСОБА_4 .

Представник Державної установи "Полтавська виправна колонія № 64" та засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні подання підтримали, просили задовольнити.

Представник спостережної комісії Подільської районної в м. Полтаві ради в судове засідання не з`явився, звернувся з клопотанням проводити розгляд справи без його участі.

Прокурор проти задоволення подання заперечував, зазначивши, що засуджений не довів своє виправлення, в період відбування покарання характеризується неоднозначно, працював не постійно, в застосуванні положень ст. 101 КВК України та ст. 82 КК України йому було відмовлено адміністрацією установ у зв`язку з сумнівами в правослухняній поведінці. При вирішенні подання просив врахувати ступінь тяжкості злочину, за який засуджений відбуває покарання, міру покарання, наслідки скоєного та значний період до закінчення строку покарання, призначеного судом.

При вирішенні подання суд враховує наступне.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За змістом положень ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_4 засуджений вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06.03.2018 року до покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_4 покарання відбуває з 19.09.2017 року, станом на 01.06.2022 року відбув частину покарання 4 роки 08 місяців 12 днів, відповідно, на час розгляду справи судом відбута ним частина покарання становить більше 2/3 частини призначеного покарання та засуджений має право на застосування положень ст. 81 КК України. Кінець строку покарання засудженого установою виконання покарань визначено 19.09.2024 року.

З характеристик засудженого, наданих начальником відділення СПС ДУ "Полтавська виправна колонія № 64" та затвердженої начальником установи 01.06.2022 року, 05.01.2023 року, вбачається, що засуджений ОСОБА_4 за період перебування в ДУ "Полтавська установа виконання покарань № 23" характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався. З 18.04.2018 року міру покарання відбуває в ДУ "Полтавська виправна колонія (№ 64)". За час відбування покарання характеризується позитивно. Стягнень не має. Адміністрацією установи заохочувався 16 разів за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених Кримінально-виконавчим кодексом України та правил внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці. З 04.03.2020 року по 22.07.2020 року під час етапування до ДУ "Полтавська установа виконання покарань № 23" стягнень та заохочень не мав. Дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядку дня установи. Працевлаштований на виробництві установи, в бригаді по пошиву одягу. Поставлені завдання виконує своєчасно та якісно. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи. Утримує в чистоті і порядку своє спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговуванням, має достатні навички для самостійного їх виконання. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, вбачає суспільну необхідність у їх виконанні. Не допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Відвідує виховні заходи, які проводяться в установі, проявляє ініціативу.

За час відбування покарання реалізована програма диференційованого виховного впливу "Професія", отримав спеціальність "Швея" в Полтавському навчальному центрі № 64 при установі. Зарахований до участі в програмах диференційованого виховного впливу "Правова просвіта", "Фізкультура та спорт", "Підготовка до звільнення". Заходи виховного характеру відвідує, робить для себе вірні висновки.

Відповідно до ст.ст. 110, 112, 113 КВК України соціально-корисні зв`язки з матір`ю та братом підтримує шляхом листування та телефонних розмов, отримує від них посилки та передачі, зустрічається з ними на довгострокових побаченнях. Стосунки доброзичливі. Термін застосування ст. 101 КВК України щодо зміни умов тримання за відбуття однієї третини призначеного строку покарання, а саме 19.01.2020 року. Рішенням комісії виправної колонії від 01.02.2020 року в зміні умов тримання відмовлено як особі, яка не стає на шлях виправлення. Термін застосування ст. 82 КК України щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким - за відбуття половини призначеного покарання, а саме - 19.03.2021 року. Рішенням комісії виправної колонії від 02.04.2021 року в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено враховуючи подану ним заяву. Термін застосування умовно-дострокового звільнення від покарання згідно ст. 81 КК України за відбуття двох третин призначеного строку покарання, а саме 19.05.2022 року. Згідно з вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06.03.2018 року вину у скоєному злочині визнав повністю, майнового позову не має. Згідно оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення має середній рівень ймовірної небезпеки для суспільства.

В п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 року визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання може бути те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 вирішувалось на засіданні комісії ПВК (№ 64) 01.06.2022 року, було прийнято рішення про направлення матеріалів до суду для вирішення питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення.

Оцінюючи доводи прокурора про необхідність врахування ступень тяжкості злочину, за який засуджений відбуває покарання, розміру призначеного йому судом покарання та його наслідків, суд враховує наступне.

Так, з вироку Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06.03.2018 року вбачається, що ОСОБА_4 засуджений за ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, віднесене до категорії тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

З урахуванням конкретних обставин справи, ступеня та характеру участі ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, повного визнання ним вини обвинувачений та прокурор у кримінальному провадженні уклали угоду про визнання винуватості, яка була затверджена вироком суду, ОСОБА_4 призначене мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.

Питання доведеності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, кваліфікації його дій та розміру покарання є прерогативою суду під час розгляду по суті кримінального провадження.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 81 КК України, характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, строк призначеного судом покарання впливає на те, яку частку призначеного покарання має відбути особа для набуття права на застосування до неї умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Для осіб, засуджених за умисний тяжкий злочин, така частка становить 2/3 строку покарання.

При цьому, аналіз змісту норми ч. 2 ст. 81 КК України свідчить про те, що при вирішенні питання про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання оцінці підлягає саме поведінка засудженого в місцях позбавлення волі.

Крім того, суд звертає увагу, що на час розгляду подання ОСОБА_4 фактично відбув частину покарання, що перевищує 5 років 5 місяців, та становить більше 3/4 частини призначеного судом покарання. Таку частку покарання для набуття права на застосування умовно-дострокового звільнення має відбути особа, засуджена за вчинення особливо тяжкого злочину, якою ОСОБА_4 не являється.

Як встановлено в ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Термін застосування ст. 101 КВК України щодо переведення засудженого ОСОБА_4 до дільниці соціальної реабілітації настав 19.01.2020 року, а термін застосування норми ст. 82 КК країни 19.03.2021 року.

Рішенням комісії виправної колонії від 01.02.2020 року в застосуванні ст. 101 КВК України щодо засудженого було відмовлено як особі, яка не стає на шлях виправлення. Рішенням комісії виправної колонії від 02.04.2021 року в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено, враховуючи подану засудженим заяву.

Згідно з характеристикою засудженого, затвердженою начальником установи 01.02.2020 року, він характеризується позитивно, працевлаштований до промислової зони установи, в бригаді по пошиву одягу, поставлені завдання виконує своєчасно та якісно, станом на 13.01.2019 року дана оцінка ступеню виправлення "Стає на шлях виправлення". Разом з тим, зроблений висновок, що його переведення до дільниці соціальної реабілітації є передчасним, оскільки не впевнений в його правослухняній соціально-визначеній поведінці в умовах неповної ізоляції та нагляду за засудженими.

З характеристики засудженого, затвердженої начальником установи 02.04.2021 року, вбачається, що він характеризується задовільно, стягнень не має, заохочувався 9 разів за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених Кримінально-виконавчим кодексом України та правил внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці. Працевлаштований до промислової зони установи, в бригаді по пошиву одягу, поставлені завдання виконує своєчасно та якісно. При цьому, зроблений висновок, що адміністрація установи вважає передчасним застосування пільги згідно ст. 82 КК України, оскільки не впевнена в його правослухняній поведінці в умовах неповної ізоляції та нагляду за засудженими.

Також у особовій справі міститься заява засудженого ОСОБА_4 , в якій просить не застосовувати до нього пільгу, передбачену ст. 82 КК України, тому що у зв`язку з заміною установи виконання покарань, яка знаходиться в іншій області, він може втратити зв`язки з рідними.

Як пояснив суду засуджений ОСОБА_4 , він не хотів переводитись до дільниці соціальної реабілітації, оскільки був забезпечений роботою в ДУ "ПВК № 64", яка йому подобається, а заміна покарання більш м`яким передбачала переведення до установи в іншій області, що могло призвести до втрати соціальних зв`язків з рідними, з якими підтримує близькі відносини, оскільки його мати є інвалідом 1 групи, до ДУ "ПВК № 64" її привозили родичі на побачення з ним, до іншої області в іншу установу вона б не мала змоги приїжджати, що для них є істотним.

Аналіз змісту наведених вище характеристик свідчить про те, що вони містять суперечливі оцінки щодо поведінки засудженого, описано його поведінку в усіх аспектах з позитивного боку, проте зроблено висновки, які не узгоджуються з нею.

При цьому, очевидно, що після розгляду установою відбування покарань питань щодо застосування до засудженого ОСОБА_4 ст. 101 КВК України та ст. 82 КК України та до часу вирішення питання про застосування умовно-дострокового звільнення пройшло кілька років. В цей період часу засуджений продовжував стабільно поводитись позитивно, дотримуючись усіх передбачених умов відбування покарання, не допустив жодного порушення, натомість отримав ще 7 заохочень, продовжує сумлінно та якісно працювати й крім цього виконувати роботи по благоустрою установи, бере активну участь у різних програмах диференційованого виховного впливу, тобто вживає усі залежні від нього заходи для виправлення.

Той факт, що в 2021 та в 2022 році установою виконання покарань не було повторно розглянуто питання переведення засудженого до ДСР, на переконання суду, жодним чином не впливає на можливість застосування положень ст. 81 КК України до засудженого, а відповідні доводи прокурора, наведені в обґрунтування заперечень проти задоволення подання, є неспроможними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 255 від 19.05.2022 року вбачається, що ОСОБА_4 має 3-тю групу інвалідності (по зору, безстроково), працездатний, стан здоров`я задовільний.

Згідно довідки головного бухгалтера ПВК № 64 від 27.12.2022 року заробітна плата засудженому ОСОБА_4 нараховувалася за фактично відпрацьовані місяці роботи в період з червня 2018 року по листопад 2022 року включно і становить 9970 грн. 26 коп. Засуджений мав виконавчі провадження на суму 15034 грн. 20 коп., згідно повідомлення Полтавського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області позов погашено в повному обсязі.

Факт сплати ОСОБА_4 коштів в сумі 15034 грн. 20 коп. підтверджується також квитанцією № 31 від 13.10.2022 року.

З довідки заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи вбачається, що засуджений ОСОБА_4 не був працевлаштований на виробництві установи з 18.04.2018 року по 01.06.2018 року, з 01.10.2019 року по 01.11.2019 року, з 22.07.2020 року по 01.09.2020 року, з 01.06.2021 року по 01.07.2021 року, з 01.01.2022 року по 01.02.2022 року, проте в цей період часу на безоплатній основі, згідно ст. 118 КВК України, добровільно, за власною ініціативою залучався до додаткових неоплачуваних робіт та активно приймав участь по благоустрою установи, до праці та до виконання покладених обов`язків ставився сумлінно, з поставленими задачами справлявся. Засуджений в період з 04.03.2020 року по 22.07.2020 року був етапований до ДУ "Полтавська установа виконання покарань № 23". З 01.06.2018 року по 01.10.2019 року був працевлаштований на виробництві установи в бригаді по пошиттю одягу.

Відтак, засуджений ОСОБА_4 не працював на оплачуваних роботах лише протягом 6 місяців за весь період відбування покарання у ДУ "ПВК № 64". В інший час постійно та сумлінно працював.

Як пояснив засуджений, цех не працював у жовтні 2019 року, серпні 2020 року, червні 2021 року, січні 2022 року у зв`язку з відсутністю замовлень, тому в цей період не було роботи та, відповідно, заробітна плата засудженим, які працевлаштовані до вказаного цеху, не нараховувалась.

Той факт, що установа відбування покарань не мала можливості забезпечити засудженого оплачуваною роботою у певні періоди, вочевидь, не може бути розцінений як об`єктивна перешкода у застосуванні умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст. 81 КК України. Протилежний висновок дав би підстави стверджувати, що такий засуджений ставиться в нерівне та невигідне з незалежних від нього причин становище порівняно з засудженими, яких установа виконання покарань мала можливість забезпечити оплачуваною роботою на підприємствах або в майстернях установи.

Оцінці при наявності чи відсутності підстав для застосування умовно-дострокового звільнення, на переконання суду, підлягає саме ставлення засудженого до праці.

Встановлені судом обставини переконливо свідчать про те, що ОСОБА_4 прибувши до установи відбування покарань у квітні 2018 року, з червня був працевлаштований на виробництві установи, в бригаді по пошиву одягу, де працює до цього часу, тобто стабільно протягом чотирьох з половиною років, роботу свою виконує сумлінно, за що неодноразово, починаючи з серпня 2018 року систематично заохочувався. З метою підвищення кваліфікації за вказаним напрямком пройшов навчання в установі та здобув освіту "Швея".

Відповідно до довідки про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_4 , за час відбування покарання в установі виконання покарань з 18.04.2018 року року він стягнень не має, має 16 заохочень, які застосовувались до нього 15.08.2018 року, 15.11.2018 року, 15.02.2019 року, 15.05.2019 року, 15.08.2019 року, 15.11.2019 року, 14.02.2020 року, 16.11.2020 року, 15.02.2021 року, 17.05.2021 року, 16.08.2021 року, 15.11.2021 року та 15.02.2022 року, 17.05.2022 року, 16.08.2022 року та 15.11.2022 року.

Згідно з висновком, наведеним у характеристиці засудженого ОСОБА_4 , він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та на підставі ст. 81 КК України його доцільно звільнити умовно-достроково.

Враховуючи викладене, аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконливого висновку про наявність достатніх підстав стверджувати, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів виправлення та як особа, що відбула 2/3 частини призначеного покарання, на підставі ст. 81 КК України підлягає умовно-достроковому звільненню від невідбутої частини покарання, а подання задоволенню.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України суд -

У Х В А Л И В :

Подання начальника Державної установи "Полтавська виправна колонія № 64" Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України та голови спостережної комісії Подільської районної в м. Полтаві ради про застосування умовно-дострокового звільнення відносно засудженого ОСОБА_6 - задовольнити.

Засудженого ОСОБА_6 звільнити умовно-достроково від відбування невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06.03.2018 року, - на 1 рік 6 місяців 13 днів.

На ухвалу може бути подана апеляція до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1