ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/2567/22 Номер провадження 11-кп/814/1695/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 23 лютого 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 березня 2021 року за №0000100, задоволено клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 23 квітня 2023 року, обвинуваченому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , судимому

14 грудня 2020 року Автозаводським районним судом м. Кременчук за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненому від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців.

Одночасно визначено ОСОБА_7 заставу в сумі 53 680 гривень і в разі її внесення покладено на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, визначене за його вчинення покарання, особу обвинуваченого, неналежну процесуальну поведінку останнього під час досудового розслідування та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

Урахувавши положення ст.ст.182, 183 КПК України, суд першої інстанції визначив ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в сумі 53 680 гривень, дійшовши висновку, що такий її розмір достатньо мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 23 лютого 2023 року та постановити нову ухвалу, якою зменшити йому розмір застави, визначивши її в сумі 30 000 гривень.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження й долучені захисником дані, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він у ніч з 01 на 02 березня 2021 року, діючи повторно, шляхом пошкодження навісного замка проник у гараж по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належні ОСОБА_9 металеві вироби, загальною вартістю 39 600 гривень.

Такі дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_7 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що ОСОБА_7 може: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, що згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, особу ОСОБА_7 , який не працює, не має законних джерел доходів і міцних соціальних зв`язків, під час досудового розслідування ухилявся від слідства, у зв`язку з чим оголошувався в розшук. При цьому, обвинувачений раніше судимий за вчинення аналогічного злочину проти власності.

Відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не змінились і не зменшились, обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 тяжкого корисливого злочину повторно в період іспитового строку, поєднаного з порушенням недоторканості володіння потерпілого, що має підвищений ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого у їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку апелянта, що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу.

Пунктом 2 ч.5 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, законодавцем визначено мінімально допустиму межу розміру застави для злочину певного ступеню тяжкості, починаючи з якої суд обирає альтернативний запобіжний захід, який за своєю ефективністю забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, повинен бути еквівалентним рівню виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Водночас, продовживши ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції на підставі ч.3 ст.183 КПК України визначив обвинуваченому заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб як альтернативний запобіжний захід, яка за розміром є мінімальною відповідно до вимог п.2 ч.5 ст.182 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги, що зводяться до зменшення її розміру, позбавлені підстав.

Визначений же розмір застави з урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_7 тяжкого злочину проти власності, сукупності даних про особу обвинуваченого, у співставленні з такими, що не зменшились ризиками, передбаченими п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, є справедливою альтернативною запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, здатен забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків і не становить «особистий надмірний тягар» для останнього.

Колегія суддів ураховує долучені захисником матеріали про наявність у обвинуваченого матері похилого віку, яка має ІІІ групу інвалідності за загальним захворюванням і певні обмеження щодо тяжкої фізичної праці, однак дані відомості з огляду на викладені вище обставини не спростовують висновки місцевого суду щодо неможливості запобігти встановленим ризикам у разі незастосування ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та правильності обраного йому розміру застави. При цьому, з огляду на відсутність у обвинуваченого законних джерел доходів, твердження сторони захисту з приводу перебування в нього на утриманні особи є непереконливими.

Тому, доводи й підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень вимог КПК України, які би перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 23 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4