Справа № 462/4452/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/143/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу колегії суддів Залізничного районного суду м. Львова від 06 лютого 2023 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:

на розгляді Залізничного районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000165 05 березня 2018 року, про обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06 лютого 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 строк тримання під вартою до 06 квітня 2023 року включно.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 покликається на те, що при розгляді клопотання місцевим судом допущено істотні порушення вимог КПК України та Конституції України.

Наголошує, що стороною обвинувачення в обґрунтування позиції щодо необхідності продовження йому строку тримання під вартою не наведено нових обставин.

Звертає увагу на значну тривалість розгляду кримінального провадження і необхідність при постановленні вироку застосування положень ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838- VIII від 26 листопада 2015 року).

Зазначає, що перебуваючи під вартою, відбув майже 10 років ув`язнення без постановлення вироку.

Також акцентує, що хворіє гепатитом, крім цього, наявні шлункові захворювання.

Покликається на те, що має трьох неповнолітніх дітей і постійне місце проживання, а відтак, не буде переховуватись від суду і перешкоджати кримінальному провадженню.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м Львова від 06 лютого 2023 року та змінити обраний запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 покликається на відсутність підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи на волі буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Наголошує, що під час розгляду клопотання не доведено неможливості застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою.

Акцентує, що судом першої інстанції не враховано наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків дружини та неповнолітніх дітей, а також захворювань, що перешкоджають застосуванню запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 06 лютого 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою реєстрації.

Визначити мінімальний розмір застави для відповідної статті КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора про їх заперечення та залишення ухвали суду без зміни, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Так, порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визначено ст. 422-1 КПК України.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На переконання колегії суддів, під час розгляду клопотання прокурора, з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом в сукупності та стали підставою для прийняття судового рішення.

Колегія суддів вважає доведеним прокурором, що ризики заявлені у клопотанні не зменшились.

Отже, на думку колегії суддів, всупереч доводам апеляційних скарг, виправданим є подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 з врахуванням тяжкості інкримінованого йому за ч.3 ст. 187 КК України кримінального правопорушення та мотивів прокурора, оскільки є всі підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а відтак, недостатнім є застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, про що вірно зазначено в ухвалі суду першої інстанції, в тому числі і цілодобового домашнього арешту та застави.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеною актуальність вищезазначених ризиків, та приходить до висновку, що протиправна поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 і надалі має свій раціональний зміст та високий ступінь імовірності.

Що стосується доводів апеляційних скаргах про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, то таке, на переконання колегії суддів, в даному випадку не може бути підставою для зміни обраного запобіжного заходу, з огляду на відсутність медичних відомостей про неможливість перебування ОСОБА_6 під вартою.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що серйозність пред`явленого обвинувачення, відповідно до п. 81 рішення ЄСПЛ у справі від 26 липня 2001 року «Ілійков проти Болгарії» (справа №33977/97) є тим фактором, який надає можливість продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки це є один із аспектів при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження заняття злочинною діяльністю.

А відтак, на думку колегії суддів, прийняте судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Окрім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі Летельє проти Франції).

Покликання апелянтів про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 постійного місця проживання і міцних соціальних зв`язків, на думку колегії суддів, не є визначальними обставинами, які давали б можливість змінити останньому запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, в тому числі на цілодобовий домашній арешт чи заставу, оскільки такий, не гарантуватиме запобігання встановленим ризикам.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення обвинуваченому ОСОБА_6 розміру застави, забезпечить виконання останнімпроцесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Отже, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду є законною і не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 06 лютого 2023 року в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4