Справа №:755/2613/23
Провадження №: 1-кс/755/521/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" березня 2023 р. м.Київ

Слідчий суддя Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000777 та додані до нього матеріали,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

28.02.2023 року прокурор Дніпровської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0000777.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що 25.02.2023 року, приблизно 08 годині 45 хвилин, в м.Києві, на проїзній частині вул.Празька, в районі буд.№23, керуючи автомобілем марки «Lexus СХ470», д.н.з. НОМЕР_1 , водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до медичного закладу.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , транспортний засіб марки «Lexus СХ470», д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході проведення огляду місця події від 25 лютого 2023 року з місця дорожньо-транспортної пригоди вилучено транспортний засіб марки «Lexus СХ470», д.н.з. НОМЕР_1 , та відповідно до акту огляду та направлення транспортного засобу на майданчик тимчасового утримання транспорту від 25.02.2023 року його доставлено для зберігання на спеціальний майданчик за адресою: м.Київ, вул.Гната Хоткевича, 20-Б.

Також, 27 лютого 2023 року, з урахуванням того, що транспортний засіб марки «Lexus GX470», д.н.з. НОМЕР_1 , зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, його було визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Завданням арешту даного майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту зазначеного майна є забезпечення збереження речового доказу.

На підставі викладеного, з метою забезпечення збереження речових доказів, проведення необхідних експертиз транспортного засобу, прийняття законних рішень у кримінальному провадження, прокурор просить клопотання задовольнити та накласти арешт на вказаний транспортний засіб шляхом заборони використання, розпорядження та відчуження вказаного майна.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, викладених в ньому. Щодо доводів власника майна про необхідність надати йому можливість користуватись вказаним транспортним засобом заперечував, оскільки у власності останнього є ще один транспортний засіб.

Власник майна ОСОБА_4 заперечував проти задоволення даного клопотання, просив суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що він відшкодував потерпілому усю завдану шкоду, до теперішнього часу утримує його та допомагає у післяопераційному періоді, останній не має до нього жодних претензій, про що надав нотаріально засвідчену заяву. Він має на утриманні трьох неповнолітніх дітей та батьків похилого віку, які є особами з інвалідністю, та в період тимчасової окупації с.Перемога у лютому-березні 2022 року будинок яких було зруйновано, даний транспортний засіб є його єдиним джерелом доходу, оскільки з робочих питань він постійно їздить у відрядження, а тому просить слідчого суддю надати йому можливість користуватися вказаним транспортним засобом.

Крім того, звертає увагу, що усі експертні дослідження щодо його транспортного засобу вже були проведені.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали у їх сукупності, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом було встановлено, що 26.02.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (кримінальне провадження №0000777).

Клопотання подано прокурором Дніпровської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 . У ньому зазначено підстави, у зв`язку з якими необхідно здійснити арешт майна та конкретизовано майно, що належить арештувати, тобто клопотання оформлене відповідно до вимог ст.171 КПК України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження та долучені документи, що підтверджують обставини, викладені у клопотанні.

Відповідно ж до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами згідно ч.1 ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів клопотання вбачається, що постановою слідчого від 27.02.2023 року автомобіль «Lexus СХ470», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000777 від 26.02.2023 року.

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що існують підстави, визначені у ч.2 ст.170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на зазначене вище майно з метою збереження речових доказів, оскільки в матеріалах справи є дані, підтверджуючі можливість його відчуження.

Враховуючи викладене, а також виправдані інтереси держави, пов`язані з порушенням загальносуспільних інтересів, з урахуванням принципу розумності та співрозмірності, слідчий суддя приходить до переконання, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним майном може призвести до зникнення або втрати майна, зазначеного у клопотанні слідчого, що визнано речовим доказом, чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Разом з тим, до клопотання про арешт майна прокурор не долучив жодних доказів, що свідчили б про те, що в даному кримінальному провадженні проводиться будь-яка експертиза та інші докази, що дозволяли б слідчому судді встановити розумність та співрозмірність обмеження власника майна у праві користування майном. Більш того, на момент розгляду даного клопотання жодній особі у даному криінальному провадженні не повідомлено про підозру.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі "Іатрідіс проти Греції" від 25 березня 1999 року). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня 1994 року, "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Згідно зі ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На підставі ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Питання застосування інституту тимчасового вилучення майна врегульоване Главами 16 та 17 Кримінального процесуального Кодексу України, зокрема статтями 167-175 цього Кодексу. Даними правовими нормами законодавцем визначено конкретне визначення можливої наступної долі вилученого майна, зокрема до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення.

Враховуючи викладене, а також надані власником майна пояснення у судовому засіданні, обмеження, в даному випадку, власника у праві користування його майном, на думку суду, є очевидно непропорційним та містить ознаки свавільного втручання, а також безпідставно покладає на власника майна додаткові матеріальні зобов`язання щодо оплати часу перебування транспортного засобу на штраф майданчику, а тому слідчий суддя приходить до висновку, що в даній частині клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.98, 167, 170-175, 309, 372, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000777 задовольнити частково.

Накласти арешт на транспортний засіб марки «Lexus GX470», д.н.з. НОМЕР_1 , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним майном.

В іншій частині відмовити.

Майно, тимчасово вилучене 25.02.2023 року, а саме: транспортний засіб марки «Lexus GX470», д.н.з. НОМЕР_1 , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,який передано на відповідальне зберігання на майданчик тимчасового утримання транспорту за адресою: м.Київ, вул.Гната Хоткевича, 20-Б,- негайно повернути власнику ОСОБА_4 .

Копію ухвали вручити присутнім учасникам судового провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Повний текст ухвали оголосити учасникам судового провадження у судовому засіданні о 17-30 годині 21 березня 2023 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту оголошення. Подання апеляційної скарги не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя Дніпровського районного суду

м.Києва ОСОБА_1