УХВАЛА

22 грудня 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

адвокатів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2, 3, ст. 27, ч. 5 ст. 185; ч. 3 ст. 15, ч. ч. 2, 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 185 КК України та ОСОБА_11 за ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 5, ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

12.12.2022 прокурор звернувся до суду із клопотанням про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000225 від 13.11.2014 відносно ОСОБА_4 за ч. 2, 3, ст. 27, ч. 5 ст. 185; ч. 3 ст. 15, ч. ч. 2, 3 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 185 КК України та ОСОБА_11 за ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 5, ст. 185 КК України розглядається колегією суддів під головуванням судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Відповідно до абзацу 5 пункту 20-5 Перехідних положень КПК України, у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Таким чином, беручи до уваги, що суддя ОСОБА_13 , яка бере участь у колегіальному розгляді справи, на даний час перебуває у відпустці, суд вважає за можливе розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого лише одним суддею зі складу колегії суддів ОСОБА_1 , у зв"язку з новою невідкладною обставиною.

Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що з урахуванням обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, майнового стану, характеризуючих даних обвинуваченого більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 5 ст. 177 КПК України. Зокрема ОСОБА_5 може переховуватись від суду так як неодноразово без поважних причин не з`являвся в судові засідання, а також вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких він обвинувачується. Окрім того, у зв`язку із покаранням, яке йому загрожує за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, а також наявна можливість виїзду за межі України під час дії воєнного стану, дає підстави вважати, що він може переховуватися від суду, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а тому лише перебування ОСОБА_5 в слідчому ізоляторі забезпечить виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В судовому засідання прокурор повністю підтримав клопотання, просив його задоволити з викладених у ньому підстав.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора за безпідставністю.

Інші учасники судового розгляду також заперечували щодо задоволення клопотання прокурора, просили відмовити у його задоволенні за безпідставністю.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.

За положенням ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується особа.

Під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, із врахуванням обставини, які мають значення для вирішення даного питання, судом визначається можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Згідно Постанови N 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 р. «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як зазначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою (аналогічні справи «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови»).

Стосовно загрози втечі, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Сулаоя проти Естонії», «Панченко проти Росії») та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).

Сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі "Ніколова проти Болгарії"). Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі "Ноймайстер проти Австрії" позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 працездатний та на даний час на період введення воєнного стану в Україні здійснює перевезення вантажів для потреб Збройних Сил України, медичних вантажів та вантажів гуманітарної допомоги, раніше не судимий, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, що свідчить про його місці соціальні зв`язки.

Проаналізувавши доводи прокурора, станом на час розгляду клопотання суд вважає, що ризики, визначені в ст. 177 КПК України не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому до обвинуваченого може бути застосовано більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Статтею 179 КПК України визначено, що особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Суд вважає, що такий запобіжний захід, як особисте зобов`язання забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 177-179, 194, 315, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора - відмовити.

Обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, на період розгляду кримінального провадження в суді.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою в судові засідання у даному кримінальному провадженні;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

Встановлені обов`язки покладаються на обвинуваченого ОСОБА_5 на строк не більше двох місяців, тобто до 20 лютого 2023 року.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що у разі невиконання покладених обов`язків до нього може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено о 10 год. 00 хв. 23 грудня 2022 року.

Головуючий суддя