ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/91/22 Номер провадження 11-кп/814/506/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора потерпілого захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000018 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Семенівського районного суду Полтавської області від 28 квітня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, маючий неповнолітню дитину, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.125 КК України на 1 місяць арешту.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що він 07 січня 2022 року близько 01 год. 30 хв., перебуваючи біля кафе-бару «Каштан» по вул. Ціолковського, 4, в смт. Семенівці Кременчуцького району Полтавської області, на грунті раптово виниклого неприязного ставлення до потерпілого ОСОБА_7 , тримаючи в руках скляну пляшку, наніс нею потерпілому удар в область потилиці, заподіявши легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, у виді забійної рани на голові.

Кримінальне провадження розглянуте в порядку, передбаченому ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити вирок суду стосовно ОСОБА_9 та призначити йому покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому зазначає, що призначене покарання є занадто суворим, оскільки під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_9 визнав вину, щиро розкаявся та активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення.

Вважає, що місцевий суд під час ухвалення вироку не врахував всі обставини провадження, зокрема, позицію сторони обвинувачення та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Звертає увагу на особу ОСОБА_9 , який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування потерпілого про відсутність підстав для пом`якшення покарання, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за наведених у вироку обставин і кваліфікація його дій за ч.2 ст.125 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.

Доводи апеляційної скарги захисника про суворість призначеного покарання є непереконливими.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно з приписами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього кримінального правопорушення, його наслідків і даних про особу винного, судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Під особою обвинуваченого, у контексті цієї статті Кодексу, розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Всупереч доводам апеляційної скарги, покарання обвинуваченому призначене у відповідності до вимог ч.2 ст.65, ст.50 КК України, у межах санкції ч.2 ст.125 КК України, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, даним про його особу, враховує відсутність обставин, що обтяжують покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і є справедливим.

Твердження захисника про необхідність врахування як обставини, що пом`якшує покарання - щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, є непереконливими.

На думку колегії суддів, саме по собі визнання обвинуваченим своєї провини під час судового розгляду провадження не вказує, що його зізнання стало результатом тривалого роздуму й затятої внутрішньої боротьби та не свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, чи самоосуд свого вчинку.

Адже, щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться в провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 визнав вину лише в судовому засіданні, навіть не вибачився перед потерпілим, будь-яких заходів щодо надання останньому допомоги чи відшкодування заподіяної шкоди взагалі не вживав, що свідчить про відсутність у нього щирого жалю з приводу скоєного та осуду своїх протиправних дій, тобто про відсутність ознак щирого каяття.

При цьому будь-яких об`єктивних перешкод для цього, як пояснює сам обвинувачений, у нього не було.

Більше того, навіть у засіданні апеляційного суду обвинувачений не просив вибачення та жодним чином не зазначав про осуд своєї поведінки.

Крім того, під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентним органом з інших джерел, не є активним сприянням розкриттю злочину.

Також колегія суддів враховує конкретні обставини провадження, зокрема, відсутність будь-яких причин спровокованого ОСОБА_9 конфлікту та спосіб вчинення кримінального правопорушення - нанесення удару скляною пляшкою в потиличну область голови, а також думку потерпілого, який наполягав на призначенні ОСОБА_9 суворої міри покарання.

На думку колегії суддів, сам по собі факт народження у обвинуваченого дитини, з огляду на наведене, не є підставою в даному випадку для пом`якшення покарання, про що прохала сторона захисту.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду, оскільки призначене ОСОБА_9 покарання є достатнім та співмірним із вчиненим кримінальним правопорушенням та правильно вплине на його перевиховання і є справедливим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Семенівського районного суду Полтавської області від 28 квітня 2022 року стосовно ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4