Єдиний унікальний номер 243/3072/22
Провадження номер 1-кп/243/325/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року м. Слов`янськ

Слов?янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29 "Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області" від 10.05.2022 матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000482 від 31.07.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаїв, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, санітара евакуаційного відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 , солдата, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше не судимий, але є обвинуваченим у справі № 206/5270/20, за ст.ст.121 ч.2, 187 ч.4 КК України, що розглядається в Самарському районному суді м.Дніпра,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2022 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком на 2 місяці, посилаючись на продовження існування ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, передбачених пунктами 1, 3, 4 та 5 частини 1 статті 177 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що без застосування найсуворішого запобіжного заходу він може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу, яке обґрунтував недоведеністю існування ризиків, на які посилається прокурор. Зауважив, що обвинувачений є раніше не судимим, посилання прокурора на те, що ОСОБА_5 притягується до кримінальної відповідальності в іншому кримінальному провадженні є некоректним, має постійне місце служби та проживання, тобто має сталі соціальні зв`язки. Потерпілий жодних претензій до обвинуваченого не має, про що власноруч написав суду заяву. Таким чином застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання або застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб відповідатиме особі обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання прокурора та зазначив, що прокурором не доведено існування ризиків, на які він посилається, тому просив змінити запобіжний захід на більш м`який у виді застави. Додатково вказав, що він не намагався самовільно залишити місце служби після настання події кримінального правопорушення, на що посилається прокурор.

Вислухавши сторони кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання захисника про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягає, а клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до положення ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати дванадцяти місяців у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до положення ч.5 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов?язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч.3 цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

У відповідності до пунктів 61 та 62 Рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 по справі "Смирнов проти Росії", наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

ЄСПЛ у своєму рішенні у справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Аналогічна правова позиція викладена і у рішенні ЄСПЛ у справі "Ілійков проти Болгарії" від 26.07.2001.

Суд зазначає, що ані тяжкість обвинувачення, ані серйозність покарання не є єдиною підставою для продовження запобіжного заходу, оскільки при вирішенні вказаного питання, окрім цих обставин, суд приймає до уваги й інші обставини, передбачені ч.1 ст.178 КПК України.

Судом приймається до уваги, що ОСОБА_5 утримується під вартою з 31.07.2022, тому, розглядаючи можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, з урахуванням також відповідного клопотання сторони захисту, вважає необхідним перевірити доводи сторони захисту щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого насильницького злочину, за який чинним законом про кримінальну відповідальність передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд зауважує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Вказані обставини у сукупності та дані про особу ОСОБА_5 , який не одружений, неповнолітніх дітей не має, з огляду також на тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, свідчать про наявність на даний час ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, тому є достатні підстави вважати, що він може переховуватися від суду, оскільки тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, може побудити його на вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності.

Окрім того, встановивши ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, суд приходить до висновку про існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, адже дії ОСОБА_5 , який є обвинуваченим у вчиненні тяжкого злочину та військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, щодо переховування від органу досудового розслідування (у разі їх вчинення) утворять склад іншого злочину, кваліфікованого за ч.5 ст. 407 або ч.4 ст. 408 КК України.

В судовому засіданні прокурор вкотре наголошував, що після вчинення інкримінованого ОСОБА_5 злочину, останній, самовільно залишивши місце служби, намагався виїхати в напрямку м.Бахмут. Обвинувачений категорично заперечив наявність таких обставин. Суд зважає, що наявність таких обставин було раніше встановлено ухвалою слідчого судді у вказаному кримінальному провадженні, однак оскільки прокурором не додано до клопотання будь-яких доказів існування зазначених обставин, в той час як обвинувачений заперечує їх існування, суд не може їх враховувати під час вирішення питання про продовження або зміну запобіжного заходу, оскільки такі обставини прокурором не доведені.

Суд також вважає доведеним наявність ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений, не перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства, матиме змогу здійснювати незаконний вплив на свідків та потерпілого, які проходили спільно з ним військову службу в одній військовій частині, з метою спонукання їх до зміни своїх показань, що обумовлене невизнанням обвинуваченим своєї причетності до інкримінованого злочину.

Водночас, суд не вбачає наявності ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, який прокурор обґрунтовує можливістю впливу на свідків шляхом застосування насильства або вчинення самокалічення чи симулювання хвороби з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки такі висновки прокурора є припущеннями, що не підтверджені будь-якими фактичними даними. Не виключаючи можливість настання таких обставин, суд зважає на значно низький ступінь ймовірності їх настання для того, щоб встановити наявність такого ризику.

Отже, судом встановлено існування ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, а саме ризику переховування від суду, ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків та ризику вчинення інших кримінальних правопорушень. Одночасно слід зазначити, що доводи сторони захисту в тій частині, що ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого відсутні, не знайшли свого підтвердження під час розгляду вказаних клопотань, адже та обставина, що обвинувачений має постійне місце служби судом прийнята до уваги, але оцінена не як ознака наявності сталих соціальних зв`язків, а як обставина, що робить більш ймовірним ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого та ризик переховування від суду. Суд прийняв до уваги відсутність судимостей у обвинуваченого, на чому наголошує захисник, але одночасно суд зважає на ту обставину, що ОСОБА_5 , який є обвинуваченим у вчиненні тяжкого насильницького злочину, об`єктивна сторона якого включає в себе заподіяння тілесних ушкоджень з застосуванням ножа, також в іншому кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого насильницьких злочинів, що потягли за собою смерть людини. Тобто, ці обставини хоча і не свідчать про наявність попередньої судимості, та не створюють для особи відповідних наслідків, але збільшують ризик вчинення іншого кримінального правопорушення та ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого, який може бути вчинений, зокрема, з застосуванням насильства. Також суд зважає на заяву потерпілого про відсутність претензій до обвинуваченого, але зазначає, що вказане кримінальне провадження не належить до кримінальних проваджень приватного обвинувачення, тому позиція потерпілого не має для суду вирішального значення. Окрім того, потерпілий судом ще не допитаний, а вказана заява не містить кваліфікованого електронного підпису потерпілого, що позбавляє суд можливості беззаперечно впевнитися саме у такій позиції потерпілого, як зазначено в заяві, отже суд не має достатніх підстав встановити відсутність претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого. До того ж з урахуванням засади безпосередності згідно положень ст.23 КПК України показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Положенням ч.8 ст.176 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, ст.405 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 ст.176 КПК України, тобто тримання під вартою.

З урахуванням вищевикладеного, застосування більш м`якого запобіжного заходу не спроможне запобігти доведеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки обставини, встановлені судом, з високим ступенем ймовірності свідчать про можливість неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_5 . Суд зауважує, що особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного чи обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. Крім того, в даному випадку продовження тримання під вартою може бути виправданим за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності. Суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.Обмеження права ОСОБА_5 на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти його втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що для запобігання вищезазначеним ризикам, які продовжують існувати станом на теперішній час, недостатньо застосувати відносно нього більш м?який запобіжний захід, тому наявні законні підстави для продовження обраного відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, бо саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

Продовжуючи дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави у відповідності до абз.8 ч.4 ст. 183 КПК України, а також з урахуванням тієї обставини, що інкримінований обвинуваченому злочин вчинено із застосуванням насильства. До такого висновку суд дійшов також з огляду на встановлені судом ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого та відомості про його особу.

Оскільки судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 на теперішній час перебуває на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 у Збройних силах України, розташованого у м. Павлоград Дніпропетровської області, а потерпілий проходить військову службу в межах територіальної юрисдикції Маріїнського районного суду Донецької області, суд вважає доцільним вирішити питання про участь обвинуваченого та потерпілого у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Учасники судового провадження не висловили заперечень щодо проведення судового засідання режимі відеоконференції.

Положенням ч.1 ст.336 КПК України визначено, що судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі, зокрема, необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження, наявності інших підстав, визначених судом достатніми.

Відповідно до ч. 2 ст. 336 КПК України, суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

З огляду на вищенаведене, суд вважає за необхідне відкласти підготовче судове засідання та здійснювати судове провадження в режимі відеоконференції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 31, 177-178, 181, 183, 194, 197, 201, 202, 331, 371-372, 376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Підготовче судове засідання відкласти на 24 січня 2023 року о 14-00 год.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 у Збройних силах України, розташованого у АДРЕСА_2 , строком на 60 діб, тобто до 11 березня 2023 включно.

Клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу - залишити без задоволення.

Проводити судове засідання, призначене на 14-00 год. 24 січня 2023 року, за участю обвинуваченого ОСОБА_5 в режимі відеоконференції у системі EasyCon, проведення якої доручити ІНФОРМАЦІЯ_2 у Збройних силах України, розташованого у м. Павлоград Дніпропетровської області, та за участю потерплого ОСОБА_6 , проведення якої доручити Мар`їнському районному суду Донецької області.

Копію ухвали вручити прокурору, захиснику, обвинуваченому та направити для виконання начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованого у м. Павлоград Дніпропетровської області, Мар`їнському районному суду Донецької області.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення, підлягає негайному виконанню.

Ухвалу постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Повний текст ухвали виготовлений 11.01.2023 о 16-55 год.

Суддя ОСОБА_1