Ухвала

іменем України

03 січня 2023 року

м. Київ

справа № 727/4621/22

провадження № 51-3466 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 серпня 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 13 жовтня 2022 року,

встановила:

За вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 серпня 2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Згідно з вироком, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 23 січня 2022 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вчинив конфлікт зі своєю дружиною: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якого, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи прямий умисел, направлений на умисне, протиправне заподіяння смерті потерпілій, наніс їй не менш ніж 9-ть ударів один за одним, із незначним проміжком у часі, кухонним ножем, який попередньо заготував та приніс з собою, в ділянки розташування життєво-важливих органів, а саме: в область грудної клітини та черевної порожнини , а також в обличчя, заподіявши їй тяжкі тілесні ушкодження, які несумісні з життям та перебувають у прямому причинному зв`язку із фактом настання смерті ОСОБА_6 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_3 від масивної зовнішньої кровотечі, яка виникла в результаті отриманого при житті колото-різаного поранення правої підключичної ділянки з ушкодженням підключичної артерії, після чого, вважаючи свої дії достатніми та необхідними для настання смерті потерпілої, залишив її в лежачому положенні на дивані в кімнаті, де працівниками ОКНП ЧОЦЕМ та ЕМТК констатовано смерть останньої.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 13 жовтня 2022 року вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 серпня 2022 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

У своїй касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через суворість, просить змінити рішення судів попередніх інстанцій та призначити ОСОБА_4 покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Одночасно захисник наголошує, що призначене засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років є суворим та суперечить положенням статей 50, 65 КК.

Вважає, що існують обставини, які пом`якшують покарання, зокрема те, що ОСОБА_4 визнав свою вину у повному обсязі, щиросердечно розкаявся, активно сприяв слідству у розкритті злочину.

Також захисник зазначає, що обставиною, яка обтяжує покарання, судом було визнано знаходження ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння, проте, на її думку, відсутні докази перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння. При цьому захисник вказує, що доводи сторони обвинувачення про перебування ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння в ході конфлікту, спростовуються показаннями свідка ОСОБА_7 , яка вказувала на те, що ОСОБА_4 був тверезим, а вжив алкоголь пізніше, внаслідок стресової ситуації.

Посилається захисник і на характеризуючі дані про особу ОСОБА_4 , зокрема те, що останній судимий, задовільно характеризується за місцем проживання, має стійкі соціальні зв`язки та малолітню доньку.

На думку захисника, суд першої інстанції мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_4 менш суворе покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК, а покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років було б достатнім для виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.

Перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК. Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним законом не передбачено.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 115 КК у касаційній скарзі не оспорюються, а тому в касаційному порядку не перевіряються.

Разом з тим у своїй касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 стверджує, що засуджений ОСОБА_4 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_7 , згідно яких обвинувачений був тверезим, а алкоголь вжив пізніше, внаслідок стресової ситуації, а також показаннями самого ОСОБА_4 , який вказував, що випив лише пляшку пива.

Однак колегія суддів вважає, що сторона захисту, оскаржуючи судові рішення судів попередніх інстанцій, надає свою оцінку доказам та посилається на невідповідність їх висновків фактичним обставинам справи, що з огляду на положення ч. 1 ст. 433 КПК не може бути предметом касаційного розгляду, а тому такі доводи не підлягають перевірці у касаційному порядку.

Водночас показання свідка ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема, і щодо перебування останнього в момент вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, були предметом перевірки у судах попередніх інстанцій та їм надано відповідну правову оцінку, що відображено в оскаржуваних судових рішеннях.

При цьому, як убачається з копії вироку місцевого суду, факт перебування ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння судом першої інстанції було встановлено на підставі показань свідка ОСОБА_8 , який був безпосереднім очевидцем злочину та висновку експерта № 200 від 18 лютого 2022 року, згідно якого при проведенні судово-токсикологічної експертизи крові та сечі ОСОБА_4 виявлено етиловий спирт в його крові в кількості 0,40 %, а у сечі в кількості 1,33%.

Доводи касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як убачається з вироку, місцевий суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, виходив із того, що обвинувачений має непогашену судимість, за місцем проживання характеризується посередньо, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, є осудним, не працює, свою вину у вбивстві потерпілої визнає та висловлює жаль у скоєному ним злочині.

Разом з тим, судом було також враховано, що під час судового провадження обвинувачений, вказуючи, що він щиро розкаюється у вчиненому, під час надання показів намагався викривити події, що відбулись, стверджуючи про самозахист та меншу кількість завданих ним потерпілій ударів ножем, у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що зазначене не може свідчити про реальність його щирого каяття.

Таким чином, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд не встановив. Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому, суд встановив вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочину по відношенню до ч. 1 ст. 187 КК, вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини та щодо подружжя.

Крім того, місцевий суд, вирішуючи питання щодо розміру покарання, врахував, що ОСОБА_4 скоїв особливо тяжкий насильницький злочин, який визначається найвищим, винятковим ступенем небезпечності для суспільства та який спричинив тяжкі наслідки у виді смерті потерпілої ОСОБА_6 і залишення без матері трьох малолітніх дітей та думку потерпілих про призначення обвинуваченому найсуворішого покарання у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 115 КК.

З урахуванням тяжкості та обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, а також проти громадської безпеки, що свідчить про його підвищену небезпеку для оточуючих і суспільства, даних про його особу, відсутності обставин, які пом`якшують покарання та наявності чотирьох обставин, що обтяжують покарання, характеру і ступіню тяжкості наслідків, що настали внаслідок цього злочину, думки потерпілих, місцевий суд дійшов висновку, що у відповідності до вимог КК та передбачених ним санкцій виправлення та перевиховання обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Отже суд, урахувавши вищенаведені обставини, дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років, при цьому зазначив, що таке покарання буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 оскаржили його в апеляційному порядку, та посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, просили призначити обвинуваченому ОСОБА_4 більш м`яке покарання.

Апеляційний суд, залишаючи апеляційні скарги без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни, урахувавши характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, сукупність усіх обставин його вчинення, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставин, які його обтяжують, погодився з висновком місцевого суду щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому покарання.

При цьому суд також спростував твердження сторони захисту про наявність у обвинуваченого щирого каяття, аргументуючи свою позицію тим, що щире каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася, однак даних про таку оцінку ОСОБА_4 своїх дій судом апеляційної інстанції не встановлено.

Урахувавши вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суди попередніх інстанцій, призначаючи ОСОБА_4 покарання, повною мірою врахували ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини та наслідки його вчинення, особу обвинуваченого, а також визначені положеннями статей 66, 67 КК обставини.

Отже, на переконання колегії суддів, призначене засудженому ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, справедливим та таким, що не суперечить ст. 65 КК. Таке покарання з огляду на вимоги ст. 50 КК узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність та принципами співмірності й індивідуалізації, відповідає основній його меті як заходу примусу.Таким чином, підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через його суворість, про що захисник вказує у своїй касаційній скарзі, не вбачається.

Отже за результатом перевірки доводів адвоката ОСОБА_5 та копій рішень судів попередніх інстанцій стосовно ОСОБА_4 , колегія суддів не встановила підстав, які б свідчили про необхідність задоволення касаційної скарги захисника.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 серпня 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 13 жовтня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_9 ОСОБА_10