ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/757/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/198/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 11 серпня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Михайлівка Запорізької області, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, працюючий підземним електрослюсарем в ПрАТ «ЗЗРК», не одружений, маючий на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 3285 грн. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

2 жовтня 2020 року, приблизно об 11.40 годині, в світлу пору доби, знаходячись в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , зі статичного положення розпочав рух заднім ходом по площі Молодіжній. В цей час позаду його автомобіля здійснювала рух пішохід ОСОБА_9 . У ході руху водій ОСОБА_7 , діючи з необережності, не впевнився, що це буде безпечним, продовжив рух заднім ходом, внаслідок чого, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 .. В результаті даної дорожньо-транспортної події потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді уламкового переламу голівки правої плечової кістки зі зміщенням уламків, що відноситься до категорії тілесних пошкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я більш ніж 21 добу.

Своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги п.10.1, п.10.9 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких: - п. 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; - п. 10.9 Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Таким чином, допущені водієм ОСОБА_7 порушення вимог п. 10.1, п. 10.9 ПДР України знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом його дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час досудового розслідування та судового розгляду він був позбавлений права на професійну правову допомогу, тобто було порушено право на захист.

Крім того, суд не врахував той факт, що потерпілій ОСОБА_9 у повному обсязі відшкодовано шкоду, в результаті чого вона не заявляла цивільний позов та не мала до нього претензій.

Також судом не враховано факт примирення з потерпілою.

Враховуючи, що в суді першої інстанції він не скористався допомогою адвоката, він був позбавлений можливості заявити клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою.

Просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_7 , який був повідомлені про час та місце розгляду поданої ним апеляційної скарги у порядку, передбаченому ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, до судового засідання 20 березня 2023 року не з`явився, із заявою про відкладення розгляду не звернувся, у зв`язку із чим відповідно до положень ст. 405 КПК України його неявка не перешкоджає розгляду поданої ним апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і вирок суду просив залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , які фактично зводяться до порушення його права на захист, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Забезпечення права на захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого і виправданого у кримінальному провадженні - одна з найважливіших гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина, закріплених ст. 59, ст. 63 ч. 2, ст. 129 ч. 3 п. 5 Конституції України та міжнародними актами, які є частиною національного законодавства щодо прав людини і основоположних свобод (ст. 11 Загальної декларації прав людини; ст. 14 ч. 3 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права; ст. 6 ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що сумлінне забезпечення здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, є обов`язком держави. Адекватний захист обвинуваченого як у суді першої інстанції, так і в суді вищої інстанції має вирішальне значення для справедливості у системі кримінального судочинства.

Відповідно до ст.ст. 59, 63 Конституції України підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист. Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з вимогами ст. 49 ч. 1 п. 1 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні, в тому числі у випадках, якщо відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника.

Положення ст. 52 КПК України визначають випадки обов`язкової участі захисника у кримінальному провадженні, проте у вказаному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 дані про необхідність обов`язкової участі захисника були відсутні з огляду на таке.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України не є особливо тяжким та у ОСОБА_7 , який є громадянином України, не встановлено наявності психічних чи фізичних вад, внаслідок яких він не здатний повною мірою реалізувати свої права, як і не встановлено того, що він не володіє мовою, якою ведеться кримінальне провадження.

Зміст обвинувального акту (а.с. 4) свідчить про те, що під час здійснення досудового розслідування ОСОБА_7 не виявив бажання мати захисника, тому ні у слідчого, ні у прокурора не було підстав вважати, що участь захисника у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 є обов`язковою, а він сам заяв про залучення захисника також не подавав.

Суд першої інстанції належним чином роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_7 його права та обов`язки, надавши відповідну пам`ятку (а.с. 23), з`ясувавши чи зрозумілі йому права, на що отримав від обвинуваченого чітку стверджувальну відповідь, що права і обов`язки йому є зрозумілими.

У судових засіданнях обвинувачений ОСОБА_7 не повідомляв, що йому необхідно забезпечити участь захисника.

Отже, обвинувачений ОСОБА_7 не був обмежений у праві на правову допомогу, і вказаний висновок узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 404/2352/20 (провадження № 51 - 1680 км 21).

Вирок суду першої інстанції відповідає встановленим до нього вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України, і колегія суддів не вбачає порушень права ОСОБА_7 на захист.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 11 серпня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 311/757/21