ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №638/4776/22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/10/23
Категорія: ч.3 ст.114-2 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Валки Харківської області судове провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 грудня 2022 року щодо ОСОБА_8 , -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 , 1993 року народження, на 60 діб, до 19 лютого 2023 року з визначенням застави у розмірі 496 200 грн., у разі внесення якої, покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

1. прибувати за кожною вимогою до суду;

2. повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

3. здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В апеляційній скарзі, в редакції внесених доповнень, прокурор посилається на неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначив, що:

-суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, припустився протиріч у своїх висновках, оскільки визнав доводи клопотання прокурора слушними, встановив наявність ризиків та продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, однак при цьому визнав за можливе встановити для обвинуваченої заставу;

-перебування під вартою тривалий проміжок часу жодним чином не зменшує ризики, а навпаки підтверджує правомірність та необхідність застосування до обвинуваченої вказаного запобіжного заходу без застосування застави, оскільки оцінка наявним ризикам неодноразово надавалась слідчим суддею під час досудового розслідування, судом під час судового розгляду, а також судом апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційних скарг сторони захисту;

-суд не надав належної об`єктивної оцінки ступеню суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, яка є уродженкою та зареєстрована у м.Антрацит Луганської області, яке на теперішній час перебуває під окупацією держави агресора рф, не одружена, не працює, на утриманні малолітніх дітей не має, що свідчить про відсутність сталих соціальних зв`язків;

-судом не враховано настання ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які під час попереднього вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 були підтверджені та на даний час не перестали існувати, а саме: - ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності шляхом виїзду на територію, що тимчасово окупована державою агресором рф, оскільки має сталі зв`язки із особами, які перебувають на вказаних територіях (дядька, дідуся, бабусю); - ризик незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які на теперішній час судом не допитані.

Вважає, що з урахуванням викладеного, є достатні дані вважати, що ризики, передбачені п.п.1, 3 ст.177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до обвинуваченої інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою без визначення розміру застави.

Наголосив, що покладені на ОСОБА_8 обов`язки жодним чином не запобігають уникненню ризиків, оскільки частина території України окупована державою агресором рф, а переміщення особи територією України не передбачає обов`язкової наявності закордонного паспорту. Відтак, обвинувачена може залишити підконтрольну Україні територію, використовуючи зв`язки із особами, які перебувають на тимчасово окупованих територіях, з метою переховування від правосуддя та уникнення кримінальної відповідальності.

Просить ухвалу суду в частині визначення розміру застави скасувати та в порядку абз. 3 ч.4 ст.183 КПК України не визначати обвинуваченій ОСОБА_8 розмір застави, який може бути внесений для звільнення з-під варти, у решті ухвалу залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу, обвинувачену ОСОБА_11 та її захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які просили ухвалу суду залишити без змін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо необґрунтованості ухвали суду першої інстанції в частині встановлення застави, є обґрунтованими.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За вимогами ч.1, п.4 ч.2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до положень абз.3 ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України, за вчинення якого передбачене покарання від 8 до 12 років позбавлення волі.

Згідно фактичних обставин кримінального провадження, у період березня - квітня 2022 року ОСОБА_8 здійснила на території м.Харкова збір інформації про переміщення, рух, розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, із можливістю їх ідентифікації на місцевості, та яка не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, з метою надання такої інформації державі, що здійснює збройну агресію проти України - Російській Федерації, або її представникам, або незаконному збройному формуванню «ЛНР».

Далі, ОСОБА_8 в період часу з березня 2022 року по 21.04.2022 року, перебуваючи у м.Харкові, використовуючи мобільний телефон марки «Apple iPhone 11» IMEI НОМЕР_1 , використовуючи обліковий запис « НОМЕР_2 », здійснила поширення зібраної інформації шляхом направлення повідомлень у додатку «Telegram» на обліковий запис « НОМЕР_3 », який використовується ОСОБА_12 , з метою передачі представникам незаконного збройного формування «ЛНР».

Таким чином, згідно обвинуваченню ОСОБА_8 вчинила злочин під час воєнного стану, з чого слідує що дії останньої несли підвищений ступінь суспільної небезпеки, оскільки були здійснені в умовах тяжких обставин, в яких опинилося суспільство.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

З урахуванням вищевикладеного, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільних інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому належить врахувати, що обвинувачена ОСОБА_8 зареєстрована у м.Антрацит Луганської області, яке на теперішній час перебуває під окупацією держави агресора рф, не одружена, не працює, на утриманні малолітніх дітей не має, що додатково підтверджує наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України та обставин, передбачених п.п.2, 4 ч.1 ст.178 КПК України, що остання може переховуватись від правоохоронних органів або суду та незаконно впливати на свідків, які ще не були допитані у судовому засіданні.

Однак суд першої інстанції вищевказані норми процесуального закону залишив поза увагою, що згідно ч.1ст.412 КПК України є істотним порушенням кримінального процесуального закону і відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України - підставою для скасування судового рішення.

Крім того, колегія суддів погоджується із доводами прокурора про те, що покладені на ОСОБА_8 обов`язки жодним чином не запобігають уникненню ризиків, оскільки частина території України окупована державою агресором рф, а переміщення особи територією України не передбачає обов`язкової наявності закордонного паспорту, що дає змогу останній залишити підконтрольну Україні територію, використовуючи зв`язки із особами, які перебувають на тимчасово окупованих територіях, з метою переховування від правосуддя та уникнення кримінальної відповідальності.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що застосування до ОСОБА_8 інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, ніж тримання під вартою без визначення розміру застави, не зможе забезпечити виконання обвинуваченою її процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Що стосується викладених у запереченнях на апеляційну скаргу прокурора доводів сторони захисту щодо неможливості апеляційного оскарження ухвали суду в частині застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, то вони є безпідставними.

Згідно ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

За змістом вищевказаної статті визначення розміру застави є невід`ємною складовою частиною при вирішенні питання про застосовування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Наведені в апеляційній скарзі прокурора вимоги виходять за межі повноважень апеляційного суду, оскільки згідно положень ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, колегія судді вважає наявними підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали відповідно до ч.3 ст.407 КПК України.

Відповідно до п.11 ч.5 ст.182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Порядок повернення коштів, внесених як застава регламентований п.8 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу" від 11.01.2012 № 15

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 грудня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком до 13 год. 20 хв. 19 лютого 2023 року без визначення застави.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: