Справа № 303/7300/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1177/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2023 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_9 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 7 років.

Початок строку відбуття покарання, засудженому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту, залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов заявлений представником потерпілої ОСОБА_12 адвокатом ОСОБА_8 від імені та в інтересах останньої до ОСОБА_6 на суму 1 000 000,00 (один мільйон) гривень морального відшкодування задоволено частково на суму 500 000,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_12 суму 500 000,00 гривень морального відшкодування шкоди завданої смертю сина. У решті відмовлено.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, ОСОБА_6 , 21 грудня 2015 року, біля 02:34 годин, перебуваючи біля вхідних дверей магазину «Дружба», що розташований по вул. Духновича, 7 в м. Мукачеві, взявши в руки дві скляні порожні пляшки з-під пива марки «ВUD», одну з яких розбив під час суперечки з ОСОБА_13 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, тримаючи в руці порожнюю пляшку з під пива, підійшов до ОСОБА_14 , який в цей час разом з ОСОБА_15 перебував на проїзній частині вулиці Духновича, біля магазину «Дружба» в м. Мукачеві, діючи умисно, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, наніс не менше 3-х (трьох) ударів цілою порожньою пляшкою з-під пива, в область голови ОСОБА_14 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми, що супроводжувалась субдуральною гематомою, субараноїдальним крововиливом та забоєм головного мозку, які згідно Висновку комісійної судово-медичної експертизи № 47 від 21.07.2016 року та Висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 47 від 29.08.2016 року, на момент заподіяння чи в клінічному перебігу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги за своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчитися смертю і згідно п. 2.1.3. (в.г.) «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, і які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_14 24 грудня 2015 року, у приміщення реанімаційного відділення Мукачівської центральної районної лікарні.

На даний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 , прокурор Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та представник потерпілої адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуваний вирок та постановити новий виправдувальний вирок, яким його визнати невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а цивільний позов потерпілої залишити без розгляду.

Просить в ході апеляційного розгляду допитати свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , а також допитати обвинуваченого, дослідити письмові докази, оглянути речові докази та відеозапис з камери спостереження магазина та призначити у кримінальному провадженні повторну комісійну судово-медичну експертизу.

На підтримку своїх апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_6 покликається на необґрунтованість та незаконність оскаржуваного вироку, який постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, і який ґрунтується на недостатніх, суперечливих та недостовірних та неналежних доказах. Висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, допущено неповноту судового розгляду. Вважає, що у ході судового розгляду не було доведено його вину в інкримінованому злочині. Суд першої інстанції неправомірно покликався як на доказ його вини на рапорти від 21.12.2015р., оскільки такі не є джерелом доказів у кримінальному провадженні, а тому є неналежними. Вказує, що речові докази та фототаблиця не містять фактичних даних, які підтверджували обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, і при огляді судом речових доказів (одягу потерпілого) з`ясувалось, що у пакеті з речовими доказами інша шапка, приналежність якої ОСОБА_14 заперечила потерпіла ОСОБА_12 . Тобто, дані речові докази зберігались неналежним чином з порушенням вимог процесуального закону.

Також ОСОБА_6 в апеляційній скарзі зазначає про неправильне покликання судом як на окремий доказ медичної документації, яка зазначена у висновку експерта № 422/2015 від 04.03.2016р., оскільки дана медична документація (історія хвороби ОСОБА_14 ) у встановленому законом порядку із медичного закладу не вилучалась та в судовому засіданні не досліджувалась. Вважає, що висновки експертиз безпідставно не визнано недопустимими доказами, оскільки суду першої інстанції не було надано жодної постанови про призначення судово-медичних експертиз, а отже суд першої інстанції не надав цим доказам оцінку на предмет їх допустимості. Вважає неправильним висновок судово-медичної експертизи № 422/2015 від 04.03.2015р. щодо механізму утворення тілесних ушкоджень на голові потерпілого, оскільки вказує, що він взагалі не наносив ударів по голові ОСОБА_14 , у тому числі і скляною порожньою пляшкою. Зазначає, що у ході бійки наносив удари пляшкою лише по голові ОСОБА_13 , який у свою чергу наносив йому удари пляшкою або кухлем в обличчя, що призвело до отримання ним та ОСОБА_13 легких тілесних ушкоджень. Звертає увагу, що у судовому засіданні було встановлено, що з потерпілим бився ОСОБА_21 , який наносив ОСОБА_14 удари по голові кулаками та ногами у взутті. Даний факт підтвердили і свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_16 . Зазначає, що суд першої інстанції не дослідив можливість отримання потерпілим тілесних ушкоджень внаслідок ударів кулаками, ногами у взутті, удару об бруківку при падіння з висоти власного зросту, а також наїзду на нього автомобіля. Крім цього, згідно висновку експертизи № 422/2015 від 04.03.2015р. експерту не було надано жодної інформації про нанесення ОСОБА_14 ударів по голові кухлем або пляшкою, а тому даний висновок суперечить вихідним даним досудового слідства. Крім цього, при огляді трупа експерт не виявив та не описав наявний у потерпілого синець в області середньої третини правої гомілки. Вказує, що перша судово-медична експертиза трупа потерплого та наступні судово-медичні експертизи проводились у рамка кримінального провадження щодо дорожньо-транспортної пригоди, а не бійки, і постанова про закриття кримінального провадження по факту наїзду автомобілем на потерпілого була винесена слідчим 22.11.2016р. Усі наступні висновки судово-медичних експертиз ґрунтуються на висновку експертизи № 422/2015 від 04.03.2015р., що тягне за собою їх неправильність. За таких обставин, суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання захисника про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи. Покликається, що відеозапис з камери спостереження магазину «Дружба» не містить зображення події, яка є предметом розгляду у даній справі, а наявність у нього в руках пляшок не свідчить про нанесення ним ударів потерпілому, а при огляді місця події від 21.12.2015р. не було виявлено та вилучено з дороги зразки крові потерпілого, а також відсутні осколки пляшки. Однак суд першої інстанції безпідставно оцінив критично його показання у заперечення своєї вини, хоч і використав такі для доказування його винуватості. Стверджує, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги показання свідка ОСОБА_17 , а також свідка ОСОБА_13 , який є другом потерпілого, і який приймав участь у вказаній бійці та був засуджений за спричинення обвинуваченому тілесних ушкоджень, а отже оговорює обвинуваченого з мотивів помсти останньому. При цьому, показання свідка ОСОБА_13 є суперечливі. Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно не дослідив увесь конфлікт, який був спровокований саме хуліганськими діями свідка ОСОБА_13 . Покликається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_16 , яка є його дружиною. Крім цього, не було забезпечено присутність у судовому засіданні свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , які під час досудового розслідування надали пояснення щодо можливості отримання потерпілим тілесних ушкоджень в результаті ДТП. Крім цього, суд першої інстанції прийняв до розгляду цивільний позов потерпілої, який не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого, просить скасувати оскаржуваний вироку у частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 9 років позбавлення волі. У решті вирок просить залишити без змін.

На підтримку своїх вимог прокурор покликається на те, що оскаржуваний вирок у частині призначеного покарання є незаконним у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Вказує, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання не у повній мірі врахував тяжкість вчинених злочинів та особу обвинуваченого, а саме те, що він вчинив тяжкий злочин, вину не визнав та не відшкодував шкоду.

В апеляційній скарзі представник потерпілої адвокат ОСОБА_8 просить оскаржуваний вироку у частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у вигляді 9 років позбавлення волі. В частині стягнення моральної шкоди просить змінити та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_22 моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн.

На підтримку таких вимог апелянт покликається на те, що оскаржуваний вирок у частині призначеного покарання та визначення розміру стягнутої моральної шкоди є незаконним та необґрунтованим. Суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у судовому рішення, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та призначив покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував положення п.3 ч.1, ч.2 ст. 65 КК України, що призвело до призначення м`якого покарання. Зазначає, що суд, встановивши, що обвинувачений вживав алкогольний напій (пиво), протиправно не визначив обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також протиправно не кваліфікував визначену потерпілій моральну шкоду, як тяжкі наслідки та, за встановлених обставин кримінального провадження, не дав оцінку як обтяжуючій обставині - вчинення злочину щодо особи, яка перебуває у безпорадному стані. Крім цього не мотивував визначену пом`якшуючу покарання обставину. Покликається, що суд першої інстанції не врахував умисну форму вини, мотив та мету злочину, спосіб його вчинення, кількість ударів та їх локалізацію, характер та ступінь тяжкості наслідків, причину припинення злочинних дій та поведінку обвинуваченого та потерпілого, що передувала події. Зазначає, що суд першої інстанції, визначивши частково розмір моральної шкоди, не врахував усіх обставин справи у сукупності, не у повній мірі оцінив, що діями обвинуваченого потерпілій було спричинено таку моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного життя, депресію та інших негативних наслідків, пов`язаних із позбавленням життя її сина.

У судове засідання апеляційного суду, призначене на 08.03.2023р. обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився та надіслав на електронну адресу суду клопотання у якому зазначив, що не може бути присутнім у судовому засіданні у зв`язку із хворобою, а також просив замінити йому призначеного захисника на захисника з його регіону та відкласти судове засідання. При цьому, жодних доказів на підтвердження свого захворювання обвинувачений ОСОБА_6 суду не надав.

Розглянувши дане клопотання колегія суддів враховує, що матеріали даного кримінального провадження перебувають у провадженні Львівського апеляційного суду вже більше двох років з листопада 2020р. Судові засідання неодноразово відкладались як за клопотанням захисника ОСОБА_23 , які підтримував обвинувачений ОСОБА_6 , так і через неодноразову неявку обвинуваченого ОСОБА_6

08.12.2022р. у зв`язку із неявкою обвинуваченого ОСОБА_6 у судове засідання без поважних причин до обвинуваченого було застосовано привід органами поліції. У наступному судовому засіданні 20.12.2022р. обвинувачений ОСОБА_6 повідомив, що хоче відмовитись від захисника ОСОБА_23 та просив надати йому перерву на місяць для укладення угоди з іншим захисником. Відтак судовий розгляд було відкладено на 31.01.2023р.

У судовому засіданні 31.01.2023р. ОСОБА_6 заявив клопотання про призначення йому захисника за рахунок держави і ухвалою Львівського апеляційного суду від 31.01.2023р. для здійснення захисту обвинуваченого ОСОБА_6 було залучено захисника з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Львівській області та відкладено судовий розгляд справи на 08.03.2023р.

На підставі доручення керівника Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Львівській області від 09.02.2023р. для захисту обвинуваченого ОСОБА_6 було визначено адвоката ОСОБА_11 , який 07.03.2023р. ознайомився з матеріалами даної справи та 08.03.2023р. взяв участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 у частині заміни йому захисника до задоволення не підлягає, оскільки не містить об`єктивних підстав для заміни вже призначеного обвинуваченому захисника.

Також, колегія суддів не бере до уваги покликання обвинуваченого щодо неможливості бути присутнім у судовому засіданні апеляційного суду 08.03.2023р. у зв`язку із хворобою, оскільки ОСОБА_6 жодних доказів на підтвердження свого захворювання не представив.

Враховуючи наведені обставини у сукупності, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_6 зловживає правом на доступ до правосуддя, умисно та штучно створює обставини, направленні на затягування розгляду справи, (неявки у судові засідання із надуманих причин), що у свою чергу впливає на розумні строки розгляду справи, а також на права інших учасників процесу.

Таким чином, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 , який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи та не прибув на судовий розгляд без поважних причин. При цьому колегія суддів враховує присутність у судовому засіданні захисника, через що вважає, що у даному випадку порушення права на захист обвинуваченого відсутнє.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, з наведених у ній мотивів, просив таку задоволити. Заперечив апеляційну скаргу обвинуваченого з огляду на безпідставність такої.

Захисник ОСОБА_11 підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого з наведених у ній мотивів та просив таку задоволити. Заперечив апеляційну скаргу прокурора та представника потерпілої.

Представник потерпілої підтримала апеляційну скаргу в інтересах потерпілої та просила таку задоволити. Також підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечила апеляційну скаргу обвинуваченого.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційних скарг, виступи присутніх учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, встановила наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що місцевим судом при ухваленні вироку відносно ОСОБА_6 не у повній мірі дотримано наведені вимоги закону.

Згідно ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У ході судового розгляду судом має бути досліджено усі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , останній вказує, що у ході судового розгляду не було досліджено усі обставини щодо можливості отримання потерпілим тілесних ушкоджень голови внаслідок ударів кулаками, ногами у взутті, удару об бруківку при падінні з висоти власного зросту, а також у результаті дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому обвинувачений покликається, що у судовому засіданні так і не було допитано свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , які під час досудового розслідування надали пояснення щодо можливості отримання потерпілим тілесних ушкоджень у результаті ДТП.

Колегією суддів встановлено, що протягом судового розгляду у суді першої інстанції фактично усі учасники судового провадження, зокрема і сторона захисту, вказували на необхідність допиту у судовому засіданні усіх заявлених у справі свідків, у тому числі ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , які згідно реєстру матеріалів досудового розслідування допитувались як свідки під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Згідно матеріалів справи, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_24 під час судового розгляду висловлювалась за обов`язковість допиту у судовому засіданні свідків, у тому числі ОСОБА_18 та ОСОБА_20 ..

При цьому, у своєму клопотанні про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи щодо тілесних ушкоджень потерпілого від 05.10.2017р., у задоволенні якого місцевим судом було відмовлено ухвалою від 06.10.2017р., захисник зазначала, що факт нанесення ОСОБА_6 ударів тупим предметом (кухлем або пляшкою) по голові потерпілого ОСОБА_14 спростовується, зокрема показаннями свідків, а саме ОСОБА_20 , яка бачила, що ОСОБА_14 стояв в момент наїзду на нього автомобіля, а потім упав на проїжджу частину дороги, вимощену бруківкою, а свідок ОСОБА_18 не бачив як ОСОБА_14 упав на дорогу, але бачив наїзд (переїзд) автомобіля на потерпілого і як автомобіль заднім правим колесом наїхав на голову останнього (т.2, а.с. 120-131).

Згідно матеріалів справи місцевий суд викликав свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_20 у судове засідання, виносив ухвали про їх привід у судове засідання, які виконано не було у зв`язку із відсутністю даних осіб за місцем проживання.

Ухвалою суду першої інстанції від 10.08.2017р. постановлено витребувати у Адміністрації Держприкордонслужби інформацію про перетинання державного кордону України фізичними особами, зокрема, ОСОБА_18 та ОСОБА_20 (т.2 а.с. 36-37). Водночас, згідно листа Держприкордонслужби від 29.08.2017р. вказана ухвала не може бути виконана, оскільки у ній не зазначено інформацію про громадянство осіб та їх дата народження, що є необхідним для ідентифікації осіб (т. 2 а.с. 78).

Однак, після цього жодних ухвал з цього приводу місцевим судом не постановлялось, і вирішення даного питання залишилось відкритим. При цьому, колегія суддів враховує, що свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_20 допитувались під час досудового розслідування, а відтак стандартні інформаційні данні про цих осіб мали бути відомі органу досудового розслідування.

Крім цього, на виконання ухвали місцевого суду від 31.07.2017р. про привід у судове засідання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_20 суду першої інстанції було надіслано з Мукачівського ВП зібрані матеріали про вжиті заходи із забезпечення виконання ухвали суду, зокрема у частині приводу у судове засідання свідка ОСОБА_20 . Згідно даних матеріалів свідок ОСОБА_20 за вказаною адресою у м. Мукачево не проживає та переїхала у м. Свалява (т.1 а.с. 167, 168).

Також місцевий суд постановив ухвалу від 11.08.2017р. про доручення на встановлення місця перебування свідка ОСОБА_20 , яка була скерована на виконання у Мукачівський МВ ГУНП в Закарпатській області. В ході виконання даної ухвали місце перебування свідка ОСОБА_20 встановлено не було.

Разом з тим, щодо свідка ОСОБА_18 місцевим судом ухвала про доручення на встановлення його місця перебування не постановлялась, хоча суду було надано письмову інформацію про те, що за адресою, вказаною в ухвалі про привід свідка ОСОБА_18 , останній вже не проживає (т.2 а.с. 118-119).

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що у даному випадку рішення про завершення розгляду справи без допиту вказаних свідків у судовому засіданні було передчасним, оскільки не усі процесуальні можливості для допиту цих свідків у судовому засіданні були використані місцевим судом у повному обсязі, що ставить під сумнів законність та обґрунтованість ухваленого ним рішення, а відтак у даному випадку визнається колегією суддів істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що згідно з приписами п.3 ч.1 ст.409 КПК Кодексу є підставою для скасування судового рішення.

А відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому при новому розгляді, з використанням усіх наданих процесуальних можливостей, слід ретельно перевірити апеляційні доводи обвинуваченого щодо недоведеності його вини, а також апеляційні доводи прокурора та представника потерпілої, та з урахуванням встановлено ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 415, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 у суді першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: