Справа № 522/3415/22
Провадження № 1-кп/522/991/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001096 від 27.08.2021 року відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпро, із середньою спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , начальника складу - начальник повітряно-десантного містечка військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані «молодший сержант», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Вікторівка Ширяївського району Одеської області, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом військовій частині НОМЕР_1 , у військовому звані «матрос», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ,

встановив:

Фактичні обставини, встановлені судом під час розгляду справи

Так, 27.08.2021 року, близько о 00 годин 40 хвилин, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини військової частини НОМЕР_2 , перебуваючи за території ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованого в м. Одесі (територія якого обмежена АДРЕСА_4 , разом зі своїм сдівслужбовцем - військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_3 старшим матросом ОСОБА_3 , де у останніх виник корисливий мотив направлений на незаконне збагачення шляхом відкритого викрадення чужого майна (грабіж) ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .
Діючи за попередньою змовою, ОСОБА_4 підійшов до лавки, на якій сиділи громадяни ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , після чого, з метою реалізації свого злочинного умислу розпочав конфлікт з ОСОБА_7 в ході якого наніс останньому один удар правою рукою в обличчя, від якого потерпілий ОСОБА_7 впав на землю. При спробі ОСОБА_7 підвестись ОСОБА_4 розпилив в обличчя останньому речовину дратівливої дії, та скориставшись безпорадним станом ОСОБА_7 , заволодів сумкою потерпілого, котра лежала на лавці, і в якій знаходились: мобільний телефон .«арки «Apple», моделі «iPhone Хг», в корпусі чорного кольору в прозорому чохлі; гаманець; банківська картка «Монобанк»; засіб споряджений речовиною дратівливої дії «ШИП 1Б»; ключі; мобільний телефон марки «Nokia» з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «лайфселл» НОМЕР_4 , шо належать потерпілому ОСОБА_7 .
В свою чергу, ОСОБА_3 спостерігаючи за протиправними діями ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер дій останнього, які були умовним сигналом до вчинення ним дій, згідно відведеної ролі - співвиконавця, діючи з метою реалізації спільного протиправного умислу, з корисливих мотивів, підійшов до громадянки ОСОБА_10 , і усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою незаконного збагачення, став виривати з рук ОСОБА_10 належну їй сумку. Намагаючи втримати свою сумку, ОСОБА_10 встала з лавки, тримаючи сумку в руках. Тоді, ОСОБА_3 став відходити від ОСОБА_10 , намагаючись вирвати з її рук сумку. В наслідок вказаної тяганини, сумка ОСОБА_10 відкрилась, а її вміст випав на землю, і ОСОБА_3 з метою відкритого заволодіння чужим майном, штовхнув ОСОБА_10 рукою, від чого остання впала на землю та з метою долання волі потерпілої розпилив ОСОБА_10 в обличчя речовину дратівливої дії, і скориставшись її безпорадним станом відкрито викрав грошові кошти на загальну суму 250 грн. та засіб споряджений речовиною дратівливої дії «ТЕРЕН-4», які належать потерпілій ОСОБА_10 .
В подальшому реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 розраховувався викраденою у ОСОБА_7 банківською карткою «Монобанк», на загальну суму 917 грн.
Викраденим, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розпорядились на власний розсуд та з місця події зникли у невідому напрямку.
Таким чином, своїми спільним протиправними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , відкрито заволоділи майном потерпілого ОСОБА_7 на загальну суму 12498 грн., а потерпілої ОСОБА_10 на загальну уму 350 грн.

Позиції учасників кримінального провадження.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , були повідомленні про час та місце розгляду судового засідання, однак в судове засідання не з`явилися.
Потерпіла ОСОБА_10 до суду подала заяву в якій просить кримінальне провадження розглядати за її відсутності, претензій морального та матеріального характеру не має.
Потерпілий ОСОБА_7 до суду подав заяву в якій просить кримінальне провадження розглядати за його відсутності, цивільний позов підтримує.
В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , з урахування того, що обвинуваченні визнали вину, просив кримінальне провадження розглядати за відсутності потерпілих.
Прокурор з урахування визнання обвинуваченими вини, просив кримінальне провадження розглядати за відсутності потерпілих.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає можливим розглянути кримінальне провадження за відсутності потерпілих.

Мотиви суду.

Відповідно до положень ст. ст. 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 провину в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, визнали повністю та підтвердив обставини вчинення злочину викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро покаявся.
Оскільки обвинувачені визнали свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтвердивши викладені обставини в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорювались, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглянув справу відповідно з ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, судом з`ясовано, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеною винність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та кваліфікує їх дії, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерплого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином, осіб обвинувачених, які раніше не притягувалися до кримінальної відповідальності, є військово службовцями, мають місце проживання та реєстрації.
У відповідності до приписів ст. 66 КК України, суд визнає обставини, що пом`якшують покарання обвинувачених, зокрема, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування завданої шкоди, те що притягуються до кримінальної відповідальності вперше.

Крім того, суд вважає необхідним відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України визнати обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , зокрема, прийняття участі в антитерористичній операції.
Також, враховуючи приписи ст.67 КК України, суд встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинувачених.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням конкретних обставин справи та їх сукупності, суд приходить до висновку, що обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 має бути призначене покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі.
Також суд визнає обґрунтованими доводи сторони захисту про наявність підстав для звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Так, під час розгляду кримінального провадження обвинуваченні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 визнали свою вину в повному обсязі, щиро каються у вчиненому злочині та активно сприяли розкриттю кримінального правопорушення, що на думку суду свідчить про те, що обвинувачені критично ставиться до своїх дій та виявили готовність нести кримінальну відповідальність за скоєне.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачені раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, є військово службовцями, мають місце проживання та реєстрацію.
Зазначені обставини на думку суду свідчать про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зав`язків.
Також суд враховує той факт, що протягом тривалого часу, зокрема, після вчинення злочину 28.08.2021 року до винесення вироку 14.11.2022 року, обвинувачені жодних порушень закону не допускали, завдану шкоду добровільно відшкодували.
Вищевикладені обставини суд вважає такими, що істотно знижують ступінь суспільної небезпеки обвинувачених та вчиненого злочину.
За таких обставин, суд переконаний в тому, що призначене обвинуваченим реальне покарання у виді позбавлення волі за вчинення злочину, що їм інкримінується, та за обставин, встановлених судом, є недоцільним, оскільки їх виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, за умови контролю з боку органу пробації.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, суд за наявності вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, відсутності обставин, що обтяжують покарання, з урахуванням осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає за можливе звільнити обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням та покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що на думку суду буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинувачених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як ними так і іншими особами.
Представником потерпілого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 був поданий цивільний позов, від якого у подальшому відмовились, так як шкоду відшкодовано, у зв`язку з чим суд вважає, необхідним цивільний позов залишити без розгляду.

У відповідності до ч.2 ст.124 КПК України з обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мають бути стягнуті солідарно на користь держави витрати на залучення товарознавчої експертизи у сумі 2059 грн.
Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Застосовані заходи забезпечення кримінального провадження не підлягають скасуванню у зв`язку із постановленням кінцевого рішення по справі, оскільки матеріали справи не містять відомостей щодо наявності таких заходів у даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368-371, 373, 374, 376, ч. 15 ст. 615КПК України, суд
ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, з випробуванням строком 1 (один) рік.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Строк відбування іспитового строку ОСОБА_3 за цим вироком рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 14.11.2022 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення, а саме з 27.08.2021 року по 17.03.2022 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, з випробуванням строком 1 (один) рік.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Строк відбування іспитового строку ОСОБА_4 за цим вироком рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 14.11.2022 року
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення, а саме з 27.08.2021 року по 17.03.2022 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.
Стягнути солідарно з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів у сумі 2059 (дві тисячі п`ятдесят дев`ять) гривень.
Речові докази, відповідно до постанови про визнання речових доказів від 30.08.2021 р., а саме: 2 оптичних диски з відео з магазина « ІНФОРМАЦІЯ_4 » - зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси в Одеський апеляційний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: