465/609/21
1-кп/465/667/23
У Х В А Л А

судового засідання

06.04.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова, в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 000100 від 09 вересня 2020 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України,-

встановив:

у провадженні суду перебуває кримінальне провадження № 000100 від 09 вересня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про зміну порядку дослідження доказів. Просить долучити до матеріалів судової справи та дослідити протокол допиту свідка ОСОБА_6 від 21.09.2020, протокол додаткового допиту останнього як свідка від 27.11.2020 та протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 30.11.2020. Зазначає, що покази надані вищевказаними свідками на стадії досудового розслідування є вагомими та надають ознаки цим свідкам як основним, оскільки такі повідомили обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення. На лист обласної прокуратури №31/2-1144вих-22 від 08.12.2022 до суду з ЛУ ДВБ НП України надійшла інформація №1867/42/13/01-2022 від 20.12.2022 про те, що свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 померли ІНФОРМАЦІЯ_2 та 22.02.2021 відповідно, тобто до моменту забезпечення стороною обвинувачення їх явки до суду та виклику судом для допиту в судовому засіданні.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечив проти клопотання прокурора з наступних підстав. Вказує, що клопотання прокурора суперечить вимогам ч.4 ст.95 КПК України та правовій позиції Верховного Суду України у подібних правовідносинах. Обставиною, що унеможливила допит свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 була смерть останніх. Висновки щодо вини обвинуваченого ґрунтуються виключно або переважно на показаннях цих свідків. Однак показання зазначених свідків не підтверджені іншими свідками, які були допитані в суді. Крім цього, під час провадження не було проведено одночасного допиту між обвинуваченим та свідком відповідно до ч.9 ст.224 КПК України. Просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування ісудового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не може бути визнано доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Згідно з ст. 84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ст. 91 КПК, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення

Кримінальний процесуальний закон передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до положень ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Необхідно зауважити, що ст. 6 Конвенції передбачає право людини нарозгляд справи судом, установленим законом, як один із аспектів справедливості судового розгляду, але не містить вимог щодо того, який саме орган досудового розслідування має здійснювати досудове розслідування. Очевидно, що встановлення факту наявності чи відсутності порушення конвенційних прав і свобод людини під час досудового розслідування має стосуватися головним чином не питання про те, який з державних правоохоронних органів здійснював досудове розслідування, а способу реалізації таким органом своїх повноважень.

В усталеній практиці Європейського Суду з прав людини (рішення Великої Палати у справі Аль-Хаваджа і Тахері проти Сполученого Королівства (Al-Khawaja and Tahery v. The United Kingdom), заяви № 26766/05 та 22228/06) застосовується трискладовий тест, що визначає основні критерії, за умови дотримання яких, показання безпосередньо відсутнього в суді свідка може бути прийнятним з точки зору § 3 (d) ст. 6 згаданої Конвенції: (1) критичність для справи - правило єдиного або вирішуючого доказу (sole or decisive rule), (2) поважна причина неможливості допиту (good reason) та (3) наявність достатніх урівноважуючих факторів (counterbalancing factors).

У зв`язку з тим, що свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 померли, суд визнає поважними причини неможливості їх допиту.

Щодо двох інших умов, суд зазначає, що винність обвинуваченої особи не може ґрунтуватись переважно або лише на показаннях свідків, потерпілих, а повинні підтверджуватися іншими допустимими, належними та одержаними в законний спосіб доказами.

Згідно положень ст.224 КПК України, перед допитом встановлюється особа, роз`яснюються її права, а також порядок проведення допиту.

Крім цього, як вбачається з наданих прокурором копії протоколів допиту свідка ОСОБА_6 від 21.09.2020, додаткового допиту свідка ОСОБА_6 від 27.11.2020, свідка ОСОБА_7 від 30.11.2020, під час проведення допиту на стадії досудового розслідування, не належним чином було підтверджено особу свідка. В протоколі допиту свідка ОСОБА_6 у графі 11 «Відомості про паспорт або інший документ» зазначено документи втрачені.

В протоколі додаткового допиту свідка ОСОБА_6 в графі 11 «Відомості про паспорт або інший документ, що засвідчує особу» зазначено особу посвідчено, але не вказано яким чином.

В протоколі допиту свідка ОСОБА_7 у графі 11 «Відомості про паспорт або інший документ, що посвідчує особу» відомості відсутні.

Таким чином, суд не може визнати протоколи допиту свідків під час досудового розслідування, належними та допустимими доказами, так як не було в повному обсязі виконано вимоги ст. 224 КПК України..

З огляду на таке, суд приходить до висновку про те, що зазначені вище протоколи допиту осіб під час досудового розслідування є очевидно недопустимими доказами, оскільки їх залучення і дослідження судом порушить встановлений ст. 23 КПК принцип безпосереднього сприйняття судом показань та гарантоване ст. 6 згаданої Конвенції право на справедливий судовий розгляд у частині права обвинувачених допитувати свідків обвинувачення (право на перехресний допит).

На підставі викладеного, керуючись статтями 23, 84,94, 95 224, КПК України суд,-

ухвалив:

в задоволенні клопотання прокурора про зміну порядку дослідження доказів - відмовити .

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1