СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/2031/23
ун. № 759/5925/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого слідчого відділу Святошинського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про накладення арешту в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003403 від 06.12.2022 року, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий слідчого відділу Святошинського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із клопотанням, погодженим прокурором Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про накладення арешту в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003403 від 06.12.2022 року, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що слідчим відділом Святошинського управління Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0003403 від 06.12.2022 року, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до Святошинського УП ГУ НП у м. Києві надійшла заява гр. ОСОБА_5 про те, що в період часу з 02.07.2022 року по 29.09.2022 рік, громадянин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом обману та зловживаючи довірою ОСОБА_5 , заволодів грошовими коштами останнього в загальній сумі 384 733 (триста вісімдесят чотири тисячі сімсот тридцять три).

В ході досудового розслідування встановлено, що з 24.02.2022 року, від початку військової агресії з боку російської федерації на територію України, гр. ОСОБА_5 розпочав займатись волонтерською діяльністю на території Французької Республіки, з метою збору грошових коштів та подальшого придбання та поставку на територію України для потреб військовослужбовців Збройних Сил України різну військову амуніцію (броне пластини, аптечки, плито носки, шоломи, рюкзаки, берци, тощо). У зв`язку з цим, ОСОБА_5 у соціальній мережі «Фейсбук» створив сторінку, на якій розповсюдив рекламу щодо зайняття волонтерською діяльністю та допомога військовослужбовцям ЗСУ.

В подальшому, а саме наприкінці березня на початку квітня місяців 2022 року, точної дати органом досудового розслідування не встановлено, до ОСОБА_5 із номеру телефону НОМЕР_1 зателефонувала особа, яка представилась ОСОБА_7 та яка в телефонній розмові повідомила, що він також являється волонтером і також допомагає різним військовослужбовцям Збройних Сил України у придбанні необхідної військової амуніції. Крім того, ОСОБА_7 повідомив, що помітив розміщену ОСОБА_5 рекламу у соціальній мережі «Фейсбук» і вирішив разом з останнім співпрацювати, оскільки на території України не було необхідної ОСОБА_7 амуніції або остання було значно дорожчою ніж за межами України. На пропозицію ОСОБА_7 ОСОБА_5 погодився та почав приймати від ОСОБА_7 різні замовлення щодо придбання та поставлення на територію України різної військової амуніції на суму від 8 000 (вісім тисяч) до 40 000 (сорок тисяч) грн.. Розрахунок за вказаний товар ОСОБА_7 здійснював шляхом переказу коштів на особистий рахунок ОСОБА_5 або на рахунок його знайомої ОСОБА_8 .

Будучи допитаним як потерпілий ОСОБА_5 повідомив, що наприкінці березня місяця 2022 року, з номеру телефону НОМЕР_1 зателефонувала особа, яка представилась як ОСОБА_7 , та яка повідомила, що він являється громадянином України та він займається допомогою різновидом військового обладнання та необхідних речей своїм друзям та знайомим які захищають Україну від російської агресії. В ході телефонної бесіди ОСОБА_7 відразу попросив співпрацювати з ним та через його замовлення надавати допомогу для українських військовослужбовців. На його прохання ОСОБА_5 повідомив, що він на той час знаходився у Франції та по приїзду через деякий час до України, він обов`язково з ним зустрінеться та постарається привезти йому його замовлення. Що саме він тоді замовив він не пам`ятає, але це було замовлення не дорогим та не габаритним, у зв`язку з чим, він при поверненні до України та поставці на Україну чергової допомоги, він вирішив все таки придбати та допомогти ОСОБА_7 у поставці його замовлення. В подальшому, приблизно через 10 днів, ОСОБА_5 прибув до України та зідзвонившись із ОСОБА_7 , вони зустрілись у м. Києві, де він передав йому товар, який він просив придбати, а він в свою чергу розрахувався за вказаний товар.

Після даної зустрічі, його з ОСОБА_7 почали більше спілкуватись та він повідомив, що він також займається збором коштів із своїми друзями та знайомим для придбання речей, які необхідні для військових. Також він в попросив, допомагати йому у придбанні даних замовлень, а саме він скидав список необхідних речей, а ОСОБА_5 , надавав особисто свої кошти на рахунок волонтерської організації «LA CHANSON POUR LUKRAINE», яка після цього купувала необхідне замовлення і він його відправляв перевізником до України на ім`я останнього, або вразі якщо він особисто їхав до України, то самостійно привозив йому його замовлення. Крім того, після придбання замовленого товару, він фотографував та скидав ОСОБА_7 квитанцію, в якій була вказана сума коштів за яку придбали цей товар, а той в свою чергу на рахунок перераховував кошти. Кошти він перераховував із свого рахунку на його особистий рахунок ( НОМЕР_2 ) або на рахунок ОСОБА_9 ( НОМЕР_3 ), яка є його знайомою та яка також допомагає у даній сфері діяльності. ОСОБА_7 кошти постійно скидав зі свого власного рахунку та двічі с кидав із рахунку своєї дружини. Починаючи з квітня місяця і до липня місяця 2022 року, ОСОБА_7 постійно робив замовлення від 8000 грн. приблизно до 40 000 грн. Також, так як ОСОБА_7 під час зустрічей постійно говорив, що він разом із своїми друзями та знайомими займаються збором коштів для придбання замовлених ним обладнання, то він повідомляв, щоб волонтерська асоціація не надавала йому безкоштовно замовлені ним товари, а просто щоб допомагала в пошуку замовлених товарів та задля зручності, він буде перераховувати кошти за придбання товару йому та ОСОБА_10 , а вони в свою чергу дані кошти перераховували на волонтерську асоціацію за придбаний товар. Він завжди ОСОБА_7 купував та відправляв товари по собі вартості та ніколи не робив націнки на замовленому ним товарі.

Так, починаючи з початку липня місяця 2022 року, точніше з 02.07.2022 року, ОСОБА_7 почав вчиняти відносно нього шахрайські дії, які виразились в наступному: так, ОСОБА_7 в кінці червня місяця зробив замовлення товару, а саме пару керамічних бронепластин. В подальшому, 02.07.2022 року, він зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що вони знайшли такі бронепластини і їхня вартість становить 33 200 грн., на що останній відразу скинув на його меседжер «Телеграм» ( НОМЕР_4 ) фото платіжного доручення, відповідно до якого була інформація про те, що він перерахував кошти в зазначеному ним вище розмірі для придбання броне пластин. У зв`язку з цим, ОСОБА_5 взяв власні кошти та розрахувався в магазині за вказане замовлення, та в подальшому направив вказане замовлення перевізником до України, а саме до м. Чернівці на ім`я ОСОБА_11 ( НОМЕР_5 ), який є його другом та який також займається волонтерською діяльністю та допомагає в волонтерській асоціації. Після того, як ОСОБА_11 отримав вказану посилку, він її відразу за допомогою «Нової Пошти» скеровував до м. Києва у відділення «Нової Пошти» № 365 на ім`я ОСОБА_7 , а той в свою чергу отримував замовлений ним товар у даному відділенні пошти та в подальшому розпоряджався ним на власний розсуд. Так, після оплати ним 02.07.2022 року товару та відправлення його ОСОБА_7 , кошти від нього на карту так і не надійшли, а на запитання коли відбудеться оплата, ОСОБА_7 повідомляв, що він кошти вже перерахував і можливо якась затримка виникла у банку (постійно вказував на війну та важкий час у країні), через що і відбувається затримка в перерахунку. Крім того, останній скинув на меседжер «Телеграм» сформоване платіжне доручення, відповідно якого він нібито перерахував кошти на карту. Платіжне доручення було сформовано банком «Монобанк».

Так, з 02.07.2022 року по 22.09.2022 рік, ОСОБА_7 зробив 18 замовлень різного військового товару на різні суми.

Всі товари ОСОБА_5 купував особисто за свої кошти, за які ОСОБА_12 повинен був з ним розрахуватись. Даний товар він відправляв йому по собівартості та нічого на цьому не заробляв. Однак, ОСОБА_7 користуючись його довірою до нього, використав це та шахрайським шляхом заволодів вище вказаним товаром, чим заподіяв ОСОБА_5 збитку в значних розмірах.

31.03.2023 року, на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва проведено санкціонований обшук у автомобілі «Хюндай Соната», д.н.з. НОМЕР_6 , яким постійного користується ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході даного обшуку виявлено та вилучено: 1. банківська картка банку «Пумб» № НОМЕР_7 ; 2. банківська картка банку «УніверсалБанк» без номерна на ім`я ОСОБА_13 .

31.03.2023 року вилучені в ході обшуку речі та документи визнано речовими доказами в рамках даного кримінального провадження.

Так слідчий у клопотанні вказав, що з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що майно яке вилучено під час обшуку за місцем постійного мешкання ОСОБА_7 може бути відчужено на користь третіх осіб, накладання арешту на таке майно є необхідним та обґрунтованим, та для цього достатні всі правової підстави.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Враховуючи викладене вбачається, що зазначені обставини вимагають арешту на майно, яке вилучено в ході санкціонованого обшуку у автомобілі яким користується підозрюваний ОСОБА_7 .

Разом із цим, враховуючи, що вказане майно має істотне значення як речовий доказ у кримінальному провадженні та існує реальна загроза можливості продати, або іншим чином передати вищезазначене майно третім особам, з метою уникнення випадків відчуження арештованого майна, його обтяження або передачі майнових прав на нього до інших осіб, що, в свою чергу, завдасть майнової шкоди потерпілій особі та буде перешкоджати проведенню повного та всебічного досудового розслідування у кримінальному провадженні, також існує необхідність в забороні вчинення будь-яких реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, у поданому клопотанні слідчий просить розгляд клопотання здійснити без виклику власника та користувача автомобіля, у якому було проведено санкціонований обшук та вилучено вказані речі, оскільки в такому випадку є загроза в знищенні чи пошкодженні вказаного майна, що в свою чергу нанесе шкоду потерпілому.

Зважаючи на обставини викладені у поданому клопотанні, суд прийняв рішення про розгляд клопотання без повідомлення власників майна задля забезпечення арешту майна.

У судове засідання прокурор не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримав та просив задовольнити.

Дослідивши клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зазначеного клопотання, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого відділу Святошинського управління Головного управління Національної поліції у місті Києві перебуває кримінальне провадження за № 0003403 від 06.12.2022 року, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Уході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене в ході санкціонованого обшуку автомобіля марки «Хюндай Соната», д.н.з. НОМЕР_6 майно, а саме:

1. банківська картка банку «Пумб» № НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_13

2. банківська картка банку «УніверсалБанк» без номерна на ім`я ОСОБА_13 .

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що банківські картки банку «Пумб» № НОМЕР_7 та банку «УніверсалБанк» без номерна на ім`я ОСОБА_13 вилучені під час обшуку у автомобілі «Хюндай Соната», д.н.з. НОМЕР_6 , який був проведений 31.03.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва №759/5735/23 від 29.03.2023 року (а.с. 56-61).

Пунктом 7 частини 1 статті 131 КПК України визначено арешт майна як захід забезпечення кримінального провадження.

Статтею 132 КПК України визначені загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження та передбачені обставини, за яких не допускається застосування заходів кримінального провадження. Серед таких обставин у ч.3 ст.132 КПК України передбачено, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч.5 ст.132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування, слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

За змістом ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Клопотання слідчого обґрунтовувалось тим, що у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що майно, яке вилучено під час обшуку за місцем постійного мешкання ОСОБА_7 , може бути відчужено на користь третіх осіб, накладання арешту на таке майно є необхідним та обґрунтованим, та для цього достатні всі правової підстави.

Відповідно до ч.1,2 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Зважаючи на ч.1,2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Суд враховує, що статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Зважаючи на наведені норми українського процесуального законодавства, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, дослідивши матеріали поданого клопотання на предмет необхідності накладення арешту на майно, суд дійшов висновку про те, що банківські картки є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого та може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням про арешт майна.

За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для задоволення клопотання про накладення арешту.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого слідчого відділу Святошинського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про накладення арешту в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003403 від 06.12.2022 року, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на вилучене в ході санкціонованого обшуку автомобіля марки «Хюндай Соната», д.н.з. НОМЕР_6 майно, а саме:

1. банківська картка банку «Пумб» № НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_13

2. банківська картка банку «УніверсалБанк» без номерна на ім`я ОСОБА_13 .

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором. Копія ухвали надсилається слідчому, прокурору, підозрюваному, іншим заінтересованим особам не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, без виклику якої було постановлено ухвалу, - строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1