Справа № 463/8457/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1168/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційну скаргу директора ТОВ «УЛЬТРАКОМ ПЛЮС» ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2022 року про накладення арешту на майно,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

цією ухвалою клопотання прокурора задоволено.

Накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення огляду проведеного 15.12.2022, а саме на:

1) транспортний засіб DAF XF 105.450, державний номерний знак

НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_9 ;

2) транспортний засіб напівпричеп SCHMITZS 01, державний номерний знак НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_10 ;

2) товари відповідно до декларації ІМ ЕЕ 2UA1705, одержувачем та власником яких є ТОВ «Ультраком плюс», які знаходяться у напівпричепі SCHMITZS 01, державний номерний знак НОМЕР_2 , який на праві власності належать ОСОБА_10 , а саме:

- електричне обладнання приймальна апаратура для радіомовлення, поєднана в одному корпусі із звуковідтворювальною апаратурою з гучномовцем, вмонтованим в один корпус, що здатна функціонувати без зовнішнього джерела електроживлення: акустична переносна колонка у кількості 876 шт.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, директор ТОВ «УЛЬТРАКОМ ПЛЮС» ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2022 року про накладення арешту на майно та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0000005 від 22.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 209 КК України, про арешт майна відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що вважають, що ухвала про арешт майна та транспортного засобу від 21.12.2022 у дані справі є незаконною та необґрунтованою, відтак має бути скасована. Вважає, що є дві підстави які вказують на те що оскаржувану ухвалу слід скасувати як незаконну та необґрунтовану, оскільки матеріал справи підтверджується, що при розгляді клопотання прокурора і постановленні ухвали наявні обставини, які вказують на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що слідчим суддею поза увагою залишено аргументи апелянта власника майна ОСОБА_6 та його представника, також поза увагою залишено докази, які вказують на відсутність підстав для накладення арешту. Зазначає, що оскаржувана ухвала винесена лише на доводах, вказаних у клопотанні прокурора про накладення арешту та відсутня оцінка доказів, аналіз судової практики, аналіз норм КПК України, висновок щодо доказів, які були подані власником майна.

Наголошує, що судом першої інстанції при накладенні арешту не взято до уваги те, що кримінальне провадження відкрито за фактом порушення податкового законодавства підприємством «ОПТІМА ПРОМТОРГ», до якого ні апелянт, ні його підприємство ТОВ «УЛЬТРАКОМ ПЛЮС» не мають жодного відношення. Слідчим суддею не враховано надану апелянтом та його адвокатом інформацію, що його підприємство ТОВ «УЛЬТРАКОМ ПЛЮС» не має жодного відношення.

Звертає увагу, що ТОВ «УЛЬТРАКОМ ПЛЮС» зареєстровано як юридична особа 17.08.2022 номер запису 000056703, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців та громадських формувань. Основним видом діяльності підприємства є діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, код КВЕД 46.19, жодних питань з боку податкового органу щодо порушення податкового законодавства не має. Станом на сьогоднішній день Товариство зареєстроване та фактично знаходиться за адресою: 79035, Львівська область, м.Львів, вул. Бузкова, буд.2.

Зауважує, що ТОВ «УЛЬТРАКОМ ПЛЮС» є підприємством реального сектору економіки, до нього не застосовано жодних санкцій за порушення податкового, валютного та іншого законодавства. Апелянт, як посадова особа підприємства не притягувався до кримінальної відповідальності і щодо нього не відкрито жодного кримінального провадження за вчинення будь-яких злочинів, а том відсутні будь-які розумні підстави вважати, що господарська діяльність підприємства є незаконною, а будь-які результати діяльності можуть бути доказами вчинення злочинів.

Акцентує, що для того, щоб здійснити зовнішньоекономічну операцію, апелянтом був укладений контракт з іноземним підприємством, що не заборонено Законом і у відповідності до цього контракту він замовив товар, який був завезений в Україну абсолютно легально без жодних порушень, документи на підставі, яких товар ввозився в Україну є чинними, однак судом першої інстанції було проігноровано, так як і не були взяті до уваги норми чинного законодавства.

Зазначає, що товар,який належить ТОВ «УЛЬТРАКОМ ПЛЮС» був придбаний внаслідок дійсного контракту, та виставленого на його підставі інвойсу.

Наголошує, що суд задовольняючи клопотання про накладення арешту як на товари так і на транспортний засіб не дослідив та не взяв до уваги ту обставин, що транспортний засіб, який перевозив товар, не є власністю ні продавця товару, ні покупця товару і не має жодного відношення до кримінального провадження в рамках якого накладалися арешти. Зокрема, Личаківський районний суд м.Львова не взяв до уваги, що транспортний засіб DAF XF 105.450, державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_9 та транспортний засіб напівпричеп SCHMITZS 01, державний номерний знак НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_10 . Вважає, що прокурором не наведено жодного аргументу з якою метою необхідно арештовувати транспортний засіб та напівпричіп до нього та яке відношення вони мають до кримінального провадження. Відтак, оскільки транспортні засоби належать на праві власності особам, то суд в порушення ст.ст. 319, 391 ЦК України неправомірно наклав на них арешт.

Вказує, що слідчим органом не обґрунтовано, а судом першої інстанції не встановлено як ОСОБА_6 як директор підприємства міг привласнювати чи розтрачувати чуже майно та зловживати своїм службовим становищем, а також змовлятися з групою осіб, набувати, володіти, використовувати, розпоряджатися майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснювати фінансові операції, вчинювати дії, спрямовані на приховування, маскування походження такого майна або володіння ним, права на таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом, якщо апелянт є одноосібним засновником і директором підприємства, яке є добросовісним набувачем товару в рамка зовнішньо-економічного контракту.

Наголошує, що слідчі, на думку апелянта, здійснили тиск на апелянта та його сім`ю і примусили його оговорити себе як директора та зафіксували в протоколах, що ніби-то він на себе підприємство не реєстрував, контракт не підписував, товар не замовляв та навіть не знав який товар не замовляв та навіть не знав який товар знаходиться в транспортних засобах.

Вказує, що побоюючись за своє життя та здоров`я, майно, а також життя та здоров`я своїх рідних він вимушений був робити те, що його змушували, коли приходили за місцем його проживання та при огляді транспортних засобів, його змусили відмовитися від товару та відректися від свого підприємства.

Звертає увагу, що при здійсненні огляду транспортних засобів Митного посту «Західний», його адвоката, з яким у нього був підписаний договір про надання правової допомоги ОСОБА_8 , не допустили, перекривши вхід на митний пост і вказавши, що це режимний об`єкт, а тому він немає права доступу, з урахуванням наведеного останній був вимушений викликати поліцію та зафіксувати факт не допуску адвоката, до особи з якою укладений та проводяться слідчі дії без адвоката, що є прямим порушенням Конституції України Основного закону держави.

Також вказує, що апелянта змусили підписати договір про надання правової допомоги з адвокатом, якого йому надали слідчі органи, щоб виконати вимоги закону. Договір з цим адвокатом був підписаний під примусом, правова допомога йому не надавалась, а була лише видимість надання правової допомоги.

Заслухавши доповідача, представників власника майна ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до пункту 7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про його арешт.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею належним чином дотримані.

Як вбачається з матеріалів клопотання, в провадженні Відділу детективів (на правах самостійного відділу) Територіального управління БЕБ у Львівській області перебуває кримінальне провадження №0000005 від 22.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191, ч.1 ст. 209 КК України.

Під час проведення досудового розслідування встановлено, що група невстановлених осіб здійснює ввезення на митну територію України товарно-матеріальні цінності без сплати відповідних митних платежів, шляхом заниження митної вартості ввезених ТМЦ подальшої їх реалізації за готівкові кошти без відображення в бухгалтерському та податкових обліках з використанням СГД з ознаками фіктивності та формування податкового кредиту з ПДВ СГД реального сектору економіки за рахунок сплаченого митним органам ПДВ та легалізацію майна одержаного злочинним шляхом.

Згідно поданої 07.12.2022 невстановленими слідством особами попередньої митної декларації IMEE22UA1705 від імені ТОВ «УЛЬТРАКОМ ПЛЮС» () 12.12.2022 на митну територію України через пункт пропуску «РАВА-РУСЬКА», на вантажному транспортному засобі «DAF XF105.450», державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом до нього, державний номерний знак НОМЕР_3 ввезені товари.

Відповідно до графи 31 зазначеної декларації у транспортному засобі «DAF XF105.450», державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом до нього, державний номерний знак НОМЕР_3 містяться товари, а саме електричне обладнання приймальна апаратура для радіомовлення, поєднана в одному корпусі із звуковідтворювальною апаратурою з гучномовцем, вмонтованим в один корпус, що здатна функціонувати без зовнішнього джерела електроживлення: акустична переносна колонка у кількості 876 шт., загальна вартість у декларації визначена у сумі 499731,86 грн, тобто 570,47 грн. за 1 одиницю.

У подальшому, 15.12.2022 на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 14.12.2022 проведено огляд транспортного засобу DAF XF 105.450, державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_9 та напівпричеп SCHMITZ S 01, державний номерний знак НОМЕР_3 , який на праві власності належить ОСОБА_10 , у ході якого ОСОБА_11 зазначив, що він є представником ТОВ «Ультраком плюс».

Разом з тим, директор ТОВ «Ультраком плюс» ОСОБА_6 зазначив, що він як директор ТОВ «Ультраком плюс» жодною господарською діяльністю не займається, міжнародні контракти не укладав, будь-який товар на митну територію України незавозив, довіреностей на ОСОБА_11 не видавав.

Беручи до уваги матеріали кримінального провадження № 0000005 від 22.11.2022, а також обставини, встановленні під час проведення огляду у порядку ч.7. ст. 237 КПК України прийнято рішення про вилучення речей, які мають значення для кримінального провадження, а саме рішення про вилучення транспортного засобу DAF XF 105.450, державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_9 та напівпричеп SCHMITZ S 01, державний номерний знак НОМЕР_3 , який на праві власності належить ОСОБА_10 , а також товар, який знаходиться у зазначеному напівпричепі, перерахований у декларації ІМ ЕЕ 22UA1705, який належить ТОВ «Ультраком плюс».

Слідчим суддею встановлено, що 15.12.2022 детективом ТУ БЕБ у Львівській області, проведено огляд транспортного засобу DAF XF 105.450, державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_9 та напівпричеп SCHMITZ S 01, державний номерний знак НОМЕР_3 , в яких виявлено та вилучено зазначене у клопотанні майно, який належить ОСОБА_10 .

Постановою старшого детектива Відділу детективів (на правах самостійного відділу) Територіального управління БЕБ у Львівській області від 15.12.2022 у даному кримінальному провадженні прийнято процесуальне рішення про визнання речовими доказами вказане у клопотанні майно, оскільки вказані транспортні засоби були використані для ввезення на митну територію України товарів невідомого походження, зазначені транспортні засоби є засобом вчинення кримінального. правопорушення, а товари є предметом вчинення кримінального правопорушення, та мають значення речового доказу.

17.12.2022 прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами Юро економічної безпеки України ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді із клопотанням, в якому просив накласти арешт на вказане в клопотанні майно, вилучене в ході проведення огляду на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 14.12.2022.

У розумінні положень ст. 131, ч.1 ст. 170 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який застосовується з метою дієвості цього провадження і є тимчасовим, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавленням за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Також, згідно ч.2, ч.3 ст. 170 КПК України арешт майна, зокрема, допускається з метою забезпечення збереження речових доказів і накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям речових доказів, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи наведені обставини, на думку колегії суддів, слідчий суддя оцінюючи надані стороною обвинувачення докази, а також те, що вказане у клопотанні майно визнано речовим доказом та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, колегія суддів вважає, що у слідчого судді були правові підстави для накладення арешту на зазначене майно.

Задовольняючи дане клопотання сторони обвинувачення, внесене в межах кримінального провадження №0000005 від 22.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191, ч.1 ст. 209 КК України, про арешт майна, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на вказане в клопотанні майно у зв`язку з наявністю достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, при цьому слідчим суддею було враховано розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно слідчий суддя в повній мірі дотримався вимог статей 170-173 КПК України, врахувавши при цьому обставини, наявність з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження, зробив обґрунтований висновок про необхідність накладення на зазначене в клопотанні прокурора майно, яке на момент звернення з клопотанням відповідало критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, як речового доказу.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт, відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні прокурора.

Крім того, арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що не знайшли свого підтвердження твердження апелянта про те, що майно, на яке накладено арешт оскаржуваною ухвалою не відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, оскільки таке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000005 від 22.11.2022

Твердження апелянта про те, що, кримінальне провадження відкрито за фактом порушення податкового законодавства підприємством «ОПТІМА ПРОМТОРГ», до якого ні апелянт, ні його підприємство ТОВ «УЛЬТРАКОМ ПЛЮС» не мають жодного відношення, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки вказані обставини належать до фактичних обставин кримінального провадження, а тому такі мають досліджуватися, у випадку, якщо кримінальне провадження надійде до суду, під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Колегія суддів також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Відтак колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що слідчим доведено, що зазначене вище вилучене майно має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, тому повернення вищевказаного майна може призвести до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, з метою встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Таким чином, доводи, на які покликається в апеляційній скарзі директор ТОВ «УЛЬТРАКОМ ПЛЮС» ОСОБА_6 висновків слідчого судді щодо доцільності накладення арешту на майно, не спростовують та не дають підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді у ході апеляційного розгляду не встановлено.

З огляду на наведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, рішення слідчого судді є законним, оскільки ухвалене згідно з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, та обґрунтованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, тому апеляційна скарга з викладених в ній доводів задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2022 року про накладення арешту на майно, залишити без змін, а апеляційну скаргу директора ТОВ «УЛЬТРАКОМ ПЛЮС» ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: