Справа № 487/3264/22
Провадження № 1-кп/487/661/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року місто Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Миколаєва обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000336 від 15.07.2022 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Донецька, українця, громадянина України, не одружений, дітей не має, має вищу освіту, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним.
ОСОБА_4 27.06.2022 о 08 годині 30 хвилин, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на посаді командира зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, після завершення строку наданої за сімейними обставинами відпустки наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.06.2022 № 164, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до тимчасового місця дислокації підрозділу зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 та незаконно перебував поза її межами, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що не з`явився вчасно на службу без поважних причин та 19.10.2022 його місцезнаходження встановлено співробітниками правоохоронних органів.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, з кваліфікацією погодився та пояснив, що він дійсно 27.06.2022 року, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на посаді командира зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , після завершення строку наданої за сімейними обставинами відпустки, не з`явився вчасно на службу без поважних причин. У вчиненому щиро розкаявся.
Оскільки в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а також визнав всі фактичні обставини його вчинення, учасники процесу не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Згідно ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.
Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 63 КК України, покарання у виді покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини КК України за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків згідно зі статтями 70 та 71 КК України.
Таким чином, оцінивши та проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд встановив, що своїми умисними діями, які виразилися у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), при обставинах, викладених у вироку, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч. 5 ст. 407 КК України, ступінь тяжкості вказаного діяння, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані щодо особи обвинуваченого, який має постійне місце проживання, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
Досягнення мети виправлення означає, що в особистості засудженого відбулись такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів. Виправлення засудженого, яке виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності і поваги до положень закону, в тому числі і кримінального, досягається таким впливом на свідомість особи, за допомогою якого усуваються ті її негативні риси, які призвели до вчинення кримінального правопорушення.
З огляду на вказані обставини, враховуючи ступень тяжкості скоєного ОСОБА_4 діяння, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, сукупність усіх обставин, що характеризують вказаний злочин, зокрема, форму вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння та тяжкість наслідків, беручи до уваги дані, що характеризують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції його від суспільства із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням норм ст. 75 КК України, яке, відповідно до ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім заходом примусу, що застосовується від імені держави згідно ст. 50 КК України.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370-371, 373, 374 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки, зобов`язавши його на підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Вирок може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1