ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/1247/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/37/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

законного представника

потерпілої ОСОБА_8

представника

потерпілої - адвоката ОСОБА_9

представника служби

в справах дітей ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

захисника ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами законного представника потерпілої ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_7 на вирок Зборівського районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2022 року,

Даним вироком,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Слобідка - Охрімовецька, Віньковецького району, Хмельницької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, працюючого водієм автотранспортних засобів ТзОВ «Альянс Логістик»; не одруженого, раніше не судимого, -

визнано винуватим за ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки.

Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_11 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації, про зміну місця проживання та роботи, навчання.

Вирішено питання арешту майна, процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно з вироком суду, 18 лютого 2022 року о 18 год 36 хв водій ОСОБА_11 , керуючи технічно несправним автомобілем «ВАЗ-21093», р.н. НОМЕР_1 , 1996 року випуску, бежевого кольору, із одним пасажиром ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем АДРЕСА_3 та вантажем, рухався із швидкістю 50 км/год по вул. Велика Безкупчина, с. Озерна, Озернянської ТГ, Тернопільського району Тернопільської області, у напрямку від завершення вул. Велика Безкупчина до вул. Мала Безкупчина с. Озерна, Озернянської ТГ, Тернопільського району, Тернопільської області та поблизу житлового будинку №11 правою частиною керованого автомобіля наїхав на малолітнього пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительку АДРЕСА_4 , яка в цей час рухалася проїзною частиною дороги, назустріч автомобілю «ВАЗ-21093», по прямолінійній траєкторії, яка проходила паралельно до країв дороги, біля краю проїзної частини дороги, поза межами пішохідного переходу, відповідно до вимог пунктів: 1.10 (в частині визначення поняття «перешкода для руху» і виконання його вимог), 12.3 Правил дорожнього руху.

В результаті наїзду транспортним засобом пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді: масивної травми (чисельних ран, саден і синців з виразним забоєм м`яких тканини обличчя, ран порожнини рота, чисельних відкритих уламкових переломів кісток лицевого скелета з дефектами альвеолярного паростка верхньої щелепи і травматичного екстракцією 5-ти зубів, черeпно-мозкової травми - забою головного мозку), які належать до тяжкого тілесного ушкодження, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення закритого перелому правої великогомілкової кістки, садна та синця, які належать до середньої тяжкості тілесного ушкодження, за ознакою тривалого (більше ніж 21 дня) розладу здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_11 вимог пунктів: 1.5 ч.1, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», «перешкода для руху і виконання їх вимог), 2.3 (а, б, д), 12.3, 31.1, 31.4, 31.4.1 а (гальмові системи) Розділу 31. Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, а також вимог, які наведені у абзацах 1,2 частини 5 статті 14 та абзаці 6 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» (№ 3353-XII від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням тяжкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_7 .

В апеляційних скаргах потерпіла ОСОБА_7 та її законний представник ОСОБА_8 просять вирок суду в частині призначеного основного покарання скасувати за м`якістю та постановити новий вирок і призначити ОСОБА_11 покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України з відбуттям реальної міри покарання в місцях позбавлення волі без застосування ст.75 КК України.

Апелянти посилаються на те, що обвинувачений ОСОБА_11 скоїв тяжкий злочин щодо малолітньої особи, від часу скоєного злочину до судового засідання не виявив милосердя та турботи про стан її здоров`я, не відшкодував шкоди.

Посилаються на те, що в судовому засіданні висловили думку, яку суд не взяв до уваги, щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_11 суворого покарання, оскільки останній шкоди не відшкодував, а отримані потерпілою травми негативно відобразилися на її здоров`ї та способі життя.

Вказують, що суд першої інстанції недостатньо врахував обставини вчиненого злочину, характер порушених вимог ПДР України, останній уважно не слідкував за дорожньою обстановкою, спричинив ушкодження малолітній особі, намагається відшкодувати шкоду в мізерному розмірі, тому вважають, що в обвинуваченого ОСОБА_11 відсутнє щире каяття та жаль з приводу скоєного злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах потерпілу ОСОБА_7 , її законного представника - ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , представника служби у справах дітей, які підтримали апеляційні скарги, просять їх задовольнити, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_11 , в судових дебатах його захисника ОСОБА_12 , прокурора, які заперечили апеляційні скарги, вважають вирок суду законним та обґрунтованим, просять його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено та кваліфікація його дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, досліджувалися судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Призначене ОСОБА_11 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким, його наслідки, зокрема спричинення потерпілій малолітній особі тяжких тілесних ушкоджень, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив необережний злочин, офіційно працевлаштований у ТОВ Альянс логістик.

Суд взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання, а саме: повне визнання вини, щире каяття, позитивно характеризується, врахував думку потерпілої сторони, які просили призначити обвинуваченому найсуворіше покарання у виді позбавлення волі та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, правильно обрав ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення, вмотивувавши прийняте рішення про можливість виправлення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, підставно застосував ст. 75 КК України.

При цьому, суд взяв до уваги, що ОСОБА_11 упродовж судового провадження давав визнавальні показання щодо обставин вчиненого правопорушення і не оспорював фактичних обставин його вчинення, що дало суду підстави розглядати провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Цим, обвинувачений сприяв здійсненню правосуддя, а отже, і розкриттю злочину.

Окрім того, суд, врахувавши, що ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, що становить підвищену суспільну небезпеку, у зв`язку з порушенням правил дорожнього руху, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки.

Наведені в апеляційних скаргах апелянтів доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, не впливають на відповідність призначеного покарання, а також і не містять достатніх даних про призначення покарання без застосування ст. 75 КК України.

При цьому, колегія суддів бере до уваги ті обставини, що позову про відшкодування шкоди в кримінальному провадженні потерпіла сторона не заявляла. Як з`ясовано в суді апеляційної інстанції, обвинувачений шкодує про вчинене, просив вибачення у потерпілої, неодноразово пропонував кошти на відшкодування шкоди потерпілій стороні та оплату її по частково на досудовому слідстві, в суді першої та апеляційної інстанції, чого потерпілі не заперечили, та від них відмовлялися.

Колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про щире каяття обвинуваченого, оскільки розкаяння, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, передбачає ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого ( постанова ВС від 18.09.2019 року у справі № 166/1065/18).

За таких обставин, посилання апелянтів на неврахування при призначенні покарання думки потерпілої сторони, які наполягали на застосуванні щодо обвинуваченого суворої міри покарання, є необґрунтованими, оскільки думка потерпілого може враховуватись при призначенні покарання, однак, не є вирішальною.

Таким чином, доводи апеляційних скарг і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального закону, які були би підставами для скасування вироку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційні скарги законного представника потерпілої ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Зборівського районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді