Справа № 204/5282/22
Провадження № 1-кп/204/525/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відео конференції кримінальне провадження №0001249, внесене до ЄРДР 02.12.2021, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Новоекономічне Красноармійського району Донецької області, українця, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, маючого неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимого 17.12.2021 Красноармійським міськрайонним судом Донецької області за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді 100 год громадських робіт, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 309 КК України,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська перебуває вказане кримінальне провадження.
15.09.2022 року до суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
В обґрунтування вказаного клопотання обвинувачений посилається на наступні порушення норм діючого кримінально- процесуального законодавства при складанні обвинувального акту.
Так, в обвинувальному акті обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, згідно ст. 66 КК України зазначено рецидив злочину. Натомість обставини, які обтяжують покарання, визначені ст. 67 КК України, а ст. 66 КК України визначені обставини, які пом`якшують покарання. Крім того, зазначення рецидиву злочину в якості обставини, яка обтяжує покарання, на його думку, є невірним. За положеннями ст.34 КК України рецидивом кримінального правопорушення визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення. Згідно відомостей про обвинуваченого в обвинувальному акті зазначено, що він має судимість за ч.1 ст. 164 КК України. Проте за диспозицією частина 1 ст. 164 КК України не кваліфікується як умисне кримінальне правопорушення. Тобто судимість за вказаною статтею виключає рецидив. Також в обвинувальному акті не зазначено часу набрання вироком законної сили, що вводить суд в оману щодо наявності судимості у обвинуваченого на час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення. Відповідно до обставин, викладених в обвинувальному акті, він знайшов дикорослі рослини роду коноплі у серпні 2021 року та 18 січня 2022 року працівниками поліції було виявлено у нього речовину рослинного походження. Однак вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, яким його засуджено за ч.1 ст. 164 ККК України, набрав законної сили лише 21.01.2022 року. Тобто на час скоєнні кримінального правопорушення та проведення обшуку вирок не набрав законної сили, а тому це виключає створення рецидиву злочину.
Обвинувачений також посилається на те, що в обвинувальному акті безальтернативно зазначено, що він вчинив кримінальне правопорушення, що суперечить положенням ч. 1 та ч. 5 ст. 17 КПК України. При складанні обвинувального акту, з урахуванням положень ст.17 КПК України можливо лише вказувати на те, що особа обвинувачується у вчиненні певного кримінального правопорушення.
Також в порушення п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт містить фактичні обставини кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, але не містить формулювання обвинувачення.
Окрім того обвинувачений зазначає, що на обвинувальному акті відсутня печатка на підпису прокурору, що, на його думку, свідчить про невідповідність обвинувального акту статусу офіційного документу.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 підтримали клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення вказаного клопотання, посилаючись на те, що обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстави для повернення обвинувального акту прокурору відсутні.
Суд, вислухавши думку учасників судового процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження, що надійшли до суду, дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України. При цьому, на думку суду, оскільки таке повернення є правом, а не обов`язком суду, то підставою для повернення обвинувального акта не може слугувати будь-яка його невідповідність вимогам КПК, а лише та, яка перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити, чи створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність обвинувального акта вимогам КПК.

У цьому контексті суд враховує правову позицію Об`єднаної палати ККС ВС, викладену у постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 161/7092/20. У вказаному рішенні Верховний Суд зазначив, що кримінальний процесуальний закон не містить вичерпного переліку порушень у складанні обвинувального акта, які б обумовлювали його повернення, однак положення п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України відсилає до ст. 291 КПК України, що надає можливість визначити перелік порушень, які є похідними від закріплених у цій статті вимог до підсумкового документа досудового розслідування.

До таких порушень належать: порушення, які стосуються змісту та форми самого обвинувального акту (неправильність або відсутність в обвинувальному акті такої інформації, як дата і місце його складання та затвердження; формулювання обвинувачення; правова кваліфікація кримінального правопорушення тощо); порушення, які стосуються змісту та наявності додатків до обвинувального акта (недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування; недолучення розписки підозрюваного про отримання копії обвинувального акта тощо).

При цьому під час підготовчого провадження суд першої інстанції має право повернути обвинувальний акт прокурору з причин невідповідності саме процесуальним вимогам, однак не вправі надавати юридичної оцінки правильності кваліфікації дій обвинуваченого, зібраним по кримінальному провадженні доказам, їх достатності для доведеності винуватості обвинуваченим у інкримінованому їм кримінальному правопорушенні, оскільки оцінку доказам та усім обставинам по кримінальному провадженні суд надає під час судового розгляду кримінального провадження по суті, на підставі їх об`єктивного, всебічного та повного дослідження у сукупності.

Ураховуючи викладене, при вирішенні заявленого обвинуваченим клопотання, суд має з`ясувати, чи містить обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні таку невідповідність вимогам ст. 291 КПК України, яка б перешкоджала призначенню судового розгляду на його підставі.

Так, відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складання та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

До обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування; 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; 5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації. (ч. 2-4 ст. 291 КПК України).

Дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов висновку, що вищевказані вимоги до обвинувального акта стороною обвинувачення були дотримані в тій мірі, яка не перешкоджає суду призначити судовий розгляд. У вказаному обвинувальному акті міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на статті закону України про кримінальну відповідальність та сформульовано обвинувачення із зазначенням дій, які були вчинені обвинуваченим, а також обставини, які, відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Судом встановлено, що поданий до суду обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки він містить відомості, які передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України: підписаний прокурором, який його затвердив, до нього додано передбачені кримінальним процесуальним законом додатки та оригінали розписок обвинуваченого та його захисника про отримання обвинувального акта. У зв`язку з цим обвинувальний акт відповідає вимогам діючого законодавства, він не містить таких недоліків, які б могли стати підставою для його повернення прокурору.

Доводи обвинуваченого про те, що обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення та його виклад порушує презумпцію невинуватості суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні не вирішуються питання про доведеність чи відсутність вини обвинуваченого та про правильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки це питання є предметом судового розгляду, а завданням підготовчого судового засідання є процесуальне та організаційне забезпечення його проведення.

Відповідно до ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте у порядку, встановленому цим Кодексом.

При цьому у доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому (п. 2 постанови Верховного Суду від 24.11.2016 у справі № 5-328кс16).

Таким чином, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями прокурора, а тому викладається в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за необхідне прокурор.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. ст. 36, 40 КПК України слідчий, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Тому ані сторона захисту, ані суд не можуть вимагати від прокурора викладення обвинувачення так, як, на їх думку, це має бути.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Проте це питання може бути вирішене лише під час судового розгляду.

На переконання суду, викладені прокурором в обвинувальному акті фактичні обставини кримінальних правопорушень є достатніми для повного розуміння обвинуваченим суті висунутого проти нього обвинувачення.

Доводи обвинуваченого щодо помилкового зазначення в обвинувальному акті в якості обставини, що обтяжує покарання, рецидиву злочину, на думку суду, не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту, оскільки оцінку доказам та усім обставинам по кримінальному провадженні суд надає під час судового розгляду кримінального провадження по суті, на підставі їх об`єктивного, всебічного та повного дослідження у сукупності.

Також суд зазначає, що вимоги щодо обов`язкової наявності печатки на обвинувальному акті чинне кримінально процесуально законодавство не містить. Отже доводи обвинуваченого ОСОБА_5 в цій частині є безпідставними.

З огляду на перелік обов`язкових відомостей, які повинен містити обвинувальний акт відповідно до статті 291 Кримінального процесуального кодексу України, та підставу для повернення обвинувального акта прокурору, яка зазначена в пункті 3 частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що вказані обвинуваченим обставини не можуть бути підставою для повернення обвинувального акта, а тому клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 291, 314, 315, 372, 376 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали складений 02.12.2022.

Суддя ОСОБА_1