печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників особи, щодо майна якої розглядається клопотання, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , особи, щодо майна якої розглядається клопотання, ОСОБА_6 , розглянувши у судовому засіданні провадження за клопотанням прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна В С Т А Н О В И В :

Прокурор ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучене під час обшуку проведеного 21.11.2022 у квартирі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що використовує ОСОБА_6 під час якого вилучено IPhone модель 13 Pro IMEI НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 .

Обґрунтовуючи внесене клопотання, сторона кримінального провадження вказує, що у ГСУ НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001513 від 20.07.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28, ч. 4 ст. 368, ч. 2 ст. 364 КК України.

На думку органу досудового розслідування, група осіб, до складу якої входять колишній заступник міністра юстиції України ОСОБА_6 співробітники підконтрольного йому адвокатського бюро « ОСОБА_6 » та інші особи, зловживаючи своїм службовим становищем, створили протиправний механізм одержання неправомірної вигоди від фізичних та юридичних осіб за сприяння у вирішенні питань, які входять до сфер органів юстиції.

Під час досудового розслідування, 22.11.2022 року відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/31145/22-к від 08.11.2022 року проведено санкціонований обшук у квартирі за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване на ОСОБА_7 .

Під час обшуку , було оглянуто мобільний телефон, що належить ОСОБА_6 , а саме IPhone модель 13 Pro IMEI НОМЕР_1 .

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах ГСУ ОСОБА_8 від 22.11.2022 вилучений під час обшуку мобільний телефон визнано речовим доказом.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити, у зв`язку з метою збереження речового доказу.

Захисники особи, щодо майна якої розглядається клопотання у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/31145/22-к від 08.11.2022 року зазначено про надання дозволу на проведення обшуку з метою фіксації відомостей про обставини вчинення кримінальних правопорушень, відшукання та вилучення речей предметів та документі, а саме мобільних телефонів шляхом зняття інформації, а не вилучення його. Особа, щодо майна якої розглядається клопотання підтримала думку захисників.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали клопотання, приходить наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особою, що його подала, не довела необхідність такого арешту.

Слідчим суддею за результатами розгляду клопотання не встановлено достатніх та допустимих у розумінні ст. 86 КПК України доказів.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Відповідно до заперечень та реєстру адвокатів України ОСОБА_6 на підставі заяви від 19.02.2022 було поновлено право на зайняття адвокатською діяльністю на підставі п. 1 ч. 4 ст. 31 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Отже, на вказаному телефоні, який вилучений під час обшуку та накладається арешт міститься інформація, яка є адвокатською таємницею.

Також відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/31145/22-к від 08.11.2022 року клопотання прокурора задоволено частково, а саме зазначено, що у частині вилучення магнітних носіїв інформації (картки-пам`яті, флеш-накопичувачі, жорсткі диски, CD-DVD диски), мобільних телефонів, комп`ютерної техніки, сім-карток, а також інших пристроїв, що використовувались під час вчинення злочинів та можуть бути засобом або знаряддям їх вчинення підлягає частковому задоволенню, оскільки відповідно ч. 2 ст. 168 КПК України забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Разом з тим, саме по собі винесення слідчим постанови про визнання речовим доказом у провадженні за відсутності підстав для цього не тягне накладення арешту.

Орган досудового розслідування мав технічну можливість зняття інформації, що стосується предмету розслідування на інший носій інформації.

Враховуючи викладене, з метою недопущення необґрунтованого втручання держави у право власності слідчий суддя вважає клопотання недостатньо обґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Таким чином, матеріалами клопотання не доведено та не встановлено, яким чином зазначений мобільний телефон, який був вилучений, має відношення до кримінального провадження № 0001513

Враховуючи викладене, з метою недопущення необґрунтованого втручання держави у право власності слідчий суддя вважає клопотання недостатньо обґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 98, 131, 132, 170-174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_9 ОСОБА_1