УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2022 Справа №607/9500/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

у м.Тернополі в залі суду під час підготовчого судового засідання в кримінальному провадженні №0000060, на підставі обвинувального акту стосовно:

1. ОСОБА_5 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України,

2. ОСОБА_6 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України,

3. ОСОБА_7 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України, -

встановив:

Стороною обвинувачення завлено клопотання про призначення судового розгляду кримінального провадження Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у відкритому судовому засіданні із посиланням на те, що обвинувальний акт відповідає вимогам закону. Також, просить доручити органу пробації скласти досудові доповіді стосовно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Сторона захисту клопотань, в порядку ч.3 ст.314 КПК України не заявила. Заперечень щодо призначення судового розгляду також немає.

З обвинувального акту вбачається, що у ньому вказано відомості, згідно з вимогами ст.291 КПК України, тобто він відповідає закону. Отже, на підставі цього обвинувального акту необхідно призначити судовий розгляд кримінального провадження. Оскільки, підстав для розгляду у закритому судовому засіданні немає його необхідно проводити у відкритому судовому засіданні.

На підставі ч.2 ст.314-1 КПК України досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.

Санкцією ч.3 ст.201-2 КК України встановлено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років. Отже, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким.

З метою забезпечення суду інформацією, що характеризує ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , для прийняття рішення про міру відповідальності необхідно доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудові доповіді стосовно них.

До суду поступили клопотання про продовження дії запобіжного заходу - тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на 60 (шістдесят) днів кожному. У клопотаннях зазначено: «Встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням період часу, однак не раніше 24.02.2022 початку збройної агресії рф проти України у ОСОБА_5 , який не мав офіційної роботи та доходів, виник злочинний умисел спрямований на використання благодійних пожертв призначених для забезпечення потреб Збройних Сил України з метою одержання прибутку. З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_5 розпочав як фізична особа добровільно здійснювати благодійну діяльність, яка відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації», відноситься до добровільної особистої та/або майнової допомоги для досягнення визначених Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара, шляхом публічного збору благодійних пожертв з метою сприяння обороноздатності та мобілізаційній готовності країни, захисту населення у надзвичайних ситуаціях мирного і воєнного стану для забезпечення потреб Збройних Сил України у період введеного з 24.02.2022 воєнного стану в Україні відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ, яким затверджено Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», яким введено воєнний стан в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» № 2119-ІХ, яким затверджено Указ Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким воєнний стан в Україні продовжено з 05 год. 30 хв. 26.03.2022 строком на 30 діб, та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 2119-ІХ, яким затверджено Указ Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні продовжено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 25.04.2022 строком на 30 діб. Для здійснення зазначеної діяльності, ОСОБА_5 на своїй власній сторінці у соціальній мережі «Facebook», де він зареєстрований, як « ОСОБА_10 » за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_1 » розмістив повідомлення про організацію ним, як фізичною особою, благодійної діяльності шляхом збору добровільних благодійних пожертв для забезпечення потреб Збройних Сил України в період дії воєнного стану в Україні, з необхідністю перерахування благодійних пожертв на його карткові рахунки, відкриті в АТ КБ «ПриватБанк», зазначивши на своїй сторінці, з метою формування суспільної довіри до нього, що раніше він перебував директором Благодійної організації БФ «Милосердя заради майбутнього», одними із засновників якої був він та його брат ОСОБА_6 .

З метою забезпечення злочинної діяльності, спрямованої на використання благодійних пожертв з метою отримання прибутку, ОСОБА_5 , залучив свою дружину ОСОБА_7 та свого брата ОСОБА_6 , розподіливши між ними ролі. Відповідно до спільного злочинного плану ОСОБА_7 мала знімати готівку з свого карткового рахунку, на який ОСОБА_5 перераховував одержані ним грошові кошти як благодійні пожертви та використовувати їх на придбання валюти, а також придбання необхідних їм речей. У свою чергу ОСОБА_6 мав допомагати ОСОБА_5 у використанні грошових коштів, отриманих ним як благодійні пожертви, з метою отримання ними прибутку, а саме на придбання для їх власного користування автомобілів та іншого необхідного їм майна, а також з метою маскування їх злочинної діяльності спільно з ОСОБА_5 частину благодійних пожертв мали використовувати для придбання транспортних засобів та інших необхідних речей для забезпечення потреб Збройних Сил України. Водночас, з метою заохочення небайдужих осіб до надання благодійних пожертв для потреб Збройних Сил України, ОСОБА_5 , маючи на рахунку достатньо коштів для придбання необхідних благ для забезпечення потреб Збройних Сил України, періодично публікував на своїй сторінці в соціальній мережі «Facebook» повідомлення про відсутність грошових коштів для придбання необхідного обладнання та автомобілів для забезпечення потреб Збройних Сил України, зазначаючи розмір необхідних сум, які необхідно зібрати для таких цілей, та з метою збільшення довіри до нього і його діяльності публікував в соціальній мережі «Facebook» повідомлення із так званими «звітами» про використання зібраних ним благодійних пожертв для потреб Збройних Сил України. Так, маючи на своєму картковому рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» станом на 14.04.2022 грошові кошти одержані ним як благодійні пожертви для потреб Збройних Сил України в сумі 5 052 005,26 гривень, ОСОБА_5 14.04.2022, 18.04.2022, 20.04.2022, 25.04.2022 та 06.05.2022 оголошував в соціальній мережі «Facebook» повідомлення про збір грошових коштів для придбання автомобілів та іншого майна на потреби Збройних Сил України на загальну суму 1 550 000 гривень. Після надходження на карткові рахунки ОСОБА_5 благодійних пожертв для потреб Збройних Сил України, з метою реалізації спільного злочинного умислу ОСОБА_5 перераховував із своїх карткових рахунків № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_1

в АТ КБ «ПриватБанк» кошти, отримані ним як благодійні пожертви, на картковий рахунок своєї дружини ОСОБА_7 № НОМЕР_4 в АТ КБ «ПриватБанк», свого брата ОСОБА_6 № НОМЕР_5 в АТ КБ «ПриватБанк» та на рахунок сестри його дружини ОСОБА_11 № НОМЕР_6 в АТ КБ «ПриватБанк».

В подальшому, ОСОБА_7 з власного карткового рахунку в період з 03.04.2022 по 05.05.2022 отримала готівкою у Кіцманському відділенні АТ КБ «ПриватБанк» за адресою: вул. Незалежності, 52 в м. Кіцмань Чернівецької області в сумі 1199000 гривень, частину якої передавала ОСОБА_5 , а іншу частину, за узгодженням з ОСОБА_5 , конвертувала в обмінному пункті за адресою: АДРЕСА_1 , а також в інших достовірно не встановлених обмінних пунктах, на іноземну валюту, яку використовували для отримання прибутку та зберігали за місцем спільного проживання по АДРЕСА_2 . У свою чергу, ОСОБА_11 яка не була обізнана про злочинний умисел ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , отриманні від ОСОБА_5 грошові, які надійшли як благодійні пожертви для потреб Збройних Сил України, отримала в період з 28.04.2022 по 05.05.2022 у Кіцманському відділенні АТ КБ «ПриватБанк» за адресою: вул. Незалежності, 52 в м. Кіцмань Чернівецької області готівкою на суму 569500 гривень, та в подальшому на прохання ОСОБА_7 частину зазначених коштів передала ОСОБА_7 , а решту, на її прохання, конвертувала в обмінному пункті за адресою: АДРЕСА_1 , придбавши 2700 доларів США, які також передала ОСОБА_7 . Реалізуючи спільний злочинний намір, спрямований на використання благодійних пожертв з метою одержання прибутку, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 використали отримані у період з 24.02.2022 по 10.05.2022 благодійні пожертви для придбання іноземної валюти в сумі 34422 долари США, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 10.05.2022 становить 1007012,17 гривень, які зберігали в себе вдома за адресою: АДРЕСА_2 , з метою використання для власних потреб. Продовжуючи реалізацію спільного злочинного наміру, ОСОБА_5 діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , маючи на своєму рахунку грошові кошти, які надійшли як благодійні пожертви для потреб Збройних Сил України, 15.04.2022 о 14 год. 08 хв., використав 90 702,22 гривні для отримання прибутку, перерахувавши їх на рахунок ОСОБА_12 за придбання у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Живова, 31, двох мобільних телефонів «Apple» Іphone 13 PRO MAX, вартістю 45 351,11 гривень кожен, які в подальшому в магазині за попередньою домовленістю одержав ОСОБА_6 , залишивши один телефон собі для користування, а інший за невстановлених досудовим розслідуванням обставин віддав ОСОБА_5 .

Крім того, реалізуючи спільний злочинний намір, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_5 15.04.2022 о 14 год. 11 хв., перебуваючи у магазині «Вища проба» за адресою: м. Чернівці, вул. Небесної Сотні, 7, використали грошові кошти у сумі 75000 гривень, які надійшли як благодійні пожертви для потреб Збройних Сил України, для отримання прибутку, оплативши шляхом перерахування з карткового рахунку ОСОБА_7 придбання ювелірних виробів: браслету «D4000» вагою 8.84 грам за ціною 21 800 гривень, підвіски «170044» вагою 1,72 грам за ціною 4160 гривень, ланцюжку «sljk-50x» вагою 11,90 грам за ціною 28 790 гривень, каблучки чоловічої «КП 511.9» вагою 8.55 грам за ціною 20250 гривень. Після того, ОСОБА_5 діючи відповідно до спільного злочинного наміру, використав 10000 доларів США, які було попередньо за невстановлених обставин у період часу із 24.02.2022 по 21.04.2022 конвертовано із грошових коштів, отриманих як благодійні пожертви для потреб Збройних Сил України, з метою одержання прибутку, надавши їх ОСОБА_6 для придбання автомобіля Land Rover Range Rover для власних потреб. У свою чергу, ОСОБА_6 , діючи відповідно до спільного злочинного умислу, 21.04.2022 використав грошові кошти, отримані ОСОБА_5 як благодійні пожертви для потреб Збройних Сил України, для отримання прибутку, придбавши за 10000 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 21.04.2022 становить 292 549 гривень, в місті Тернополі у ОСОБА_13 автомобіль Land Rover Range Rover, номер кузова НОМЕР_7 , яким надалі відповідно до домовленості користувався для власних потреб ОСОБА_5 . Далі, ОСОБА_5 діючи відповідно до спільного злочинного наміру, використав 12500 Євро, які було попередньо за невстановлених обставин у період часу із 24.02.2022 по 27.04.2022 конвертовано із грошових коштів, отриманих як благодійні пожертви для потреб Збройних Сил України, з метою одержання прибутку, надавши їх ОСОБА_6 для придбання автомобіля Audi Q5 для власних потреб. У свою чергу, ОСОБА_6 , діючи відповідно до спільного злочинного умислу, передав ОСОБА_14 , який не був обізнаний про злочинний умисел ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , 27.04.2022 частину грошових коштів в сумі 11 000 Євро на придбання автомобіля Audi Q5 для власних потреб. У подальшому, ОСОБА_14 , після фактичного придбання автомобіля Audi Q5, номер кузова НОМЕР_8 , 05.05.2022 передав його ОСОБА_6 та отримав від нього решту узгодженої вартості у сумі 1500 Євро. Внаслідок цього, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 використав грошові кошти, отримані ОСОБА_5 як благодійні пожертви для потреб Збройних Сил України, для отримання прибутку, придбавши за 12500 Євро для власного користування автомобіль Audi Q5, номер кузова НОМЕР_8 , що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на дати передачі коштів становить 389646,8 гривень. В подальшому, 10.05.2022 ОСОБА_6 оформив на себе право власності на зазначений автомобіль у Регіональному сервісному центрі ГСЦ МВС в Тернопільській області, що за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Підгороднє, вул. Стрийська, 5. Таким чином, ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 використали благодійні пожертви призначені для потреб Збройних Сил України з метою отримання прибутку на загальну суму 1 854 910,19 гривень, що в 1495,3 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та відповідно до примітки ст. 201-2 КК України є великим розміром.»

Таким чином ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обгрунтовано обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 201-2 КК України, тобто у використанні благодійних пожертв, з метою отримання прибутку, вчинені у великому розмірі, за попередньою змовою групою осіб, під час воєнного стану.

Достатніми підставами обвинувачувати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення є зібрані у кримінальному провадженні докази, а саме:

- протоколи огляду сторінки ОСОБА_5 в мережі «Facebook» від 14.04.2022 року, від 21.04.2022 року, від 25.04.2022 року, від 06.06.2022 року;

- протокол тимчасового доступу від 20.04.2022 року, в ході якого вилучено перелік рахунків, що відкриті у AT КБ «ПриватБанку» на ОСОБА_5 та рух коштів по рахунках ОСОБА_5 ;

- протокол огляду рахунку ОСОБА_5 від 22.04.2022 року;

- протокол тимчасового доступу від 26.04.2022 року, в ході якого вилучено перелік рахунків, що відкриті у AT КБ «ПриватБанку» на ОСОБА_7 та рух коштів по рахунках ОСОБА_7 ;

- протокол огляду рахунку ОСОБА_7 від 27 квітня 2022 року;

- протокол тимчасового доступу від 26.04.2022 року, в ході якого вилучено перелік рахунків, що відкриті у AT КБ «ПриватБанку» на ОСОБА_6 та рух коштів по рахунках ОСОБА_6 ;

- протокол огляду рахунку ОСОБА_6 від 27.04.2022;

- лист про надання інформації з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, щодо відсутності доходів у ОСОБА_5 ;

- лист про надання інформації з Головного управління ДПС у Тернопільській області;

- витяг із Єдиного реєстру довіреностей від 27.04.2022 року;

- протокол за результатами проведення НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 02.05.2022 року;

- протокол за результатами проведення НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 02.05.2022 року;

- протокол за результатами проведення НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 02.05.2022 року;

- протокол за результатами проведення НСРД - аудіо контроль особи від 25.04.2022 року;

- протокол за результатами проведення НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 18.04.2022 року;

- протокол за результатами проведення НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 25.04.2022 року;

- протокол за результатами проведення НСРД - спостереження за місцем від 26.04.2022 року;

- протокол обшуку від 10 травня 2022 року за місцем проживання ОСОБА_5 в АДРЕСА_2 ;

- протокол обшуку від 10 травня 2022 року за місцем проживання ОСОБА_6 в АДРЕСА_3 ;

- протокол огляду місця події від 10.05.2022 року, в ході якого вилучено транспортний засіб Audi Q5;

- протоколи допиту свідків ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ;

- іншими достатньо зібраними в ході досудового розслідування матеріалами кримінального провадження.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 затримано 10 травня 2022 року, в порядку передбаченому ст.208 КПК України. ОСОБА_5 11 травня 2022 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України, про те, що він підозрюється у використанні благодійних пожертв, з метою отримання прибутку, вчиненого у великому розмірі, за попередньою змовою групою осіб під час воєнного стану. ОСОБА_5 29 червня 2022 року повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України. 12 травня 2022 року слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 08 липня 2022 року та визначено заставу в розмірі 450 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1116 450 гривень та покладено обов`язки: з`являтися до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з свідками, з іншими підозрюваними особами; здати на зберігання до Державної міграційної служби документи для виїзду за кордон; носити електронний засіб контролю. Ухвалою колегії суддів Тернопільського апеляційного суду від 30.05.2022 року ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 12.05.2022 про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишено без змін. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 23.06.2022 року у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_16 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовлено. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 05.07.2022 продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_5 на 60 днів, тобто до 23 год. 59 хв. 03.09.2022 року. Ухвалою колегії суддів Тернопільського апеляційного суду від 25.07.2022 ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 05.07.2022 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 залишено без змін. Так, строк дії запобіжного заходу застосованого щодо ОСОБА_5 у виді тримання під вартою закінчується в 23 год. 59 хв. 03 вересня 2022 року, однак завершити розгляд кримінального провадження до вказаного часу неможливо з об`єктивних причин, в зв`язку з чим необхідно продовжити строк дії раніше застосованого запобіжного заходу, оскільки ризики, визначені ст.177 КПК України, які описані в ухвалі слідчого судді про його застосування, на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Крім того, 11 травня 2022 року ОСОБА_6 , раніше судимому 31.05.2021 року Тернопільським міськрайонним судом за ст. 369-2 ч.1 КК України до штрафу в розмірі 68000 грн., який сплачено 23.07.2021 року, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України, тобто у використанні благодійних пожертв, з метою отримання прибутку, вчинене у великому розмірі за попередньою змовою групою осіб під час воєнного стану. ОСОБА_6 29 червня 2022 року повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України. 12 травня 2022 року слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 58 днів, до 06 липня 2022 року та визначено заставу в розмірі 410 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1017 210,00 гривень з визначенням у разі внесення застави обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України: з`являтися до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з свідками, з іншими підозрюваними особами; здати на зберігання до Державної міграційної служби документи для виїзду за кордон; носити електронний засіб контролю. Ухвалою колегії суддів Тернопільського апеляційного суду від 24.05.2022 ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 12.05.2022 про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишено без змін. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 23.06.2022 у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_16 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовлено. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 05.07.2022 продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 23 год. 59 хв. 02.09.2022 року. Ухвалою колегії суддів Тернопільського апеляційного суду від 25.07.2022 року ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.07.2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 залишено без змін. Так, строк дії запобіжного заходу, застосованого щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою закінчується в 23 год. 59 хв. 02 вересня 2022 року, однак завершити розгляд кримінального провадження до вказаного часу неможливо з об`єктивних причин, в зв`язку з чим необхідно продовжити строк дії раніше застосованого запобіжного заходу, оскільки ризики, визначені ст.177 КПК України, які описані в ухвалі слідчого судді про його застосування, на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 201-2 КК України перевірялась слідчими суддями при обранні запобіжного заходу та продовженні строку дії запобіжного заходу, з висновками яких погодились колегії суддів апеляційної інстанції.

Так, метою продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- незаконно впливати на свідків, іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризиком того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , можуть переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, що вони обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. Усвідомлюючи тяжкість вчинення кримінального правопорушення та розмір покарання, яке їм загрожує, вони можуть умисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду як на перший України так і поза її межами з метою уникнення від відповідальності. Крім того призначення навіть мінімального покарання, за умови доведеності їх вини у вчиненні інкримінованого діяння, може стати підставою та мотивом для їх переховування від суду.

Обґрунтовуючи необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слід врахувати правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні по справах «Москаленко проти України» від 20.05.2010, «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, де Суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від суду. Європейський суд з прав людини у справі Ілійков проти Болгарії закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 переховуватися від суду, необхідно брати до уваги те, що в умовах воєнного стану при якому суттєво обмежені можливості виконання органами влади своїх повноважень на окремих територіях, існує певна ймовірність того, що вони з метою уникнення покарання за вчинення інкримінованого злочину, можуть вдатися до відповідних дій.

Ризиком того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебуваючи на волі, можуть незаконно впливати на свідків, та на обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні є те, що вони відомі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а відтак останні як особисто, так і через третіх осіб можуть незаконно впливати на свідків та обвинувачених з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до суду для надання показань, що може негативно вплинути на стан судового розгляду та його результати.

Поряд з цим, відповідно до положення ч.2 ст.23 КПК України не можуть бути визнанні доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також, згідно положень ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин ризик випливу на свідків та інших обвинувачених у кримінальному провадженні існує й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, інших обвинувачених та дослідження їх судом. Окрім того, обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , перебуваючи на волі можуть вчинити інше кримінальне правопорушення. Ризиком того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебуваючи на волі продовжать вчиняти кримінальні правопорушення є те, що вони обвинувачуються у вчиненні тяжкого корисливого злочину, пов`язаного з використанням благодійних пожертв призначених для потреб Збройних Сил України, з метою одержання прибутку вчиненого у великих розмірах за попередньою змовою групою осіб під час воєнного стану, а також відомості про їх репутацію, наявність у ОСОБА_6 судимості за умисний корупційний злочин, що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень. Крім того, фактично ОСОБА_5 ніде не працює, не має постійного законного заробітку а тому з метою одержання прибутку, може продовжити вчиняти подібні кримінальні правопорушення.

Умисний корисливий злочин, в якому обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_6 полягає у використанні за попередньою змовою групою осіб з метою отримання прибутку благодійних пожертв, які громадяни перераховували на його рахунки для потреб Збройних Сил України, вчинений під час воєнного стану, тому в даному випадку наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Також, необхідно врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кримінального правопорушення, тяжкість покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, майновий стан, репутацію, вік та стан здоров`я, відсутність у ОСОБА_5 постійного місця роботи, наявність у ОСОБА_6 судимості за умисний корупційний злочин. Вищевикладене свідчить про неможливість запобігання наявним ризикам, які передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, забезпечення належного виконання обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 процесуальних обов`язків та їх належну поведінку, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Таким чином, у зв`язку із закінченням строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , виникла необхідність у його продовженні, оскільки ризики, визначені ст. 177 КПК України, які описані ухвалі суду про його застосування на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Стороною обвинувачення подано клопотання про зміну та доповнення прохальної частини раніше поданого клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , в якому просить змінити прохальну частину раніше поданого до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 та обрати обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів. Доповнити прохальну частину раніше поданого до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 та визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заставу в розмірі 450 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 116 450 гривень з визначенням у разі внесення застави обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме: з`являтися до суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з свідками та іншими обвинуваченими; здати на зберігання до Державної міграційної служби документи для виїзду за кордон; носити електронний засіб контролю.

Також, стороною обвинувачення подано клопотання про зміну та доповнення прохальної частини раніше поданого клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , в якому прокурор просить змінити прохальну частину раніше поданого до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та обрати обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів. Доповнити прохальну частину раніше поданого до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та визначити ОСОБА_6 , заставу в розмірі 410 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 017 210 гривень з визначенням у разі внесення застави обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме: з`являтися до суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з свідками та іншими обвинуваченими; здати на зберігання до Державної міграційної служби документи для виїзду за кордон; носити електронний засіб контролю.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 подав клопотання про зміну запобіжного заходу обраного ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт у нічний період доби, посилаючись на те, що станом на день проведення судового засідання обвинувачений ОСОБА_5 вже 110 днів знаходиться в умовах ізоляції від суспільства, йому обрано найсуворіший запобіжний захід з можливих на досудовому розслідуванні, який застосовується до осіб, які представляють підвищену небезпеку для держави та суспільства. Сторона захисту стверджує, що відсутня необхідність подальшого тримання ОСОБА_6 під вартою є сукупність наступних фактичних даних: підозрюваний ОСОБА_5 перебуває в шлюбі, має на утримані малолітню дитину - доньку ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім того, дружина підозрюваного ОСОБА_7 вагітна, перебуває на 9-му місяці вагітності. Разом з підозрюваним та його сім`єю проживає його теща ОСОБА_18 , яка є інвалідом 3 групи, загальних захворювань і їй протипоказане підіймання ваги, що свідчить про неможливість надання нею належної допомоги сім`ї доньки по догляду за малолітньою дитиною за відсутності батька дитини, який утримується в умовах ізоляції від суспільства. Вказаний склад його сім`ї, їх спільне проживання, очікування народження ще однієї дитини, що потребуватиме залучення ОСОБА_5 до процесу догляду за новонародженою дитиною, доводить об`єктивну відсутність у обвинуваченого намірів переховуватися від суду. Наголошує, що орган досудового розслідування під час слідства вилучив та арештував все належне обвинуваченому ОСОБА_5 майно та кошти, в т.ч. ті, які знаходяться на рахунках в банківських установах, тому вплинути в будь-який спосіб на розгляд справи у спосіб приховання чи знищення речових доказів ОСОБА_5 , знаходячись не в місцях тримання арештованих, не має ні наміру ні змоги. Умови тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 не порушувалися, про що свідчить відсутність тверджень сторони обвинувачення щодо протилежного і зазначення таких обставин в змісті обвинувального акту чи в інших наданих суду документів, раніше він не судимий.Введення в Україні воєнного стану і пов`язана з цим заборона виїзду за межі України чоловіків виключає можливість того, що підозрюваний може покинути територію України чи в інший спосіб буде переховуватися від суду. Таким чином, міцність соціальних зв`язків ОСОБА_5 , наявність у нього малолітньої дитини та очікування народження другої дитини, є стримуючим фактором і може вважатися запорукою та певною гарантією для забезпечення його належної процесуальної поведінки, відсутність в нього судимості тощо свідчить про відсутність об`єктивних передумов вважати, що можуть мати ризики у спосіб перешкоджання з боку ОСОБА_5 суду чи переховування від суду, тому інший запобіжний захід а саме домашній арешт із забороною залишати місце проживання в нічний час буде повною мірою слугувати завданням кримінального провадження, меті обрання запобіжного заходу, зможе запобігти ймовірним ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та не буде надмірним тягарем у обмеженні прав обвинуваченого ОСОБА_5 , будь-яка інша негативна процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового розслідування не зазначена і не підтверджена належними документами.

Також, адвокат ОСОБА_8 звернувся із клопотанням про зміну запобіжного заходу обраного ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт у нічний період доби, посилаючись на те, що станом на день проведення засідання обвинувачений ОСОБА_6 вже 110 днів знаходиться в умовах ізоляції від суспільства, йому обрано найсуворіший запобіжний захід з можливих на досудовому розслідуванні, який застосовується до осіб, які представляють підвищену небезпеку для держави та суспільства. З точки зору сторони захисту об`єктивними доводами відсутності потреби подальшого тримання ОСОБА_6 під вартою є сукупність наступних фактичних даних: ОСОБА_6 перебуває в шлюбі, має на утримані малолітню дитину - сина ОСОБА_19 . Вказаний склад його сім`ї, їх спільне проживання, міцність його соціальних зв`язків свідчить на користь останнього, є стримуючим фактором і може вважатися запорукою та певною гарантією для забезпечення його належної процесуальної поведінки під час судового розгляду даної справи. ОСОБА_6 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, має власні зобов`язання як роботодавця та суб`єкта господарювання щодо 9 сплати податків та виплати заробітної плати найманим працівникам, однак його перебування в умовах ізоляції від суспільства позбавляє його можливості виконувати такі свої обов`язки, хоча в умовах війни з російською федерацією держава заохочує суб`єктів господарювання до своєчасного, повного і належного виконання таких обов`язків, адже завдяки сплаті податків фінансуються місцеві та держаний бюджети, за рахунок яких здійснюють діяльність державні органи, в т.ч. правоохоронні та ЗСУ. Також, його дружина ОСОБА_20 має місце роботи, що потребує залучення ОСОБА_6 до виховання, догляду та навчання їх спільної дитини. Наголошує, що орган досудового розслідування в ході слідства вилучив та арештував все належне обвинуваченому ОСОБА_6 майно та кошти, в т.ч. ті, які знаходяться на рахунках в банківських установах, тому вплинути в будь-який спосіб на розгляд справи у спосіб приховання чи знищення речових доказів ОСОБА_6 не має ні наміру ні змоги. Умови тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 не порушувалися, про що свідчить відсутність тверджень сторони обвинувачення щодо протилежного і зазначення таких обставин в змісті обвинувального акту чи в інших наданих суду документів. Введення в Україні воєнного стану і пов`язана з цим заборона виїзду за межі України чоловіків виключає можливість того, що підозрюваний може покинути територію України чи в інший спосіб буде переховуватися від суду. Окремо зазначає, що навіть при наявності факту притягнення ОСОБА_6 згідно вироку Тернопільського міськрайонного суду від 21.05.2021 року до кримінальної відповідальності за вчинення ним нетяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.369-2 КК України, сторона обвинувачення в змісті обвинувального акту вказала на те, що обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , передбачених ст.67 КК України, під час досудового розслідування не встановлено, що свідчить про відсутність будь-якого зв`язку між попередньою судимістю та волонтерською діяльністю ОСОБА_6 для підтримання ЗСУ якою він займався до його арешту. Таким чином, міцність соціальних зв`язків ОСОБА_6 , його реєстрація та здійснення діяльності в якості фізичної особи-підприємця свідчить на користь останнього, є стримуючим фактором і може вважатися запорукою та певною гарантією для забезпечення належної процесуальної поведінки, відсутність об`єктивних передумов вважати, що можуть мати ризики у спосіб перешкоджання з боку ОСОБА_6 суду чи переховування від суду, тому, з точки зору сторони захисту, інший запобіжний захід - а саме домашній арешт із забороною залишати місце проживання в нічний час буде слугувати завданням кримінального провадження меті обрання запобіжного заходу, зможе запобігти ймовірним ризикам передбаченим п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та не буде надмірним тягарем у обмеженні прав обвинуваченого ОСОБА_6 , будь-яка інша негативна процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового розслідування не зазначена і не підтверджена належними документами.

Захисник ОСОБА_9 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт у нічний період доби, посилаючись на те, що ризики відповідно до ст.177 КПК України щодо ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні відсутні. Так, на даний момент відпала необхідність в перебуванні ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі із врахуванням зібраних захистом характеристик, відомостей про особу, яка є виключно позитивною, думки командирів багатьох військових частин України і тієї матеріальної допомоги, яка була надана ОСОБА_5 спільно із громадськістю для захисту нашої держави, а також відсутністю обвинувачення, яке б відповідало вимогам Закону і свідчило про вину ОСОБА_5 . Дослідженням обвинувального акту встановлено, що ОСОБА_21 обвинувачується у тому, що він маскував свою вигоду допомогою ОСОБА_22 , однак, по незрозумілих причинах не описує це маскування, хоча вона має пряме відношення до вказаних подій - жодного факту з цього приводу не наведено. Крім того, не враховано і не описано в обвинуваченні, на що саме збиралися благодійні внески конкретно, оскільки згідно Постанови КМ №1222 від 04.08.2000 року, якщо благодійник не визначив конкретні цілі використання благодійного внеску, подальшу долю таких коштів вирішує особа, яка їх отримала. Також, не досліджувалися витрати на придбання матеріальної допомоги для ЗС України, а це поїздки, телефонні дзвінки, засоби безпеки, зв`язку (придбання телефонів, рацій і т.д.),хоча згідно припису Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку це повинно бути враховано і до будь-якої вигоди воно відношення не має. Тим більше це не є прибутком. При цьому органи прокуратури так і не визначилися з приводу останнього. На жаль, наразі зберігається ризик, що на зібрані на особисту картку кошти буде нараховано податок на доходи фізичних осіб (ПДФО) та військовий збір (ВЗ), а значить, держава вимагатиме сплати до бюджету 19,5% від таких коштів. Справа в тому, що з юридичної точки зору всі кошти, отримані фізичними особами-волонтерами на картку від третіх осіб, свого часу вважалися доходами і підлягали оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб (ПДФО) та військовим збором (ВЗ). Крім цього, в обвинувальному акті зазначено , що обставин які пом`якшують дії ОСОБА_5 не встановлено, що є повністю невірним. На утриманні у ОСОБА_5 дружина на 8 місяці вагітності, малолітня дитина 2021 року народження. За 2 місяці війни Збройним Силам ОСОБА_5 доставив спільно з іншими 30 автомобілів, товарів на суму 8 млн. гривень. Крім того, для військових частин було куплено за волонтерські гроші сім автомобілів, в тому числі і автомобіль Ленд Крузер, які були вилучені у ОСОБА_5 і передані Збройним Силам України. При цьому вони всі були визнані речовими доказами. Оглядом обвинувачення встановлено, що шість машин не мають жодного відношення до кримінального провадження як і автомобіль Ленд Крузер, який також готувався для відправки у військові частини, в тому числі і у в/ч НОМЕР_9 по залиту останньої. Крім того, однією із підстав обрання запобіжного заходу було наслідки діянь ОСОБА_5 , які вони спричинили. Як встановлено, жодних наслідків немає. ОСОБА_5 діяв в межах закону. Вся допомога пішла на Збройні Сили України. Крім того, дослідженням обвинувачення встановлено, що ОСОБА_5 не порушив ні однієї норми Закону, а навпаки суворо його дотримався. Крім того, слідча суддя зазначила розмір неправомірної вигоди, яку ймовірно одержав ОСОБА_5 - 2045680,43 грн. Дослідженням обвинувачення встановлено, що ОСОБА_5 інкримінується значно менша сума, тобто обсяг підозри, а потім обвинувачення зменшився. Також звертає увагу на те, що предмети інкримінованого злочину автомобілі АУДІ та Рендж Ровер виявляється такими вже не являються, в тому числі і речовими доказами , в звязку з чим прокурор і просив скасувати арешт майна, заявивши з цього приводу клопотання, хоча метою накладення арешту на дане майно було саме збереження речових доказів та як було зазначено стороною обвинувачення при накладенні арешту - дане майно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та може бути використане як докази обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, у зв`язку з чим слідчий суддя прийшов до висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на вказане майно. Однак, під кінець слідства прокурор прийшов до іншого висновку, що вони ніякого доказового значення вже не мають. Таким чином, вважає, що є всі підстави для скасування або зміни запобіжного заходу на непов`язаний з триманням під вартою.

Також, адвокат ОСОБА_9 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у нічний період доби ОСОБА_6 . Обгрунтовуючи клопотання посилається на те, що на даний момент відпала необхідність в перебуванні ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі із врахуванням зібраних захистом характеристик, відомостей про особу, яка є виключно позитивною, думки командирів багатьох військових частин України і тієї матеріальної допомоги, яка була надана ОСОБА_6 спільно із громадськістю для захисту нашої держави, а також відсутністю обвинувачення, яке б відповідало вимогам Закону і свідчило про вину ОСОБА_6 . Зокрема, зазначає, що не враховано і не описано в обвинуваченні, а на що саме збиралися благодійні внески конкретно, не досліджувалися витрати на придбання матеріальної допомоги для ЗС України. Також звертає увагу на те, що як слідує із обвинувачення ОСОБА_5 перераховував кошти на рахунки своєї дружини, брата з метою отримання прибутку. При цьому не зазначено коли саме, які суми, для чого і в чому мав бути прибуток, оскільки куплялися цінності для ЗС України, що документально підтверджено. Тобто, вказані дії свідчать саме про відсутність складу злочину. ОСОБА_5 вправі був робити перерахунки, виходячи із норм Закону. Органи прокуратури та слідства так і не змогли викласти, які норми Закону порушені, не врахували, що на ці кошти куплялася техніка, речі для ЗС. Крім того, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та його дружині інкримінуються, що вони кошти міняли на долари. Так, вказані події мали місце, але за кордоном речі для збройних сил можна купити не за гривні, а за долари, Євро, що й робилося - більше 30 автомобілів, речей на суму біля 8 млн було куплено, в тому числі і з тих, що дивним чином інкримінуються. Крім цього, в обвинувальному акті зазначено , що обставин які помякшують дії ОСОБА_6 не встановлено , що є повністю голослівним. Матеріали кримінального провадження свідчать про протилежне. Так, за 2 місяці війни Збройним Силам ОСОБА_6 доставив спільно з іншими 30 автомобілів , товарів на суму 8 млн гривень. Крім того, для військових частин було куплено за волонтерські гроші сім автомобілів, в тому числі і автомобіль Ленд Крузер І які були вилучені і передані Збройним Силам України. При цьому вони всі були визнані речовими доказами. Оглядом обвинувачення встановлено, що шість машин не мають жодного відношення до кримінального провадження як і автомобіль Ленд Крузер, який також готувався для відправки у військові частини, в тому числі і у в/ч НОМЕР_9 по запиту останньої. Крім того, однією із підстав обрання запобіжного заходу було наслідки діянь ОСОБА_6 , які вони спричинили. Як встановлено, жодних наслідків немає. ОСОБА_6 діяв в межах закону. Вся допомога пішла на Збройні Сили України. Також звертає увагу на те, що предмети інкримінованого злочину - автомобілі АУДІ та Рендж Ровер виявляється такими вже не являються, в тому числі і речовими доказами, в звязку з чим прокурор просив скасувати арешт майна, заявивши з цього приводу клопотання, хоча метою накладення арешту на дане майно було саме збереження речових доказів та як було зазначено стороною обвинувачення при накладенні арешту - дане майно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та може бути використане як докази обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, у зв`язку з чим слідчий суддя прийшов до висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на вказане майно. Однак під кінець слідства прокурор прийшов до іншого висновку, що вони ніякого доказового значення вже не мають. Таким чином, вважає, що є всі підстави для скасування або зміни запобіжного заходу на непов`язаний з триманням під вартою. Застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Крім цього, до суду поступило клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу, згідно якого останній просить змінити йому запобіжний захід, обраний згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 12.05.2022 року у виді тримання під вартою строком на 58 днів, до 08 липня 2022 року та визначенні застави в розмірі 450 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 116 450 грн, в частині визначення розміру застави, а саме, просить визначити йому заставу в межах від 20 (двадцяти) до 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Клопотання обґрунтовує тим, що відповідно до ст.12 КК України, інкриміноване йому кримінальне правопорушення відноситься до тяжких злочинів, відповідно, розмір застави може бути визначений в розмірі від двадцяти (52 000 грн.) до вісімдесяти (208 000 грн.) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В ході досудового розслідування було вилучено в ході обшуків 8 одиниць транспортних засобів, в т.ч. два тих, які вказані в змісті обвинувального акту, по місцю проживання його брата - ОСОБА_5 вилучено готівкові кошти, за рахунок яких купувалися і мали купуватися транспортні засоби, амуніція, дрони, тощо на потреби ЗСУ, накладено арешт на кошти, що знаходяться на карткових рахунках моїх та мого брата в банківських установах, накладено арешт на належне нам нерухоме та рухоме майно, при цьому потерпілих в справі немає, цивільний позов - не заявлявся. За таких обставин. Вважає, що жодних виключних обставин, які б обгрунтовували можливість визначення розміру застави в розмірі, що перевищує вказаний у п.2 ч.5 ст. 182 КК України немає.

Аналогічно з клопотанням звернувся обвинувачений ОСОБА_6 , який просить змінити йому запобіжний захід, обраний згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 12.05.2022 року у виді тримання під вартою строком на 58 днів та визначенні застави в розмірі 410 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 017 210 грн., в частині визначення розміру застави, а саме, визначити йому заставу в межах від 20 (двадцяти) до 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В судовому засіданні прокурори ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали свої клопотання, посилаючись на вказані у них мотиви і заперечили щодо задоволення клопотань сторони захисту, оскільки вони не відповідають існуючим ризикам.

Захисник ОСОБА_8 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора про обрання обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на необгрунтованість та недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Також захисник ОСОБА_8 підтримав подані ним клопотання про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт у нічний період доби стосовно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Захисник ОСОБА_9 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора про обрання обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на доводи, зазначені у поданих до суду запереченнях та доповненнях до них. Також захисник ОСОБА_9 підтримав подані ним клопотання про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт у нічний період доби стосовно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечили щодо задоволення клопотань сторони обвинувачення, оскільки вони не будуть перешкоджати кримінальному провадженню. Просять задовольнити їх клопотання про визначення застави в розмірах передбачених ч.5 ст.182 КПК України, тобто не більше 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України. У реєстрі матеріалів досудового розслідування вказано значний перелік матеріалів кримінального провадження, доказів винуватості обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм злочинів, які зібрано під час досудового розслідування.

Для осіб, які вчинили кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст.201-2 КК України, визнаних винними вироком суду санкція закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

В контексті ст.12 КК України кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст.201-2 КК України є тяжким.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд враховує доводи сторони обвинувачення про те, що на даний час продовжують існувати ризики зазначені у клопотаннях. Зокрема, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна. Отже, усвідомлюючи тяжкість кримінального правопорушення, вид і строк покарання, яке їм загрожує ОСОБА_5 та ОСОБА_6 можуть умисно переховуватись від суду. Оцінюючи ризик переховування від суду необхідно також враховувати, що в умовах воєнного стану обмежені можливості виконання органами влади своїх повноважень на окремих територіях.

Також, існує ризик того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , перебуваючи на волі можуть незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань сторони обвинувачення, відомості про яких вказано у реєстрі матеріалів досудового розслідування, копії якого їм вручені для нівелювання доказів, або умисного їх ухилення від явки до суду і це може зашкодити кримінальному провадженню.

Згідно з ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Отже, ризик випливу на свідків у кримінальному провадженні може існувати до моменту безпосереднього допиту свідків у суді. Тому, суд критично оцінює заперечення сторони захисту щодо відсутності ризику впливу на свідків.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_6 в 20221 році притягувався до кримінальної відповідальності, з дня ухвалення стосовно нього обвинувального вироку сплинуло мало часу і на даний час він обвинувачується у вчиненні нового умисного тяжкого кримінального правопорушення, тому є підстави вважати, що існує ризик вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні по справах «Москаленко проти України» від 20.05.2010, «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, де Суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від суду.

Європейський суд з прав людини у справі Ілійков проти Болгарії закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Стороною захисту не надано належних і допустимих доказів того, що раніше враховані, під час обрання обвинуваченим запобіжних заходів, ризики перестали існувати чи зменшилися.

Проаналізувавши наведене у сукупності суд прийшов до переконання про неможливість застосування до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання існуючим ризикам.

Зокрема, в ході розгляду даного клопотання, судом не здобуто доказів, які би свідчили про те, що інший, більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, зможе забезпечити виконання обвинуваченими належним чином покладених на них процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим п.1,3,5 ч.2 ст.177 КПК України, які зазначені прокурором у клопотанні.

Суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та можливість ухилення від явки до суду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях також неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

ЄСПЛ через призму рішень також зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст.201-2 КК України у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яке є умисним і тяжким, вчинене в умовах воєнного стану, тому в даному випадку наявний значний суспільний інтерес.

Наявність декількох ризиків у сукупності унеможливлює застосування до обвинувачених менш суворого запобіжного заходу, оскільки жоден з них не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ними своїх обов`язків.

Будь-яких передбачених законом обставин, які би свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує саме такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судом не встановлено.

А тому, суд відхиляє доводи клопотання захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 стосовно відсутності підстав, для обрання стосовно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрання їм більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний період доби.

Так, посилання захисника ОСОБА_8 на те, що на даний час відпала потреба у застосуванні до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 наявні міцні соціальні зв`язки, вони мають постійне місце проживання, ОСОБА_6 перебуває в шлюбі, має на утримані малолітню дитину - сина ОСОБА_19 , зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, а також те, що ОСОБА_5 перебуває в шлюбі, має на утримані малолітню дитину - доньку ОСОБА_17 , його дружина вагітна та разом з ним та його сім`єю проживає його теща ОСОБА_18 , яка є інвалідом 3 групи, те, що умови тримання під вартою обвинуваченими не порушувалися - суд оцінює критично, оскільки вказані обставини жодним чином не спростовують наявності ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, тому не містять правових підстав для застосування щодо обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу. На думку суду, вищевказані обставини із врахуванням фактичних обставин справи та інших даних про особу обвинувачених не переважають існуючих ризиків на які посилається прокурор.

Також, суд не погоджується з доводами захисника ОСОБА_9 стосовно непогодження з формулюванням суті обвинувачення згідно обвинувального акту, зокрема про те, що в обвинувальному акті не враховано і не описано в обвинуваченні, на що саме збиралися благодійні внески, не досліджувалися витрати на придбання матеріальної допомоги для ЗС України, те, що наразі зберігається ризик, що на зібрані на особисту картку кошти буде нараховано податок на доходи фізичних осіб (ПДФО) та військовий збір (ВЗ), а значить, держава вимагатиме сплати до бюджету 19,5% від таких коштів, та те, що в обвинувальному акті зазначено, що обставин які пом`якшують дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не встановлено, що є повністю невірним. Вказані обставини не можуть слугувати підставами для обрання стосовно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу та є обставинами, які підлягають дослідженню та встановленню в ході судового розгляду даного кримінального провадження.

Інші обставини, на які посилаються захисники обвинувачених, як на підставу для зміни раніше обраного обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу, не спростовують наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України і враховуючи вимоги ст.ст.178, 201 КПК України, не є підставами для зміни останнім запобіжного заходу на домашній арешт.

Враховуючи наведене, суд також критично оцінює надані стороною захисту копії грамот, подяк та інші долучених до клопотань про зміну запобіжного заходу копії документів.

Доказів існування інших обставин, що виникли після прийняття рішення про застосування стосовно обвинувачених запобіжного заходу та його продовження, та які б спростовували наявність чи свідчили б про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, стороною захисту суду не надано.

При цьому, судом встановлено, що обставини, зазначені при обранні та продовжені запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , беручи до уваги те, що судове провадження лише розпочато, продовжують існувати по даний час.

Доказів негативного стану здоров`я обвинувачених, які б перешкоджали їм перебувати в умовах місця попереднього ув`язнення, стороною захисту також не надано.

Проаналізувавши наведене у сукупності суд приходить до переконання про те, що заперечення сторони захисту спростовуються матеріалами справи та доводами прокурора про продовження існування заявлених ризиків.

Суд вважає, що продовження строку застосування запобіжного заходу відносно обвинувачених кореспондується з характером суспільного інтересу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення всебічного, повного та неупередженого судового розгляду даного кримінального провадження у розумні строки, забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та дієвості кримінального провадження, а також враховуючи те, що строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 закінчується 02 вересня 2022 року та 03 вересня 2022 року відповідно, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає до задоволення.

При цьому, вирішуючи клопотання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу, в частині визначення розміру застави, суд зазначає наступне.

12 травня 2022 року слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 08 липня 2022 року та визначено заставу в розмірі 450 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1116 450 гривень з визначенням у разі внесення застави обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України: з`являтися до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з свідками, з іншими підозрюваними особами; здати на зберігання до Державної міграційної служби документи для виїзду за кордон; носити електронний засіб контролю.

Крім того, 12 травня 2022 року слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 58 днів, до 06 липня 2022 року та визначено заставу в розмірі 410 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1017 210,00 гривень з визначенням у разі внесення застави обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України: з`являтися до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з свідками, з іншими підозрюваними особами; здати на зберігання до Державної міграційної служби документи для виїзду за кордон; носити електронний засіб контролю.

Під час розгляду клопотання обвинувачених щодо зменшення розміру застави, суд враховує те, що станом на дату розгляду даного клопотання відомостей про порушення обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обов`язків, визначених ухвалами суду від 12 травня 2022 року, суду не надано.

Обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 203-1 КК України, що є тяжким.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти», було встановлено що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити.

На підставі ст.182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням окрім обставин кримінального правопорушення, ще й майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього; Розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо суд встановить, що застава в розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути визначена у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб.

Суд вважає, що прокурори, мотивуючи необхідність визначення обвинуваченими застав у зазначених в клопотаннях розмірах не врахували вимогу закону про те, що застава не може бути не помірною. Навіть протягом тривалого перебування під вартою вони не реалізували своє право на використання альтернативного запобіжного заходу і не внесли визначені їм розміри застав, що дозволяє зробити висновок про те, що ці розміри є непомірними для них.

Враховуючи характер інкримінованих обвинуваченим дій, стадію кримінального провадження, тяжкість кримінального правопорушення і те, що дослідження доказів ще не здійснюється, відомості, які характеризують ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а також, обставини кримінального провадження за змістом обвинувального акту, існуючі ризики, їх матеріальний, сімейний, особистий стан окремо, суд вважає, що їм необхідно визначити заставу індивідуально кожному в розмірах, які в незначній мірі перевищують граничні, але не будуть для них ілюзорними, а помірними. При цьому, на ОСОБА_6 та ОСОБА_5 необхідно покласти відповідні обов`язки. Отже, клопотання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в частині визначення розміру застави підлягає частковому задоволенню.

Адвокат ОСОБА_9 заявив клопотання про скасування постанови слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_23 від 12 травня 2022 року про визнання речей доказами.

Відповідно до ч.2 ст.23 КПК України не можуть бути визнанні доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Клопотання захисника ОСОБА_9 про скасування постанови про визнання речей доказами слідчого СУ ГУНП в Тенрнопільській області ОСОБА_23 від 12 травня 2022 року усне, тобто не мотивоване. Кримінальне провадження перебуває лише на стадії підготовчого судового засідання під час якого не можна досліджувати докази. Отже, прийняття такого рішення буде передчасним, невиправданим і безпідставним.

Оскільки, на даній стадії немає достатніх підстав для прийняття такого рішення, в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 необхідно відмовити.

Проте, суд зазначає, що відмова у задоволенні цього клопотання не перешкоджає стороні захисту ставити під сумнів процесуальний документ чи доказ під час судового розгляду, в порядку статей 89, 357, 358 КПК України.

Суд вважає доцільним зазначити, що відповідно до ст.198 КПК України висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального провадження.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, Розділом II КПК України, статтями 72-1, 314 - 316 КПК України, суд,-

постановив:

На підставі обвинувального акту стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про обвинувачення за ч.3 ст.201-2 КК України призначити судовий розгляд кримінального провадження Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у відкритому судовому засіданні в 10 год. 30 хв. 09 вересня 2022 року, в яке викликати учасників.

Доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_4 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , яку невідкладно надати суду.

Доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_4 , проживаючого за адресою АДРЕСА_3 , яку невідкладно надати суду.

Доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_5 , проживаючої за адресою АДРЕСА_2 , яку невідкладно надати суду.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу тримання під вартою на домашній арешт в нічний час відмовити.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу тримання під вартою на домашній арешт в нічний час відмовити.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу тримання під вартою на домашній арешт в нічний час відмовити.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу тримання під вартою на домашній арешт в нічний час відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 в частині визначення розміру застави задовільнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 в частині визначення розміру застави задовільнити частково.

Клопотання сторони обвинувачення задовільнити частково.

ОСОБА_5 обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою на 2(два) місяці до 02 листопада 2022 року, з часу закінчення строку дії ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2022 року, якою продовжено строк його тримання під вартою, тобто з 23 год. 59 хв. 03 вересня 2022 року.

ОСОБА_5 визначити заставу в розмірі 100(сто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 248100 (двісті сорок вісім тисяч сто) гривень.

Після внесення застави ОСОБА_5 звільнити з-під варти і з цього часу на нього покладаються обов`язки:

-прибувати до суду за викликом,

-не відлучатися із населеного пункту в якому він проживає АДРЕСА_2 без дозволу суду,

-повідомляти суду про зміну свого місця проживання, утримуватися від спілкування з свідками, які вказані у реєстрі матеріалів досудового розслідування,

-здати на зберігання паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну,

-носити електронний засіб контролю,

на строк 2(два) місяці.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення і припиняє свою дію після закінчення строку

дії ухвали про обрання запобіжного заходу, строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 закінчується 02 листопада 2022 року в 23 год. 59 хв.

ОСОБА_6 обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою на 2(два) місяці до 01 листопада 2022 року, з часу закінчення строку дії ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2022 року, якою продовжено строк його тримання під вартою, тобто з 23 год. 59 хв. 02 вересня 2022 року.

ОСОБА_6 визначити заставу в розмірі 120(сто двадцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 297720(двісті дев`яносто сім тисяч сімсот двадцять) гривень.

Після внесення застави ОСОБА_6 звільнити з-під варти і з цього часу на нього покладаються обов`язки:

-прибувати до суду за викликом, не відлучатися із населеного пункту в якому він проживає АДРЕСА_3 , без дозволу суду,

-повідомляти суду про зміну свого місця проживання,

-утримуватися від спілкування з свідками, які вказані у реєстрі мактеріалів досудового розслідування,

-здати на зберігання паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну,

-носити електронний засіб контролю, на строк 2(два) місяці.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення і припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 закінчується 01 листопада 2022 року в 23 год. 59 хв.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про скасування постанови про визнання речей доказами слідчого СУ ГУНП в Тенрнопільській області ОСОБА_23 від 12 травня 2022 року, відмовити.

Копію ухвали в частині складання досудових доповідей надіслати для виконання до органу пробації Міністерства юстиції.

Копію ухвали вручити учасникам та надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)» Міністерства юстиції України.

На ухвалу може бути подана апеляція до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом семи днів з моменту її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий суддяОСОБА_1