ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3262/22 Справа № 201/7759/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача: ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. В разі відмови у зміні запобіжного заходу, просить визначити розмір застави.
Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник вказує, що рішення суду є несправедливим, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що подане прокурором клопотання не відповідає вимогам КПК України, не містить в собі обгрунтування та доказів існування заявлених ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, та має формальні посилання на ризики, зокрема лише заявлено про попередні судимості ОСОБА_6 та тяжкість передбаченого покарання за вчинені злочини, при цьому не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, також зазначає, що належним чином не перевірено анкетні дні її підзахисного, не виправлено розбіжність у них, оскільки в рішенні зазначено про ОСОБА_6 , в тйо час як фактично він є ОСОБА_6 , що у свою чергу ставить під сумнів можливість виконання такого рішення. Також вказує, що за таких обставин було затримано взагалі іншу особу, на затримання якої не було дозволу, яка наразі незаконно перебуває під вартою.
Вказує, що її підзахисним не було вчинено будь яких дій, спрямованих на переховування, та у прокурора не виникали питань стосовно розшуку обвинуваченого.
Одночасно вказує, що ОСОБА_6 має місце реєстрації, де проживав до затримання з матір`ю та братом, які перебували у нього на утриманні, характеризується за місцем проживання виключно позитивно, в 2021 році в нього померла мати і залишився брат, який перебуває в будинку сімейного типу, оскільки ОСОБА_6 перебував під вартою, а інших родичів немає. Також вказує, що ОСОБА_6 працював у ТОВ ІН ВАРД, де характеризувався позитивно, мав активну правову позицію, займався волонтерською діяльністю, після хвороби на КОВІД в нього погіршилося здоров`я і він потребує лікування.
Крім того вказує, що судом безпідставно здійснено посилання на наявність стосовно ОСОБА_6 обвинувального акту щодо злочину, вчиненого 22.07.2019 року, оскільки судовий розгляд здійснюється стосовно особи, якій висунуте обвинувачення в межах обвинувального акту, а надавати оцінку іншим обвинувальним актам неможливо.
Також вказує, в рамках даного кримінального провадження не вчинюється ніяких процесуальних дій, а тільки продовжується строк дії запобіжного заходу.
Вважає невиправданим заявлений ризик втечі її підзахисного, оскільки в його обгрунтування здійснено лише посилання на тяжкість вчинених злочинів та передбачену відповідальність, що є недопустимим з огляду на практику ЄСПЛ.
Акцентує увагу на тому, що ОСОБА_6 , незаконно перебуваючи під вартою в період воєнного стану, піддається небезпеці, оскільки під час військової агресії м. Дніпро перебуває під загрозою нападу ворога, а також ОСОБА_6 бажає вступити до лав ЗСУ.

Оскаржуваною ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 на шістдесят днів, а саме до 09 грудня 2022 року.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що раніше встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання цьому обвинуваченому виключного запобіжного заходу, продовжують своє існування, а саме вбачаються ризики переховування від органів слідства та суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого злочину. Також враховано тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, які відносяться зокрема до категорії особливо тяжких злочинів, та за які передбачено суворе покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості. Зазначено про дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, має негативну характеристику, після відбування покарання через короткий проміжок часу знову затриманий за вчинення злочину, а також йому висунуте обвинувачення в організації втечі з-під варти.

Крім того враховано, що обвинувачений не одружений, офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, прийнято до уваги і те, що ОСОБА_6 вже порушував покладені на нього обов`язки при застосуванні застави як альтернативного запобіжного заходу відповідно до ухвали суду від 02.05.2022 року у іншому провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження виключного запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 прийшов до об`єктивного висновку про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 небезпідставно обвинувачується у вчиненні низки злочинів, серед яких особливо тяжкий злочин, за який у разі визнання його винуватим передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком до 15 років, а отже з метою уникнення покарання може переховуватись від суду, намагатися впливати на свідків та потерпілого.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть спростувати або підтвердити його існування, і підлягає оцінці у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Аналізуючи фактичні обставини справи, зокрема тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, та відомості про особу цього обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що ризик переховування останнього від суду існує і є вагомим.
Також щодо останнього існує ризик впливу на свідків з метою надання ними показань певного змісту з огляду на те, що вказані особи на даний час у межах судового розгляду кримінального провадження не допитані, та потерпілу, стосовно якої існує ризик зміни первинних показів в разі впливу на неї зі сторони обвинуваченого. Про вагомість цього ризику свідчить і те, що ОСОБА_6 небезпідставно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного із застосуванням насильства.
Крім того існує і ризик вчинення ОСОБА_6 іншого злочину, оскільки останній був раніше неодноразово засудженим, зокрема за вчинення корисливих злочинів. Крім того, він через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі в 2019 року був затриманий за обвинуваченням у вчиненні інших кримінальних правопорушень, що у свою чергу дозволяє грунтовно припускати стійкість його протиправної поведінки та схильність до вчинення злочинів. Не залишається поза увагою суду і те, що в іншому кримінальному провадженні ОСОБА_6 порушив покладені на нього процесуальні обов`язки в рамках застосування до нього альтернативного запобіжного запобіжного заходу у виді застави, яку було звернуто в дохід держави.
Колегія суддів звертає увагу на відомості про особу ОСОБА_6 , який не працевлаштований, не одружений, утриманців не має, а тому не обтяжений міцними соціальними зв`язками, при цьому хоч і має брата, який за даними сторони захисту наразі перебуває в будинку сімейного типу, та має позитивні характеристики, втім вважає, що вказані обставини у своїй сукупності не свідчать про можливість забезпечення належної процесуальної поведінки цього обвинуваченого в інший спосіб, ніж тримання його під вартою.
Що стосується доводів апелянта стосовно можливості застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, то слід зазначити, що альтернативний запобіжний захід, зважаючи на ризики, які продовжують своє існування, факт попереднього порушення з боку ОСОБА_6 в рамках іншого кримінального провадження обов`язків при застосуванні запобіжного заходу у виді застави, та з урахуванням запровадженого на всій території України військового стану, не буде достатнім.
З тих самих міркувань, а також зважаючи на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, колегія суддів не знаходить підстав для визначення цьому обвинуваченому розміру альтернативної застави.
З огляду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і те, що з часу обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 вони продовжують існувати і не зменшилися, суд першої інстанції прийшов до грунтовного висновку про необхідність продовження строку дії застосованого до цього обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апелянта стосовно допущення в ухвалі суду помилки в анкетних даних обвинуваченого колегія суддів вважає непереконливими, оскільки вони стосуються технічного недоліку, який можливо усунути шляхом виправлення описки, втім не свідчать про те, що особу ОСОБА_6 не було встановлено належним чином, та в цілому не обгрунтовують апеляційних вимог.

Відомостей щодо стану здоров`я ОСОБА_6 , який унеможливлював би його перебування в рамках СІЗО, матеріали провадження не містять та відповідні документи стороною захисту не надані.

Колегія суддів оцінює вищенаведені обставини як виключно вагомі і такі, що поза розумним сумнівом підтверджують продовження існування встановлених ризиків, і те, що запобігти їх реалізації можливо тільки шляхом продовження застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а більш м`які запобіжні заходи нездатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.
Доводи апеляційної скарги захисника у своїй сукупності не спростовують наявність і вагомість існуючих ризиків з переліку встановлених судом та є по суті особистими упередженими міркуваннями та оцінками апелянта як особи, зацікавленої у вирішенні порушеного питання на користь підзахисного, та не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що вказані доводи полягають головною мірою у запереченні доведеності винуватості ОСОБА_6 , а отже стосуються обставин, які підлягають з`ясуванню судом першої інстанції при розгляді обвинувачення по суті. У той же час обвинувачення у цьому кримінальному провадженні не є вочевидь безпідставним і на даному етапі підтверджується достатньою мірою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу.

У зв`язку з викладеним підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3