ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/1354/23 (1-кс/953/1485/23) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/348/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2023 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області у кримінальному провадженні № 0000632 від 21.02.2023 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою, застосовано відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківській слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування на 60 днів до 21 квітня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 просила ухвалу слідчого судді першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою застосувати до підозрюваного домашній арешт.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник посилалася на те, що суд постановив незаконне, необґрунтоване судове рішення. Зазначає, що слідчий суддя не врахував вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність постійного місця проживання, відсутність судимостей. Вказує, що суд не навів доказів, які підтверджують наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Посилається на практику Європейського Суду з прав людини.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином. Причин неявки суду не повідомив.

Враховуючи наведене, а також вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі прокурора.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника ОСОБА_6 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим відділом ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000632 від 21.02.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення(злочину), передбаченого ч.2 ст. 15 - ч.1 ст. 115 КК України.

21 лютого 2023 року ОСОБА_7 був затриманий в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України.

21 лютого 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15- ч.1 ст. 115 КК України, тобто у закінченому замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі.

22.02.2023 року слідчий СВ Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Харкова із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , посилаючись на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 - ч.1 ст. 115 КК України. Зазначав, що існують ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Вказував про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки такі заходи не зможуть сприяти здійсненню завдань кримінального провадження, а також забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 слідчий суддя суду першої інстанції обґрунтував це тим, що підозра, яка оголошена ОСОБА_7 є обґрунтованою. Також встановив наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Також слідчий суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановлених ризиків, однак, враховуючи існування ризиків, оцінюючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 особливо тяжкого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винним, відсутність міцних соціальних зв`язків, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; також ОСОБА_7 може незаконно вплинути на потерпілих, свідків та інших співучасників скоєння злочину, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він офіційно не працевлаштований, а отже не має законних джерел отримання заробітку, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваним переховуватися від суду, впливати на потерпілого чи свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 - ч.1 ст. 115 КК України, яке є особливо тяжким злочином, відповідно до ст. 12 КК України, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, офіційно не працевлаштований, не одружений, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, не має зареєстрованого місця проживання на території України.

Наявність всієї сукупності вищенаведених відомостей об`єктивно свідчить про існування ризиків, що встановлені судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо існування встановлених ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; впливати на потерпілого, свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він офіційно не працевлаштований, а отже не має законних джерел отримання заробітку, а також підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 не зменшилися та не перестали існувати на час розгляду апеляційної скарги захисника.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується підозрюваному, а саме вчинення особливо тяжкого злочину, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права на життя та здоров`я населення, яке, відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності існування ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження, які прокурор вважав доведеними.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не зазначення обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду та можливості вчинення іншого кримінального правопорушення.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, мешкає разом з цивільною дружиною, а отже має стійкі соціальні зв`язки, не підтверджуються будь-якими фактичними відомостями та самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доцільності тримання його під вартою, не зменшують існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в оскаржуваній ухвалі, а тому, доводи останнього колегія суддів не вважає визначальними. Крім того, ці обставини існували на час вчинення інкримінованого підозрюваному злочину, і не стали стримуючим фактором для нього від таких противоправних дій.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченою її процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , та відсутності на цей час жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що апеляційна скарга захисника є неконкретизованою, оскільки ставлячи питання про застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, захисник не вказує, який саме домашній арешт необхідно застосувати, а саме цілодобовий, або у нічний час. Разом з цим, захисник не вказує адресу, за якою необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що також унеможливлює задоволення цих вимог.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2023 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді