КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/1114/2023 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу третьої особи, що претендує на майнові права - Голови правління Акціонерного товариства «ВЕСТ ФАЙНЕНС ЕНД КРЕДИТ БАНК» (АТ «КРЕДИТВЕСТБАНК») ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року задоволено клопотання прокурора другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про накладення арешту на майно в частині накладення арешту на нерухоме майно ТОВ «Укртехносинтез» (до зміни 26.05.2022 року Спільне українсько-білоруське підприємство «Укртехносинтез» (), зокрема майновий комплекс 24 929,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ушинського, 40 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) з забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування вказаним нерухомим та рухомим майном, а також заборонити відчужувати та будь-яким іншим чином розпоряджатися (користуватися) таким нерухомим та рухомим майном, у тому числі, але не виключно, продавати, міняти, дарувати, розділяти (виділяти), передавати в іпотеку, оренду, вносити до статутного капіталу юридичних осіб та інше.

Не погоджуючись з такими висновками слідчого судді, представник АТ «КРЕДИТВЕСТБАНК» ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.11.2022 року в частині накладення арешту на нерухоме майно, що належить ТОВ «Укртехносинтез», зокрема майновий комплекс 24 929,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ушинського, 40 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити в повному обсязі.

Мотивуючи апеляційні вимоги зазначає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням прав та інтересів АТ «КРЕДИТВЕСТБАНК», що є іпотекодержателем нерухомого майна, що передано в іпотеку ТОВ «Укртехносинтез» в забезпечення виконання кредитних зобов`язань перед банком.

Як зазначає апелянт, між АТ «КРЕДИТВЕСТБАНК» (Кредитор) та ТОВ «Укртехносинтез» (Позичальник) було укладено кредитний договір №487-9511/21. Станом на 17.01.2023 року загальна заборгованість ТОВ «Укртехносинтез» перед банком становила 76 041 826,5 грн. Для забезпечення виконання Позичальником перед Кредитором зобов`язань, було укладено договір іпотеки від 22.12.2021 року №487-9511/21-ІЮ1 про передачу в іпотеку банку майновий комплекс 24 929,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ушинського, 40 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).

За таких обставин автор апеляційної скарги стверджує про наявність беззаперечного першочергового права на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки - майнового комплексу, а наявність арешту заставного майна в рамках кримінального провадження створює перешкоди у реалізації прав АТ «КРЕДИТВЕСТБАНК» та як наслідок тягне за собою завдання мільйонних збитків у зв`язку з неможливістю задовольнити свої вимоги за рахунок заставної нерухомості.

Крім того апелянт стверджує, що під час розгляду клопотання про арешт майна слідчим суддею було порушено вимоги ст. 173 КПК України, оскільки АТ «КРЕДИТВЕСТБАНК», у іпотеці якого перебуває арештоване майно не був повідомлений про розгляд такого клопотання.

Апелянт вважає, що рішення про арешт майна підлягає скасуванню, оскільки жодним чином не визначає, чи відповідає майно, на яке накладено арешт, встановленим вимогам ст. 98 КПК України. Тобто на думку апелянта є досить сумнівною мета арешту нерухомого майна ТОВ «Укртехносинтез», що перебуває в іпотеці АТ «КРЕДИТВЕСТБАНК» задля виправдання мети розслідування кримінального провадження щодо передачі, на думку органу досудового розслідування зовсім іншим юридичним особам матеріальних ресурсів збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора.

Таким чином існування правової підстави для арешту майна - комерційної нерухомості, що за своїми характеристиками жодним чином не приймає участі у виробництві компресорного обладнання, з метою забезпечення збереження речових доказів не підтверджується відповідними доказами та свідчить про формальність клопотання про визнання зазначеного майна речовими доказами.

В судове засідання представник третьої особи, що претендує на майнові права не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином проінформований про дату та час призначеного судового розгляду. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що причина неприбуття у судове засідання апелянта є неповажною та призводить до необґрунтованого затягування розгляду апеляційної скарги та вирішення питання щодо законності оскаржуваного судового рішення.

При цьому апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин колегія суддів вирішила за можливе розглянути дане провадження за відсутності сторони захисту, оскільки це не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Оскільки дана ухвала оскаржується в частині накладення арешту на нерухоме майно, що належить ТОВ «Укртехносинтез», зокрема майновий комплекс 24 929,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ушинського, 40 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00), то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційних вимог, а щодо іншого майна, на яке накладено арешт вказаною ухвалою, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту колегією суддів не вирішується.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, слідчими відділу по розслідуванню кримінальних правопорушень, вчинених організованими злочинними групами, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000459 від 04.07.2022 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 111-1 КК України.

25.10.2022 року постановою слідчого у кримінальному провадженні нерухоме та рухоме майно, яке належить ТОВ «Укртехносинтез» (до зміни 26.05.2022 року Спільне українсько-білоруське підприємство «Укртехносинтез» (), зокрема майновий комплекс 24 929,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ушинського, 40 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000459 від 04.07.2022 року.

28.10.2022 року прокурор другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до Печерського районного суду міст Києва з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно ТОВ «Укртехносинтез» (до зміни 26.05.2022 року Спільне українсько-білоруське підприємство «Укртехносинтез» ().

Метою арешту вказаного майна прокурор зазначив збереження речових доказів, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

07.11.2022 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на нерухоме та рухоме майно, яке належить ТОВ «Укртехносинтез» (до зміни 26.05.2022 року Спільне українсько-білоруське підприємство «Укртехносинтез» (), зокрема майновий комплекс 24 929,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ушинського, 40 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) з забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування вказаним нерухомим та рухомим майном, а також заборонити відчужувати та будь-яким іншим чином розпоряджатися (користуватися) таким нерухомим та рухомим майном, у тому числі, але не виключно, продавати, міняти, дарувати, розділяти (виділяти), передавати в іпотеку, оренду, вносити до статутного капіталу юридичних осіб та інше.

Задовольняючи клопотання прокурора про накладення арешту на майно, слідчий суддя послався на те, що стороною обвинувачення доведено, що майно, зазначене у клопотанні є речовим доказом у розумінні ст. 98 КПК України, а відтак у кримінальному провадженні існує необхідність у накладенні на нього арешту з метою забезпечення його збереження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні прокурором доводи про накладення арешту на вищевказане майно, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав, передбачених ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно.

Зокрема, посилаючись у клопотанні, що майновий комплекс за адресою: м. Київ, вул. Ушинського, 40 є речовим доказом та відповідає критеріям майна, на яке може бути накладено арешт, визначеним ст. 170 КПК України, прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Як вбачається зі змісту клопотання про арешт майна, вищевказане майно постановою прокурора від 25.10.2022 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Крім того процесуальний керівник зазначив обставини вчинення кримінального правопорушення та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна. Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінального провадження та попередньою кваліфікацією вчиненого кримінально-протиправного діяння.

Що стосується доводів апелянта стосовно порушення беззаперечного першочергового права на задоволення майнових вимог АТ «КРЕДИТВЕСТБАНК» за рахунок предмету іпотеки - майнового комплексі 24 929,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ушинського, 40 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00), колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, у кримінальному провадженні встановлюються обставини пов`язані з тим, що власники та службові особи ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод» () та ПрАТ «НВАТ «ВНДІКомпресормаш» (ЄДРПОУ 0020434), діючи в інтересах представників російської групи компаній, які здійснюють господарську діяльність, яка спрямована на зміцнення промислово-економічного потенціалу російської федерації, впровадили протиправну схему реалізації компресорного обладнання для потреб різних підприємств, в тому числі оборонно-промислового комплексу рф, тобто здійснюють передачу матеріальних ресурсів збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора, а також здійснюють провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про санкції» з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи.

Згідно з п. 1 ч. 1 та ч. 3 ст. 3 Закону України «Про санкції», підставами для застосування санкцій є дії іноземної держави, іноземної юридичної чи фізичної особи, інших суб`єктів, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод. Підставою для застосування санкцій також є вчинення іноземною державою, іноземною юридичною особою, юридичною особою, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземцем, особою без громадянства, а також суб`єктами, які здійснюють терористичну діяльність, дій, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, стосовно іншої іноземної держави, громадян чи юридичних осіб останньої.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 5? Закону України «Про санкції» накладення на активи арешту, встановлення щодо них мораторію чи будь-яких інших обтяжень (заборони розпоряджатися або користуватися ними), а також перебування таких активів у заставі не перешкоджає стягненню цих активів у дохід держави як санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 цього Закону.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, всупереч доводам представника, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України, що в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, посилання представника третьої особи, що претендує на майнові права на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки прокурором надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України, на підставі чого є правомірним накладення такого виду обтяження як арешт.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на майно, що надасть змогу виконати завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням.

А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для арешту майна, не є переконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника третьої особи, що претендує на майнові права, залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 листопада 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про накладення арешту на майно в частині накладення арешту на нерухоме майно ТОВ «Укртехносинтез» (до зміни 26.05.2022 року Спільне українсько-білоруське підприємство «Укртехносинтез» (), зокрема майновий комплекс 24 929,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ушинського, 40 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) з забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування вказаним нерухомим та рухомим майном, а також заборонити відчужувати та будь-яким іншим чином розпоряджатися (користуватися) таким нерухомим та рухомим майном, у тому числі, але не виключно, продавати, міняти, дарувати, розділяти (виділяти), передавати в іпотеку, оренду, вносити до статутного капіталу юридичних осіб та інше, - залишити без змін, а апеляційну скаргу третьої особи, що претендує на майнові права - Голови правління Акціонерного товариства «ВЕСТ ФАЙНЕНС ЕНД КРЕДИТ БАНК» (АТ «КРЕДИТВЕСТБАНК») ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4