Справа №694/531/23
провадження № 1-кс/694/246/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2023 року м. Звенигородка

Слідчий суддя Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 ,скаржника адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , дізнавача ОСОБА_5 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілого ОСОБА_6 , на постанову дізнавача СД Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області від 08.02.2023 року про закриття кримінального провадження №0000439,

встановив:

До Звенигородського районного суду Черкаської області 28.02.2023 року надійшла скарга, в якій адвокат ОСОБА_3 просить скасувати постанову дізнавача СД Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_5 від 08.02.2023 року про закриття кримінального провадження №0000439 за ч. 1 ст. 351 КК України від 22.05.2019 року.

Скаргу адвокат ОСОБА_3 мотивує тим,що ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді міського голови м. Ватутіне в 2015-2020 роках, цілеспрямовано та умисно не виконував законних вимог депутатів та створював штучні перешкоди в їх діяльності, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 351 КК України. Постанова дізнавача про закриття кримінального провадження за цим фактом належним чином невмотивована та необґрунтована, а її зміст не в повному обсязі відповідає фактичним обставинам справи. Скаржник вказує на те, що дізнавачем не було проведено всі необхідні процесуальні дії, спрямовані на повне та неупереджене розслідування, відповідно до вказівок Управління дізнання Національної поліції України, не було встановлено всі обставини справи, які мають істотне значення у кримінальному провадженні та не надано правової оцінки усім зібраним доказам. Також скаржник вважає, що проведення досудового розслідування здійснювалось не уповноваженою особою, оскільки постанова начальника сектору дізнання ОСОБА_8 про визначення групи дізнавачів виходить за межі його повноважень, передбачених ст. 39-1 КПК України. Як наслідок, оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження винесена не уповноваженою особою, а всі слідчі дії, отримані документи і докази є недопустимими, що також є підставою для скасування постанови.

28.02.2023 року відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді справа передана слідчому судді ОСОБА_1

01.03.2023 року за скаргою було відкрито провадження і призначено судовий розгляд на 02.03.2023 року.

Ухвалою слідчого судді від 02.03.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. В зв`язку з неявкою всіх учасників розгляд скарги відкладено на 16.03.2023, 22.03.2023 та 28.03.2023.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав та просив задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у скарзі.

Дізнавач ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала. Пояснила, що нею було вчинено всі необхідні слідчі дії та зроблено висновок про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 351 КК України, про що винесена відповідна постанова.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги, як такої, що подана безпідставно та необґрунтовано зазначивши, що у кримінальному провадженні дізнавачем проведено всі необхідні слідчі (розшукові) та процесуальні дії, постанова про закриття кримінального провадження є законною та обґрунтованою.

Дослідивши матеріали скарги та додані до неї документи, дослідивши матеріали

кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 9 КПК України передбачає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

В судовому засіданні встановлено, що Звенигородським РВП ГУНП в Черкаській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження № 0000439, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2019 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 351 КК України. В ході досудового розслідування кримінальне провадження неодноразово закривалось постановами слідчого та дізнавача, які в подальшому скасовувались слідчим суддею і прокурором з направленням справи для продовження досудового розслідування. Також у кримінальному провадженні надавались вказівки щодо проведення досудового розслідування Управлінням дізнання Національної поліції України, відділом дізнання ГУНП в Черкаській області та Звенигородською місцевою (окружною) прокуратурою.

Постановою дізнавача СД Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 08.02.2023 року кримінальне провадження № 0000439 закрите на підставі п. 2 ч.1 ст.284 КК України у зв`язку з відсутністю в діях Ватутінського міського голови Черкаської області ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 351 КК України.

В постанові про закриття кримінального провадження від 08.02.2023 року детально описані слідчі та процесуальні дії, які були здійснені групою дізнавачів під час досудового розслідування цього кримінального провадження, в тому числі на виконання отриманих вказівок щодо проведення досудового розслідування. Зокрема, для встановлення фактичних обставин справи було проведено допит усіх потерпілих, допитано в якості свідків депутатів Ватутінської міської ради VІІ скликання та міського голову 2015-2020 років ОСОБА_7 (дав показання 28.10.2021 року та в подальшому неодноразово відмовився від надання показів на підставі ст. 63 Конституції України), проведено дослідження витребуваних документів щодо діяльності міської ради, проаналізовано відповідність дій посадових осіб міської ради та депутатів Регламенту міської ради та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та ін. На підставі проведених слідчих дій дізнавачем надано належну правову оцінку зібраним доказам, як окремо, так і в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя погоджується з висновком дізнавача ОСОБА_5 щодо відсутності в діях ОСОБА_7 складу

кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 351 КК України, оскільки він зроблений на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки усіх зібраних та перевірених доказів.

Частина 1 статті 351 КК України передбачає відповідальність за перешкоджання діяльності народного депутата України та депутата місцевої ради, а саме невиконання службовою особою законних вимог народного депутата України, депутата місцевої ради, створення штучних перешкод у їх роботі, надання їм завідомо неправдивої інформації.

Таким чином, для наявності складу вказаного кримінального проступку службова особа має не виконувати саме законні, а не будь-які вимоги депутата, створювати перешкоди його діяльності, а такі дії мають носити умисний характер. Також спеціальною метою при вчиненні перешкоджання є вплив на реалізацію депутатом його повноважень, пов`язаних із заняттям депутатською діяльністю.

В ході досудового розслідування встановлено, що 11.07.2018 року дев`ять депутатів міської ради, серед яких і потерпілі в цьому кримінальному провадженні ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , керуючись п. в ч. 2, ч. 6 ст. 70 Регламенту Ватутінської міської ради,звернулись до міського голови ОСОБА_7 із зверненням, в якому пропонували відкликати голову постійної комісії з питань правопорядку, боротьби з організованою злочинністю, торгівельного, побутового обслуговування та захисту прав споживачів ОСОБА_12 за порушення депутатської етики (поширення недостовірної інформації стосовно ОСОБА_9 відповідно до постанови апеляційного суду) та просили включити це питання до порядку денного чергової сесії 26 липня 2018 року.

18.01.2019 року десять депутатів міської ради, включно з потерпілими в даному кримінальному провадженні, подали міському голові ОСОБА_7 звернення № 1 та № 2 з проханнями включити до порядку денного чергової сесії проект рішення "Про відкликання голови постійної комісії з питань правопорядку, боротьби з організованою злочинністю, торгівельного, побутового обслуговування та захисту прав споживачів ОСОБА_12 » та проект рішення «Про відкликання голови постійної комісії міської ради з питань Регламенту, депутатської діяльності і етики та розвитку місцевого самоврядування ОСОБА_13 », а також оприлюднити проекти вказаних рішень на сайті Ватутінської міської ради.

18.02.2019 року депутати міської ради ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_10 подали міському голові ОСОБА_7 звернення № 3 та № 4 з проханнями включити до порядку денного чергової сесії проект рішення «Про відкликання голови постійної комісії з питань правопорядку, боротьби з організованою злочинністю, торгівельного, побутового обслуговування та захисту прав споживачів ОСОБА_12 » та проект рішення «Про відкликання голови постійної комісії міської ради з питань Регламенту, депутатської діяльності і етики та розвитку місцевого самоврядування ОСОБА_13 », а також оприлюднити проекти вказаних рішень на сайті Ватутінської міської ради на підставі раніше поданих колективних звернень депутатів.

Аналогічні звернення до міського голови ОСОБА_7 були подані депутатами ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_10 26.02.2019 року за № 5 та № 6.

Вказані депутатські звернення були розглянуті міським головою ОСОБА_7 у десятиденний строк відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та на них було надано відповіді від 20.07.2018 року, від 25.01.2019 року, від 22.02.2019 року та від 05.03.2019 року.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міський голова скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесії ради. Повноваження міського голови щодо формування порядку денного сесії передбачені також ст. 33 Регламенту Ватутінської міської ради VII скликання.

В ході досудового розслідування встановлено, що міський голова ОСОБА_7 , діючи відповідно до наданих повноважень, не включав до порядку денного сесії запропоновані групою депутатів в кількості 9 та 10 осіб питання, викладені у зверненнях від 11.07.2018 року та 18.01.2019 року, а також групою депутатів з 3 осіб у зверненнях від 18.02.2019 року та 26.02.2019 року в зв`язку з тим, що від іншої групи депутатів в кількості 12 та 14 осіб надходили зустрічні звернення від 12.07.2018 року та 21.01.2019 року щодо не включення до

порядку денного питань про відкликання голів постійних комісій ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . При цьому депутатами, що заперечували проти внесення до порядку денного питань про відкликання голів комісій було зазначено, що жодних претензій до їхньої роботи вони не мають, а звернення частини депутатів щодо їх відкликання мають характер «зведення особистих рахунків».

В зв`язку з тим, що питання, які порушувались депутатами, не були включені міським головою до порядку денного сесії, відповідно не було підстав для опублікування проектів відповідних рішень на сайті Ватутінської міської ради. Що відповідає вимогам п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», який передбачає що оприлюднення проектів рішень ради стосується лише тих, що вносяться на розгляд ради.

Крім того, слід зазначити, що порядок розгляду питань про відкликання голів постійних комісій міської ради врегульовано ст. 70 Регламенту Ватутінської міської ради VII скликання, яка розміщена в підрозділі 11 Спеціальні процедури прийняття рішень. Згідно з цією статтею Регламенту пропозиції про відкликання голови постійної комісії ради вносяться, зокрема, за рішенням відповідної постійної комісії ради, прийнятим на її засіданні (без урахування голосу самого голови постійної комісії) або не менш як третиною депутатів від загального складу. Таким чином, пропозиція про відкликання голови постійної комісії з питань правопорядку, боротьби з організованою злочинністю, торгівельного, побутового обслуговування та захисту прав споживачів ОСОБА_12 не могла розглядатись на засіданнях постійної комісії міської ради з питань Регламенту, депутатської діяльності і етики та розвитку місцевого самоврядування, що вбачається з протоколу її засідань від 24 липня 2018 року та від 28.01.2019 року. Така пропозиція могла бути внесена не менш як третиною депутатів від загального складу ради. Так, в порушення зазначених вимог Регламенту, питання про відкликання голів постійної комісії Ватутінської міської ради було подано шляхом направлення колективних звернень депутатів № 3, № 4 від 18.02.2019 р. та № 5, № 6 від 26.02.2019 р. ( ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 ) групою депутатів, до складу якої увійшли депутати у кількості меншій, ніж того вимагає Регламент, а саме, 3 депутати.

Також слідчий суддя звертає увагу на те, що ст. 11 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» при здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має право: на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання та право на внесення пропозицій відповідно до закону. П. п. 4, 6, 11 ч. 2 ст. 19 вказаного Закону депутат місцевої ради, серед іншого, має право: виносити пропозиції і зауваження до порядку денного засідань ради та її органів порядку розгляду обговорюваних питань та їх суті; виносити на розгляд ради та її органів проєкти рішень з питань, що належать до їх віддання та поправки до них; порушувати в раді та її органах питання про необхідність перевірки роботи підзвітних та підконтрольних раді органів, підприємств, установ, організацій.

Статтею 70 Регламенту передбачено, що голова постійної комісії може бути в будь-який час відкликаний радою і стосовно такого відкликання вноситься ПРОПОЗИЦІЯ. Разом з тим в порушення зазначених вимог Регламенту, питання про відкликання голів постійної комісії Ватутінської міської ради ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ) було подано не у формі пропозиції, а шляхом направлення колективних ЗВЕРНЕНЬ депутатів. На всі вказані звернення Ватутінською міською радою надані відповіді відповідно до вимог чинного законодавства, тобто розглянуто зазначені звернення по суті. Відповідно у випадку не задоволення результатами розгляду свого звернення потерпілі мали право внести депутатський запит відповідно до статті 13 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад». Проте цього зроблено не було.

Відтак слідчий суддя погоджується з висновком дізнавача що питання про відкликання голів постійних комісій міської ради не ставилось на обговорення та не було включено до порядку денного, оскільки ініціативною депутатською групою порушено порядок внесення такої пропозиції, а саме, не дотримані вимоги ст. ст. 33 та 70 Регламенту.

При цьому слідчий суддя звертає увагу на те, що ст. 351 КК України передбачає відповідальність саме за невиконання законних вимог депутата місцевої ради, а законними є такі вимоги депутатів місцевих рад, які зроблені ними в межах повноважень, наданих їм

Конституцією та законами України. У зв`язку з цим у даному конкретному випадку слідчий суддя приходить до переконання, що вимоги про відкликання голів постійних комісій міської ради були зроблені у непередбачений Законом України «Про статус депутатів місцевих рад» та Регламентом спосіб.

Порядок реалізації прав депутатів місцевих рад визначається Законом, іншими законами України, які регулюють діяльність місцевих рад та їх органів, а також Регламентом відповідної ради.

Розглядаючи зазначені звернення Ватутінський міський голова ОСОБА_7 , виходив зі своїх повноважень, зазначених у ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Регламенту роботи Ватутінської міської ради VII скликання, затвердженого рішенням міської ради від 22.12.2015 №3-6/VII з доповненнями та змінами від 25.08.2016 року №16-3/ VII, яким визначено порядок та строки формування порядку денного чергової сесії міської ради, порядку денного засідань ради та її органів, порядку розгляду обговорених питань та їх суті.

Відповідно до Регламенту Ватутінської міської ради Черкаської області, проєкт порядку денного сесії міської ради формує міський голова на основі, в тому числі пропозицій депутатів ради.

Таким чином, звернення щодо включення до порядку денного проєктів рішень, поданих заявниками, фактично розглянуте як депутатське звернення в порядку Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», про що заявникам надано відповідь, і не розглядалося як пропозиція у відповідності до вказаного вище Регламенту Ватутінської міської ради Черкаської області.

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленим указаним Кодексом, звернутися до адміністратиивного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, тому процедурне питання недотримання Регламенту міським головою підлягало оскарженню в порядку адміністравтивного судочинства, проте цього зроблено не було, що також підтвердив заявник в судовому засіданні.

Відтак доводи скаржника щодо не включення про відкликання голів постійних комісій міської ради (п. п. 1.1, 1.6 скарги) слідчий суддя відхиляє за їх необгрунтованістю. Аналогічне стосується і посилань на нез`ясованість можливого втручання в роботу програмного забезпечення на сесії 28.02.2019 (п. 1.2. скарги) і є виключно припущенням скаржника та не охоплювалося імовірним складом правопорушення, а отже і не підлягало доказуванню в межах даного кримінального провадження.

Щодо посилань скаржника на не витребування органом дізнання певних документів і в подальшому не надання їм оцінки (п. 1.3, 1.4, 1.5. скарги) слідчий суддя зауважує, що відповідно до п.п. 3, 4 ч.1 ст. 56 КПК України, протягом кримінального провадження потерпілий має право: подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду; заявляти відводи та клопотання. Разом з тим потерпілими клопотання про витребування певних речей чи документів не заявлялися і самими такі докази не надавалися хоча і могли бути витребувані останніми у встановленому законом порядку.

Слідчі та процесуальні дії, проведені органом досудового розслідування по встановленню об`єктивної істини у даному кримінальному провадженні, які містяться в наданих органом досудового розслідування матеріалах кримінального провадження, слідчий суддя вважає достатніми, а посилання скаржника у скарзі на неповноту досудового розслідування і в цьому контексті на необхідність витребування певних речей чи документів, надання оцінки певним документам (п. п. 1.6, 1.7,1.9. скарги) проведення додаткових слідчих і інших дій, наведені у скарзі (п. 1.11. скарги), як необґрунтовані і такі, що з огляду на сукупність отриманих органом досудового розслідування доказів не свідчать про об`єктивну доцільність їх проведення з огляду на ті висновки, які покладені слідчим в основу оскаржуваної постанови.

Окремо слідчий суддя звертає увагу на безпідставність доводів скарги в частині не

проведення допиту ОСОБА_7 , оскільки останній дав показання 28.10.2021 року (кп. Т. 2 а.с. 53-54) та в подальшому відмовився надавати покази щодо себе, посилаючись на ст. 63 Конституції України (кп. Т. 1 а.с. 75-76, Т. 3 а.с. 147, Т.6 а.с. 39-40). При цьому хоча ОСОБА_7 і не має статусу підозрюваного у даному провадженні він як свідок свідок скористався імунітетом від самовикриття, закріпленим як у національному, так і міжнародному законодавстві. Такий висновок підтверджує і практика Європейського суду з прав людини: у рішеннях "Яременко проти України" від 12 червня 2008 року, "Луценко проти України" від 18 грудня 2008 року та "Шабельник проти України" від 19 лютого 2009 року де суд визнав, що використання показань осіб, які вони давали як свідки у кримінальному провадженні, для доведення вини у вчиненні злочину ними (свідками) або їх співучасниками є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Аналогічне стосується і не проведення допиту ОСОБА_11 копії протоколів допиту наявна в матеріалах провадження (кп. Т. 1 а.с. 58-59, Т. 3 а.с. 158).

Стосовно посилань скаржника щодо не проведення повторного допиту потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 слідчий суддя зауважує, що матеріали провадження містять відомості про неодноразовий їх виклик та неодноразові їх допити (кп. Т. 2 а.с. 100, 102, 104, Т.5 а.с. 221-233, Т.6 а.с. 1-4, 96-97, 100-104).

Аналогічне стосується і посилань скаржника на невиконання письмових вказівок у даному кримінальному провадженні. Такі доводи зводяться до загального посилання, разом з тим матеріали провадження надані слідчому судді для огляду містять докази протилежного.

Об`єктивна сторона складу кримінального проступку, передбаченого в ч. 1 ст. 351 КК України, виражається в таких формах: невиконання законних вимог народного депутата або депутата місцевої ради; створення штучних перешкод у їх роботі; надання завідомо неправдивої інформації.

Суб`єктивна сторона складу кримінального проступку, передбаченого в ч. 1 ст. 351 КК України, характеризується умисною формою вини.

Виходячи з вищевказаних обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що діях міського голови ОСОБА_7 відсутній склад кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 351 КК України. В ході досудового розслідування не було встановлено фактів, які б свідчили про умисел в його діях та мету, спрямовану на перешкоджання діяльності депутатів місцевої ради так само і не виконання саме законної вимоги депутата.

Доказуванню у кримінальному провадженні згідно із ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Процесуальними джерелами доказів відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є показання, речові докази, документи та висновки експертів.

На виконання вимог частини 1 статті 92 КПК України, дізнавач зібрав усі можливі, процесуально зафіксовані, перевірені та оцінені докази, перераховані у статті 91 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, дізнавач зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Таким чином дізнавач прийняв рішення про закриття кримінального провадження лише після проведення всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки показань, дослідження документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.

Посилання скаржника на те, що досудове розслідування здійснювалось не вповноваженою особою та здобуті докази є недопустимими суд не приймає до уваги, оскільки в матеріалах кримінального провадження міститься декілька постанов про призначення групи дізнавачів, до складу якої включались дізнавачі СД Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_5 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та начальник

СД Звенигородського РВП в Черкаській області ОСОБА_8 , а також є доручення про здійснення досудового розслідування кримінального проступку дізнавачу ОСОБА_5 від 30.09.2022 року. Слідчий суддя не вбачає порушень ст.ст. 39-1, 40-1 КПК України начальником СД Звенигородського РВП ОСОБА_8 при визначенні вповноважених осіб на розслідування даного кримінального провадження. Такого висновку слідчий суддя дійшов з урахуванням вимог п. 117 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" від 17 червня 2020 року, у якому передбачено, що досудове розслідування здійснюють дізнавачі одноособово або групою дізнавачів, а також передбачено право керівника органу дізнання визначати дізнавача, який здійснюватиме дізнання, а у випадках здійснення дізнання групою дізнавачів - визначати старшого цієї групи, який керуватиме діями інших дізнавачів.

Закриття кримінального провадження відповідно до положень є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, або при наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Частиною 5 ст. 110 КПК України встановлені вимоги до постанови слідчого, прокурора. Зокрема постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини.

Враховуючи вказане, слідчий суддя вважає, що винесена дізнавачем Звенигородського РВПГУНП постанова від 08.02.2023 року про закриття кримінального провадження відповідає вимогам ч. 5ст. 110 КПК України, а наведене в ній мотивування є достатнім і релевантним прийнятому рішенню.

Посилання заявника на те, що постанова про закриття кримінального провадження винесена дізнавачем без всебічного,повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, без додержання вимог кримінального процесуального законодавства не приймаються до уваги,оскільки є безпідставними та свідчать про незгоду з прийнятим по суті рішенням дізнавача уданому кримінальному провадженні. Викладені у скарзі обставини можуть бути викладені заявником у світлі власного сприйняття та юридичної оцінки, проте власне бачення заявника конкретного складу кримінального правопорушення не зобов`язує уповноважену особу здійснювати кримінальне переслідування осіб за відсутності складу кримінального правопорушення. Одночасно слідчий суддя приходить до висновку, що скаржником не наведено переконливих доводів, які б свідчили про те, що шляхом проведення додаткових слідчих (розшукових), процесуальних дій будуть встановлені достатні дані, які б унеможливлювали закриття кримінального провадження.

Про жодні такі дії у скарзі не зазначається, а весь її зміст зводиться виключно до незгоди з винесеною постановою про закриття кримінального провадження. Так само і в судовому засіданні обґрунтування скаржника зводились виключно до незгоди з правовою оцінкою здобутих доказів та посилання на неналежне здійснення досудового розслідування кримінального провадження.

Підсумовуючи викладене констатую, наступне :

- вимоги про відкликання голів постійних комісій міської ради були зроблені у непередбачений Законом України «Про статус депутатів місцевих рад» та Регламентом спосіб, та розглянуті відповідно до вимог чинного законодавства як звернення, жодних доказів невиконання саме ЗАКОННИХ вимог депутатів дізнавачем здобуто не було. Таким чином, під час досудового розслідування дізнавачем не встановлено жодних об`єктивних даних, які б свідчили про наявність в діях будь-яких осіб ознак складу кримінального

правопорушення, передбаченого ст. 351 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КПК України, яка кореспондується з ч. 5 ст. 40 КПК України, прокурор, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора, слідчого. Таким чином, слідчий правомірно визначив перелік слідчих дій, проведення яких забезпечило з`ясування відсутності складу злочину.

Дізнавач зібрав достатні об`єктивні данні та виніс остаточну законну і обґрунтовану постанову відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

На виконання вимог ст. 110 КПК України,постанова слідчого про закриття кримінального провадження є вмотивованою, її зміст відповідає фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно ст. 215 КПК України, досудове розслідування здійснюється у формі досудового слідства. Глава 19 КПК України визначають форму та регламентує порядок проведення досудового слідства. Разом з цим необхідно зауважити, що не встановлюється переліку процесуальних та слідчих дій, які обов`язково належить здійснити під час досудового розслідування для його закінчення. Орган досудового розслідування в залежності від описаних заявником обставин, самостійно визначає обсяг перевірочних дій, достатніх за переконанням слідчого чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень ч. 2 ст. 283 КПК України.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, на слідчого суддю покладається функція здійснення контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Таким чином слідчий суддя зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Усні сумніви скаржника про поверховість та неповноту проведеного розслідування є непідтвердженим суб`єктивним припущенням, тому до уваги не приймаються. Висловленим судженням притаманна узагальнена характеристика, що суперечить ст. 6 Конвенції, зокрема принципу юридичної визначеності, оскільки клопотання та зауваження не будуть мати конструктивного результату,- не буде здобуто нових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 КК України, прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Через відсутність об`єктивної сторони, не існує жодного елементу складу кримінального правопорушення передбаченого чинним КК України.

Дослідивши надані сторонами матеріали обґрунтовано вважаю, що дізнавач під час проведення досудового розслідування у відповідності до вимог ст. 223 КПК України вжив необхідні дії спрямовані на отримання (збирання) доказів та їх перевірку, дослідив та перевірив обставини, зазначені у заяві про вчинення кримінального правопорушення, їм надано належну оцінку, досудове розслідування проведено із застосуванням всіх можливих засобів для всебічного, неупередженого та об`єктивного розслідування, з перевіркою всіх фактичних обставин справи, що може мати суттєве значення для розслідування кримінального провадження.

Доцільності проведення будь-яких слідчих (розшукових) дій не вбачається, оскільки вони не здатні вплинути на наявні результати провадження. Не існує правової необхідності проводити інші процесуальні дії чи приймати процесуальні рішення у цьому кримінальному провадженні.

Відсутність ознак винної поведінки виключає у майбутньому пред`явлення підозри чи направлення обвинувального акту до суду, тому дізнавач прийняв правильне процесуальне рішення у формі постанови про закриття кримінального провадження, як єдиний законний

спосіб завершення цього досудового розслідування.

Схожий висновок містить постанова колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16.05.2019 (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18).

Наведене дає підстави обґрунтовано стверджувати, що дізнавач при розслідуванні обставин цього кримінального провадження у цілому виконав вимоги щодо забезпечення всебічності та повноти дослідження. Оскаржувана постанова відповідає вимогам чинного кримінального процесуального законодавства, а висновок про закриття кримінального провадження є обґрунтованим.

Істотних порушень вимог КПК України, які б могли вплинути на правильність прийнятого рішення, слідчим суддею не встановлено, а у скарзі не наведено достатніх даних, які безумовно свідчать про неповноту проведеної перевірки та могли бути підставами для скасування прийнятого остаточного процесуального рішення.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути постановлена ухвала про відмову у задоволенні скарги (п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України).

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга адвоката ОСОБА_3 є необґрунтованою та в її задоволенні слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.40,93,110,284,303-305,309,376 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілого ОСОБА_6 на постанову дізнавача СД Звенигородського РВПГУНП в Черкаській області ОСОБА_5 від 08.02.2023 року про закриття кримінального провадження №0000439 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 5 днів з дня оголошення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 30.03.2023.

Слідчий суддя ОСОБА_1