450/1333/16-к
1-кп/465/27/23
У Х В А Л А

судового засідання

07.02.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

присяжних ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління наглядуза додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження обвинуваченомуОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, без визначення розміру застави

в с т а н о в и в :

У провадженні Франківського районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000299 від 23.02.2016 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.1 ст.115, ч.2 ст.15 - п.1 ч.2 ст. 115 КК України.

03.02.2023 року прокурор подала до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, без визначення розміру застави відповідально до п. п. 1, 2 ч. 4 ст.183 КПК України, посилаючись на те, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.Водночас ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція статті якого передбачає позбавлення волі на строк від десятим до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі. На даний час ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, зокрема, можливість обвинуваченого переховуватися від суд у, з метою ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення; може будь-яким чином незаконно впливати на потерпілих та свідків з метою зміни останніми своїх показань та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, з метою доведення злочинного умислу до кінця. Тому більш м`які запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам та не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Прокурор у судовому засіданні підтримала клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, без визначення розміру застави, оскільки більш м`які запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам та не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Просить клопотання задоволити.

Обвинувачений та захисник обвинуваченого у судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, посилаючись на те, що наведені прокурором ризики у клопотанні відсутні. Просять відмовити у задоволенні даного клопотання.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши наявні матеріали справи та подане клопотання, суд приходить до наступного висновку.

У даному кримінальному провадженні ухвалою суду від 23.07.2021 року обрано обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 17 вересня 2021 року включно без можливості внесення застави.

Ухвалою суду від 16.09.2021 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14 листопада 2021 року включно без можливості внесення застави.

Ухвалою суду від 05.11.2021 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 03 січня 2022 року включно без можливості внесення застави.

Ухвалою суду від 20.12.2021 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 07 лютого 2022 року включно без можливості внесення застави.

Ухвалою суду від 14.02.2022 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14 квітня 2022 року включно без можливості внесення застави.

Ухвалою суду від 06.04.2022 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 04 червня 2022 року включно без можливості внесення застави.

Ухвалою суду від 24.05.2022 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 22 липня 2022 року включно без можливості внесення застави.

Ухвалою суду від 05.07.2022 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 02 вересня 2022 року включно без можливості внесення застави.

Ухвалою суду від 26.08.2022 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24 жовтня 2022 року включно без можливості внесення застави.

Ухвалою суду від 20.10.2022 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 18 грудня 2022 року включно без можливості внесення застави.

Ухвалою суду від 15.12.2022 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 12 лютого 2023 року включно без можливості внесення застави.

Відповідно до вимог ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий. Уразі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Положенням ст.199 КПК України прямо передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою стосується як досудового розслідування, під час якого воно подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого воно здійснюється, так і судового провадження. Крім того, під час судового розгляду з`ясування питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою також входить в обов`язки суду, незалежно від наявності клопотання прокурора, що передбачено положеннями ст.331 КПК України, як вже зазначалося вище.

Приписами статті 177 КПК України встановлено, що підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно положень ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст.176-178 КПК України, п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, суд враховує вимоги пп. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи.

У рішенні Європейський суд з прав людини по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року зазначено, що наявність вагомих підстав обвинуваченого затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

У рішенні Європейський суд з прав людини по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року зазначено, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Отже, Європейський суд з прав людини підкреслює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищевикладене, заслухавши думку учасників судового розгляду, суд дійшов висновку про доведеність прокурором у клопотанні обставин, зазначених у ч.1 ст.177 КПК України, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 . При цьому, суд враховує тяжкість кримінального правопорушення в якому він обвинувачуються, покарання, яке йому загрожує в разі визнання його винуватим, враховує особу обвинуваченого, його вік та задовільний стан його здоров`я, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, без соціальних зв`язків, розлучений, без місця реєстрації, не працює, не має на утриманні осіб, які потребують піклування та приходить до висновку, що обставини кримінального провадження дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на потерпілого та свідків, продовжити протиправну діяльність і таким чином негативно вплинути на хід судового розгляду та встановлення об`єктивної істини в даному кримінальному провадженні.

На переконання суду, з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінились обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Так, наведені прокурором в клопотанні та підтвердженні у судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.

Крім цього, будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_7 суд на теперішній час не встановив.

На підставі наведеного, оцінюючи в сукупності обставини по справі, стадію розгляду кримінального провадження, суд приходить до переконання, що ризики передбачені п.п. 1,3, 5 ст.177 КПК України на даний час не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу та те, що обраний раніше обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою спливає, то слід клопотання прокурора задоволити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Разом з тим, згідно вимог ч. 3 ст. 183 КПК України щодо визначення розміру застави, суд враховує передбачені ч. 4 ст. 183 КПК України обставини, зокрема те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, який спричинив загибель людини, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_7 .

Керуючись статтями 177, 183, 193, 194, 196, 197, 201, 331, 372, 376, 395 КПК України,-

у х в а л и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 07 квітня 2023 року включно без можливості внесення застави.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити до державної установи «Львівська установа виконання покарань №19» для виконання.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 08 лютого 2023 року о 14:50 годині.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Присяжні ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4