ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/1243/23 (1-кс/642/730/23) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/466/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 15 березня 2023 року, якою задоволено клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти Військової служби правопорядку, що розташована в АДРЕСА_1 строком на 6- діб, а саме до 13 травня 2023 року.

Також, цією ухвалою визначено суму застави у розмірі сімдесяти розмірів неоподаткованих мінімумів для працездатних осіб, тобто 187880 грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою на Депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області, протягом дії ухвали.

На зазначену ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або застави у значно меншому розмірі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу захисник посилала на те, що слідчий суддя суду першої інстанції не в повному обсязі дослідив докази щодо існування ризиків, а також вважала що в матеріалах провадження відсутні докази які доводять наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Вказує, що розмір застави непомірно великий для підозрюваного. Посилається на слабий стан здоров`я підозрюваного. Вважає, що слідчий звернувся з клопотанням, яке належним чином не обґрунтоване. Також вказує на те, що суд першої інстанції не обґрунтував неможливість застосування більш м`яких запобіжних засобів.

В судове засідання апеляційного суду прокурор, який, відповідно до ч.1 ст. 135 КПК України, був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду апеляційної скарги засобами телефонного зв`язку, не з`явився, причин неявки суду не повідомив.

17 квітня 2023 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_7 , в якому вона просила розглянути матеріали апеляційної скарги в письмовому провадженні без участі сторін.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю сторони, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши доповідь головуючого судді, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків передбачених п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, який класифікується як тяжкий злочини, відповідно до ст.12 КК України, максимальною санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до фактичних обставин справи та згідно пред`явленої підозри, вбачається, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , який займає посаду к стрільця 1 відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 3 стрілецького батальйону (з охорони та оборони об`єктів державного значення), підозрюється у скоєнні тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується підозрюваному, а саме того, що він обвинувачується у вчинені злочину, пов`язаного проти встановленого порядку несення військової служби, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Посилання захисника на наявність у підозрюваного дружини, постійного місця проживання, наявності хронічних захворювань, самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доцільності продовження тримання його під вартою, не зменшують існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в оскаржуваній ухвалі, а тому, доводи захисника колегія суддів не вважає визначальними. Крім того, ці обставини існували на час вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину, і не стали стримуючим фактором для нього від противоправних дій.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 не зменшилися та не перестали існувати на момент апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи всі вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги всі ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченою її процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності на цей час підстав для зміни чи скасування цього рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченої.

Крім того, колегія суддів звертає увагу прокурора на те, що слідчий суддя суду першої інстанції всупереч вимог ч.8 ст. 176 КПК України застосував альтернативний запобіжний захід у вигляді застави. Враховуючи те, що прокурором ці обставини не оспорювались в апеляційному порядку і він погодився з таким рішенням, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості скасувати рішення в цій частині, оскілки погіршити становище підозрюваного за апеляційною скаргою захисника є процесуально неможливим.

При цьому належить врахувати, що застосування в цій категорії справ запобіжного заходу окрім тримання під вартою прямо суперечить процесуальному законодавству - ч.8 ст. 176 КПК України, на що належить звернути увагу процесуального керівника та слідчого судді суду першої інстанції щодо повторного вирішення питання про обрання або продовження запобіжного заходу.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, ст.407 ч.1 п.1, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 15 березня 2023 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді