КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15.08.2022, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Загорськ Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 та п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України ОСОБА_7 за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 07.10.2021, перевівши менш суворий вид покарання в більш суворий, виходячи з співвідношення - одному дню обмеження волі відповідає вісім годин громадських робіт, у виді обмеження волі на строк 5 днів.

Остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у виді обмеження волі на строк 1 рік 5 днів.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вказаним вироком ОСОБА_7 21.06.2022 у денний час, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб, домовився з невстановленою особою про придбання наркотичного засобу для особистого вживання, здійснивши оплату шляхом переказу коштів в сумі 1600 грн. на вказаний йому рахунок електронного гаманця. Потім, діючи за вказівкою зазначеної невстановленої особи, ОСОБА_7 того ж дня прибув до будинку АДРЕСА_3 , де з указаного йому місця забрав залишені в схованці-закладці 4 поліетиленові пакетики з пазовими замками з кристалічними речовинами, схожими на наркотичний засіб, які залишив на зберігання при собі, без мети збуту. Коли ОСОБА_7 21.06.2022 приблизно о 16 год. 40 хв. знаходився біля будинку № 21, що по вул. Чорнобильська в м. Києві, він був викритий працівниками поліції, яким добровільно видав для подальшого вилучення 4 поліетиленових пакетики з пазовими замками, в середині яких знаходилися кристалічні речовини, масами рівними відповідно 0,240 г, 0,244 г, 0,244 г та 0,181 г. Згідно з висновком експерта Київського НДЕКЦ МВС України від 28.07.2022 № СЕ-19/111-22/22578-НЗПРАП, надані на дослідження кристалічні речовини білого кольору містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон (фенадон), маса в речовинах становить 0,115 г, 0,117 г, 0,117 г та 0,087 г. Відповідно до Списку № 1 Таблиці ІІ Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів» метадон (фенадон) є наркотичним засобом, обіг якого обмежено.

Перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання, призначене вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2021, та остаточно визначити йому до відбування покарання з урахуванням положень ст. 72 КК України у виді 1 року 5 днів обмеження волі. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання, незаконно звільнив останнього від відбування основного покарання з випробуванням, оскільки не врахував, що на момент ухвалення нового вироку обвинувачений не відбув реального покарання за попереднім вироком у виді виправних робіт.

В судове засідання апеляційного суду обвинувачений та його захисник не з`явились, хоча про дату та час апеляційного розгляду повідомлялись належним чином.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, провівши судові дебати, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, та яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.309 КК України, із звільненням від його відбування з випробуванням, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, а також наявність обставини, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Оцінюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, колегія суддів враховує, що відповідно до змісту висунутого обвинувачення ОСОБА_7 добровільно видав працівникам поліції наркотичні засоби, які придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту, що істотно зменшує ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при винесенні вироку дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначено покарання, що відповідає особі засудженого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.

Висновки суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованими та узгоджуються з вимогами ст.75 КК України.

На думку колегії суддів, перевиховання ОСОБА_7 та забезпечення дотримання ним вимог закону в майбутньому можливо досягти шляхом покладення на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, та перебування обвинуваченого протягом 1 року іспитового строку під загрозою направлення для відбування покарання у разі їх невиконання, систематичного вчинення адміністративних правопорушень або вчинення нового кримінального правопорушення.

Підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в цій частині, скасування вироку суду та призначення ОСОБА_7 покарання до реального відбування колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне призначення ОСОБА_7 покарання відповідно до ч.1 ст.71 та п.4 ст.72 КК України за сукупністю оскаржуваного вироку і вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2021 є обґрунтованими.

Так, відповідно до ч.2 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок, яким до ОСОБА_7 застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, та вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2021, яким ОСОБА_7 призначено покарання до реального відбування, слід виконувати окремо, а тому оскаржуваний вирок слід змінити, виключивши з нього рішення про призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ч.1 ст.71 та п.4 ст.72 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 15.08.2022 щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з вироку рішення про призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ч.1 ст.71 та п.4 ст.72 КК України за сукупністю оскаржуваного вироку і вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2021.

Вважати ОСОБА_7 засудженим вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15.08.2022 за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2021 щодо ОСОБА_7 виконувати окремо.

В іншій частині Святошинського районного суду м. Києва від 15.08.2022 щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3