Справа № 638/2296/22
Провадження № 1-кп/638/1039/22
УХВАЛА

Іменем України

15 грудня 2022 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю

прокурора - Божко,

потерпілого - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0000186 від 29.01.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше неодноразово судимий, останній раз: Чугуївським районним судом Харківської області, вирок від 16.04.2021 року за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Дзержинським районним судом м. Харкова здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0000186 від 29.01.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки на теперішній час продовжують існуюти ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Обвинувачений може переховуватись від суду у зв`язку із суворістю покарання, незаконно впливати на свідків, потерпілого, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення. В обґрунтування прокурор зазначає, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, у тому числі до реальної міри покарання, за скоєння, зокрема, корисливих злочинів, що свідчить про відсутність каяття. Правова позиція не визнання вини ОСОБА_4 вказує на можливість у подальшому незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні. Відсутність постійного джерела доходів та міцних соціальних зв`язків свідчить про можливість вчинення нового злочину або продовження вчинення злочину проти власності. Враховуючи викладене, вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_4 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Потерпілий ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив суд застосувати до нього більш м`який запобіжний засіб.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначив, що обвинувачений ОСОБА_4 ніколи не ухилявся від слідства під час досудового розслідування, завжди приходив на виклик слідчого, має місце постійного проживання та матір, яка отримує пенсію і з якою він разом проживає, що підтверджує його соціальні зв`язки. На теперішній час не існує інших кримінальних проваджень відносно ОСОБА_4 , що свідчить про відсутність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України. Захисник просив застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді домашнього арешту.

Суд, заслухавши думку потерпілого, обвинуваченого та його захисника, вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Ухвалою суду від 02.02.2022 обрано відносно підозрюваного ОСОБА_4 , 29.05.1991, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів (шістдесят) днів, який неодноразово продовжувався.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обстави кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно зі статтею 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї (надалі Конвенція) є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Положеннями ст. ст. 5, 18 Конвенції передбачено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" визначений термін "обґрунтована підозра", який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Європейський суд з прав людини роз`яснює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На думку суду, прокурором доведено наявність ризиків на час судового розгляду, що полягають у можливості ухилення від суду, впливу на потерпілого та вчинення інших кримінальних правопорушень, з огляду на наступне.

Підставою продовження дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою суд вважає наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити зазначені вище дії.

На наявність цих ризиків вказує те, що ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі від 4 до 6 років. Таким чином, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у даному кримінальному правопорушенні, може сприяти переховуванню обвинуваченим від суду. Крім того, він раніше неодноразово судимий за вчинення умисних, корисних, в тому числі і тяжких злочинів, останній раз вироком Чугуївського районного суду Харківської області від 16.04.2021 року за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, вчинив інкримінований йому злочину в період іспитового строку, має не зняту та непогашену судимість. Суд також враховує характер вчиненого кримінального правопорушення, відсутність постійного місця роботи та стабільного доходу у ОСОБА_4 , умисний корисливий характер попередніх вчинених ним злочинів, дані, які характеризують його особу (не одружений, утриманців не має), що свідчать про можливість обвинуваченим вчинити інші кримінальні правопорушення. Під час допиту потерпілого у судовому засіданні виявилось, що позиція обвинуваченого та потерпілого не збігається з деяких питань обставин вчинення кримінального правопорушення, тому суд вважає обгрунтованою наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України. При цьому, на думку суду існуючи ризики такого ступеню дійсності, що запобігти їм неможливо шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

З огляду на викладене, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, з метою запобігти ризикам, суд вважає необхідним продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 обраного раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд вважає, що менш суворий запобіжний захід не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченому.

Керуючись ст. ст.314-317, 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора щодо продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто, з 15.12.2022 року по 12.02.2023 року включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 на домашній арешт -відмовити.

Строк дії ухвали про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 12.02.2023 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 та направити Державній установі "Харківський Слідчий Ізолятор" для відома і виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня проголошення, а обвинувачений, який перебуває під вартою, може оскаржити в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_6 ОСОБА_7