Номер провадження: 11-сс/813/1623/22
Справа № 523/9654/22 1-кс/523/2170/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 22 серпня 2022 року,

встановив:

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 22 серпня 2022 року задоволено клопотання дізнавача СД ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області та на підставі п.3 ч.2 ст.167, ч.1, 3, ст.170 КПК України, з метою збереження предмету кримінального правопорушення, в кримінальному провадженні №0000159 від 03 квітня 2021 року, за ознаками ч.2 ст.358 КК України, накладено арешт на належну ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонено будь-яким особам відчужувати та розпоряджатися зазначеним майном до часу остаточного вирішення його долі правомочним органом.

10 листопада 2022 року адвокат ОСОБА_6 подала в інтересах ОСОБА_7 апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 22 серпня 2022 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання дізнавача про арешт майна.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги адвокат зазначила, що слідчий суддя в порушення вимог ст.173 КПК України не врахував відсутність правової підстави для арешту майна; те, що майно є доказом у кримінальному провадженні не доведено; нерозумність та неспіврозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; негативні наслідки арешту майна для третіх осіб.

Вказує, що предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.358 КК України можуть бути документи, печатки, штампи чи бланки, однак не квартира. Тільки після доведення в судовому порядку факту вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.358 КК України, можливе ініціювання питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу та питання щодо витребування майна з чужого незаконного володіння.

Зазначає, що накладений арешт перешкоджає правомірному володінню квартирою та є неприйнятно обтяжливим заходом забезпечення кримінального провадження. Формальне посилання на положення ст.98 КПК України не може розцінюватися як обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.

Крім того слідчим суддею грубо порушено вимоги ст.172 КПК України, оскільки розгляд клопотання про арешт майна здійснено за відсутності власника та його представника.

На думку адвоката, слідчий суддя зобов`язаний був відмовити в задоволенні клопотання дізнавача, оскільки дізнавачем не доведено необхідність такого арешту, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, а також існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Також вказує, що дізнавач не є належним суб`єктом звернення із клопотанням про арешт майна. З клопотанням про арешт майна може звернутися лише прокурор.

ОСОБА_7 належним чином повідомлений про місце, дату та час апеляційного розгляду. Клопотання про відкладення розгляду справи від нього на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, адвоката ОСОБА_6 , дослідивши матеріали клопотання про арешт майна та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Щодо дотримання строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч.2, 3 ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається із матеріалів провадження 22 серпня 2022 року слідчим суддею Суворовського районного суду м.Одеси здійснено розгляд клопотання дізнавача про арешт майна в кримінальному провадженні №0000159 без участі ОСОБА_7 та його належного повідомлення про місце дату та час судового розгляду.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що копія ухвали від 22 серпня 2022 року ОСОБА_7 судом не надсилалася. Відомостей про дату отримання ОСОБА_7 чи його представником копії ухвали слідчого судді від 22 серпня 2022 року матеріали провадження не містять. За твердженням адвоката ОСОБА_6 копія зазначеної ухвали отримана представником 07 листопада 2022 року.

З огляду на викладене, враховуючи, що із апеляційною скаргою адвокат ОСОБА_6 звернулася 10 листопада 2022 року, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 22 серпня 2022 року апелянтом не пропущено.

Щодо законності ухвали слідчого судді.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 про незаконність оскаржуваної ухвали слідчого судді про арешт майна, то суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів провадження слідчим суддею вказані вимоги законодавства дотримано в повній мірі.

Так, матеріали провадження свідчать, що сектором дізнання ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000159 від 03 квітня 2021 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до чергової частини відділення поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_8 , в якій вона просить прийняти міри до невстановленої особи, яка підробила офіційний документ купівлі продажу.

В ході дізнання встановлено, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу, зі слів ОСОБА_8 , яка являється матір`ю ОСОБА_9 цей договір підробний, та відносно них ОСОБА_7 вчиняє шахрайські дії, та злочинним шляхом намагається виселити з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

19 серпня 2022 року дізнавач СД Відділення поліції №2 Одеського РУП №1 ГУНП України в Одеській області звернувся до слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси з клопотанням в якому просив накласти арешт на вказану квартиру.

До клопотання дізнавачем долучено витяг з ЄРДР від 03 квітня 2021 року, копію договору купівлі продажу від 13 квітня 2018 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , копію довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї і прописку, протоколи допиту свідків ОСОБА_10 , від 20 січня 2022 року, ОСОБА_9 від 29 квітня 2021 року, ОСОБА_7 від 09 серпня 2022 року, копію рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 18 січня 2022 року, копію акта державного виконавця від 09 серпня 2022 року, Інформацію з державного реєстру речових права на нерухоме майно.

Проаналізувавши зазначені докази, слідчий суддя встановив, що в ході допиту колишнього власника зазначеної квартири ОСОБА_9 , останній зазначив, що у відношенні нього та його родини було вчинено шахрайські дії з боку нинішнього власника ОСОБА_7 , який обманом примусив свідка 30 квітня 2018 року нібито формально закласти це житло, шляхом укладення договору купівлі-продажу, під надання грошової позики. При цьому вартість чотирикімнатної квартири була документально оцінена в 199 665 грн, що дорівнювало 7685,3 доларів США, тобто ця угода була фіктивною.

Зміст укладеного правочину підтверджено копією нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 30 квітня 2018 року, зареєстрованому в реєстрі за №198.

За результатом аналізу вказаних відомостей, слідчий суддя констатував, що оцінка житла за такою низькою ціною викликає обґрунтований сумнів в достовірності офіційного документу. При цьому врахував, що на даний час відбувається розгляд спору про житло в порядку цивільного судочинства з одночасними діями, спрямованими на виселення родини ОСОБА_9 зі спірного житла.

На підставі вказаних обставин слідчий суддя встановив, що наявні правові підстави для накладення арешту на квартиру.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками місцевого суду.

Так, підставами для арешту майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є наявність розумних підозр, які свідчать про те, що майно є доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Завданням арешту майна є запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження речових доказів у кримінальному провадженні.

В матеріалах кримінального провадження наявні достатні відомості, які вказують на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 має суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а тому відповідає критеріям, наведеним в ст.98 КПК України, що потребує накладення на неї арешту, адже виходячи із наявних в матеріалах провадження відомостей, існує реальна загроза подальшого відчуження зазначеного майна на користь інших осіб.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 про те, що квартира не є предметом кримінального правопорушення, то суд апеляційної інстанції вважає такі посилання непереконливими, оскільки органом дізнання проводиться досудове розслідування за фактом можливої підробки офіційного документа, яким посвідчується право власності на квартиру. Таким чином, хоч квартира і не є безпосереднім предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.358 КК України, проте з огляду на обставини кримінального правопорушення, зазначене майно відповідає критеріям ст.98 КПК України, оскільки може бути набуте кримінально протиправним шляхом.

Таким чином тимчасове обмеження права власності особи на вказану квартиру є необхідним в даному випадку.

Відомостей про те, що накладений арешт перешкоджає правомірному володінню квартирою та є неприйнятно обтяжливим заходом забезпечення кримінального провадження матеріали провадження не містять. Натомість суд апеляційної інстанції звертає увагу, що місцевим судом обмежено лише право відчуження та розпорядження майном, що не позбавляє права користуватися ним.

Посилання апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 про те, що розгляд клопотання про арешт майна здійснено за відсутності власника та його представника, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки слідчим суддею обґрунтовано необхідність розгляду клопотання дізнавача за відсутності власника майна. Відповідно до положень ч.2 ст.172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що дізнавач не є належним суб`єктом звернення із клопотанням про арешт майна, а також не доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, то вони позбавлені правових підстав.

Так, відповідно до ч.1 ст.40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Згідно з ч.1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Як свідчать матеріали провадження дізнавач звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна за погодженням із прокурором. Таким чином дізнавач звернувся із клопотанням про арешт майна в межах повноважень, що визначені КПК України.

Питання обґрунтованості підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, відповідно до положень ч.2 ст.173 КПК України, враховується лише у випадку накладення арешту на майно з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Враховуючи вищевикладене, апелянтом не наведено переконливих доводів щодо незаконності ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 22 серпня 2022 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0000159 від 03 квітня 2021 року.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів також не встановлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга з урахуванням викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись статями ч.2 ст.376, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси від 22 серпня 2022 року без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14