Номер провадження: 11-сс/813/250/23
Справа № 522/1290/23 1-кс/522/439/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2023 року Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі адвоката: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від від 19.01.2023 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000958, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.01.2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000958 накладено арешт на вилучене майно 17.01.2023 року в період часу з 18:45 год. до 21:15 год. під час проведення огляду ділянки місцевості біля буд. АДРЕСА_1 , а саме:

- транспортний засіб марки Lexus моделі RX330, з номером шасі (рами, кузова): НОМЕР_1 , 2004 року випуску, в кузові чорного кольору, з державним номерним знаком НОМЕР_2 .

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 19.01.2023 року , а вилучене майно повернути власнику.

Вказує, що виходячи зі змісту оскарженої ухвали та її фактичних наслідків вбачається, що власницю транспортного засобу ОСОБА_7 позбавили законного володіння автомобілем під приводом його зберігання на штрафмайданчику у якості речового доказу до вирішення кримінального провадження по суті.

Посилається на те, що вилучений під час огляду автомобіль не може бути предметом спеціальної конфіскації . Навіть у разі визнання автомобіля речовим доказом , відповідно до ч 1 ст. 100 КПК речовий доказ повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю.

Безпідставне утримання вилученого в ході огляду майна суттєво порушує конституційні права власника майна.

Ст. 7, 16 КПК загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності .

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.

Адвокат ОСОБА_6 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Прокурор в судове засідання не з`явився , причини неявки не повідомив. Заяви про відкладення апеляційного розгляду не подавав. Неприбуття прокурора не перешкоджає апеляційному розгляду , зважаючи на вимоги ч. 1 ст. 172, ч. 1 ст. 405 КПК.

Заслухавши доповідь судді, апелянта , перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 170 КПК завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Клопотання слідчого про арешт майна, як видно, подано 18.01.2023 року з дотриманням визначених ч. 5 ст. 171 КПК України строків.

Зі змісту клопотання про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0000958 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, вбачається, що слідчий визначив метою накладення арешту на автомобіль Lexus моделі RX330 з державним номерним знаком НОМЕР_2 його збереження як речового доказу .

Вбачається, що постановою слідчого від 18.01.2023 року виявлений в ході огляду місця події автомобіль Lexus моделі RX330 з державним номерним знаком НОМЕР_2 визнано речовим доказом , він є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК відповідно до відомостей внесених до ЄРДР.

Стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого передбачає ч. 3 ст. 170 КПК, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Слідчий суддя за результатами розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно, як видно, дійшов висновку про наявність підстав для накладення арешту на вказаний автомобіль з метою збереження речового доказу.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК .

В апеляційній скарзі, як видно , апелянтом не наведено обставин , які б спростовували відповідність зазначеного вище автомобіля критеріям речового доказу.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

На даному етапі кримінального провадження існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співмірним із завданнями кримінального провадження.

При цьому як видно, оскаржуваною ухвалою слідчого судді не вирішувалося питання заборони власнику користування транспортним засобом чи визначення місця його зберігання.

Колегія суддів звертає увагу, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Крім того власник майна не позбавлений процесуального права звернутися до слідчого у порядку визначеному КПК України з клопотанням про зміну місця зберігання майна, яке є речовим доказом.

Власник майна має право звернутися до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна у разі якщо в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба чи вирішення питання щодо користування ним згідно положень ст. 174 КПК України .

Під час апеляційного розгляду апелянтом були надані відомості про те, що ухвалою слідчого судді від 03 лютого 2023 року за клопотанням адвоката ОСОБА_6 у межах цього ж кримінального провадження було накладено арешт на зазначений вище транспортних засіб та постановлено передати ОСОБА_7 на відповідальне зберігання автомобіль.

Адвокат ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду , вказав не невиконання органом досудового розслідування ухвали в частині передачі на відповідальне зберігання потерпілій як на підставу для скасування ухвали слідчого судді від 19.01.2023 року про накладення арешту, що наразі оскаржується .

Такі доводи апелянта не є прийнятними.

За невиконання органом досудового розслідування ухвали слідчого судді передбачена визначена законом відповідальність.

Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що ухвала слідчого судді з підстав зазначених в апеляційній скарзі скасуванню не підлягає, а тому у задоволенні апеляційних вимог адвоката ОСОБА_6 належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 404, 405, 407, 422, 376 ч.2 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.01.2023 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000958 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України,

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4