Справа №638/334/23
Провадження № 1-кп/638/975/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м.Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000054 від 11 січня 2023 року, відносно обвинуваченого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Веселе, Харківського р-ну, Харківської обл., громадянина України, не одруженого, старшого сержанта, на момент вчинення кримінального правопорушення - дільничний інспектор прикордонної служби І категорії відділення ДІПС ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (Тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом Державної прикордонної служби України, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Так, старший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді дільничного інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б)НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, 24.02.2022 приблизно о 05.00 годині отримав наказ «База», на виконання якого того ж дня, приблизно о 07.00 годині прибув на місце дислокації підрозділу ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке розташоване у АДРЕСА_2 . Після прибуття до підрозділу військовослужбовець ОСОБА_4 отримав від начальника ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_6 наказ висуватися до іншого місця дислокації підрозділу за адресою: АДРЕСА_3 .

Однак, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання з`являтися на службу, маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до нового місця дислокації, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за відсутності поважних причин, 24.02.2022 на місце несення служби за адресою: АДРЕСА_3 не прибув. Після чого, до 19.11.2022 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

17.03.2022 наказом Начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 16-ОС старшого сержанта ОСОБА_4 виключено з усіх видів забезпечення.

Відповідно до наказу Начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 17.03.2022 № 16-ОС, призупинено військову службу старшого сержанта ОСОБА_4 , останнього звільнено з посади та ОСОБА_4 вважається таким, що не виконує (не несе) обов`язків служби; призупинено контракт про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України.

19.11.2022 старший сержант ОСОБА_4 з`явився до підрозділу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, заявив про себе та вчинений ним злочин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні злочину в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин вчиненому в умовах воєнного стану особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Під час допиту обвинувачений ОСОБА_4 надав наступні свідчення: З 2018 року проходив військову службу у Державній прикордонній службі України. Спочатку проходив строкову службу, після чого залишився проходити військову службу за контрактом. На вказаній посаді з вересня 2021 року. 24.02.2022 прокинувся від вибухів і поїхав до села Веселе, де зустрівся з начальником ВПС «Весела» ОСОБА_7 , який надав йому наказ їхати перевдягатися у військову форму, взяти табельну зброю, забрати начальника ВІПС «Весела» ОСОБА_8 з с.Липці та їхати до іншого місця дислокації підрозділу у АДРЕСА_2 , за місцем розташування НОМЕР_1 прикордонного загону по АДРЕСА_3 . Прибувши у с.Липці до лейтенанта ОСОБА_8 він з ним поспілкувався, та вирішив поїхали додому (за місцем реєстрації) і перебував вдома з 24.02.2022 в окупації. У серпні 2022 року він разом з батьками виїхав до росії, де перебував декілька місяців, батьки зняли в росії квартиру, у якій вони проживали. Пізніше він виїхав з росії через ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та Польшу, та у листопаді 2022 року повернувся до України, під час проходження кордону він повідомив, що він військовослужбовець. У вчиненому злочині розкаюється та має бажання надалі проходити військову службу.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин вчиненому в умовах воєнного стану особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Веселе, Харківського р-ну, Харківської обл., громадянин України, не одружений, старший сержант, на момент вчинення кримінального правопорушення - дільничний інспектор прикордонної служби І категорії відділення ДІПС ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (Тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Обставинами, які згідно зі ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому, судом встановлено щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив тяжкий злочин.

Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Враховуючи те, що відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений кримінальне правопорушення лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Так, в справі "Скополла проти Італії" від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, який незважаючи на складну ситуацію в країні, повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України, введення з 24.02.2022 в Україні воєнного стану, відповідно до відповідно до Указу Президента України ОСОБА_11 №64/2022, розуміючи те, що він вчиняє злочин в перiод військового стану, будучи вiйськовослужбовцем, який відповідно до ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язався захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України, вчинив тяжкий злочин, обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, думку сторони обвинувачення, суд вважає, що його виправлення і перевиховання можливе у випадку призначення покарання в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за скоєне у вигляді позбавлення волі.

Підстав для застосування судом ст.ст.69, 69-1, 75 КК України судом не встановлено.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередженням вчинення нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

На підставі ст.ст. 122, 124 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експертів, відсутні.

До набрання вироком законної сили продовжити відносно ОСОБА_4 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 , строк попереднього ув`язнення з 02 грудня 2022 року по набрання даним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 366-368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України та призначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили продовжити відносно ОСОБА_4 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 , строк попереднього ув`язнення з 02 грудня 2022 року по набрання даним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1