Справа № 743/655/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/243/23
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000150 від 11.01.2022 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2022 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Замглай, Чернігівського району та області, громадянина України, не одруженого, офіційно не працюючого, з професійно-технічною освітою, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 06.12.2019 Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 69 КК України до 200 годин громадських робіт;

- 10.07.2020 Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389, ст. ст. 70, 71 КК України, до 4 місяців 05 днів арешту;

- 02.04.2021 Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України, до 3 років 6 місяців позбавлення волі, з іспитовим терміном 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

у с т а н о в и л а :

Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2022 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків частково приєднано невідбуте покарання, призначене вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02.04.2021 року, та остаточно за сукупністю вироків призначено ОСОБА_8 покарання у виді 3 років 8 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання постановлено обчислювати після приведення вироку до виконання, з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 .

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні в сумі 160 грн.

Питання речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 03.01.2022, у проміжок часу з 17 години по 18 годину, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , з кухонної кімнати таємно викрав акустичну колонку «Bluetooth HAVIT HV-SK579BT сірого кольору» вартістю 623 грн, яка знаходилась на столі на мікрохвильовій печі, та яка належить ОСОБА_9 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на суму 623 грн.

Крім цього, 03.01.2022, у проміжок часу з 19 години 00 хвилин по 21 годину 00 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом відкриття незамкненої на замок вхідної хвіртки незаконно проник на огороджену парканом територію приватного домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав велосипед марки «Україна» з діаметром коліс 28, вартістю 1697,50 грн., який знаходився за господарською будівлею даного домоволодіння, та який належить ОСОБА_9 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на суму 1697 грн 50 коп.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду стосовно ОСОБА_8 змінити та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, та із застосуванням ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком.

Вважає вирок суду незаконним і явно несправедливим внаслідок його суворості. Вказує, що судом не в повній мірі враховані обставини, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_8 може виправитись, має постійне місце проживання, щиро розкаюється, а тому вважає за можливе призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Крім того, судом не враховано обставини, які містяться в Постанові Пленуму ВСУ "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24 жовтня 2003 року №7, де зазначено вимоги до призначення покарання щодо даних про особи обвинувачених.

В засідання апеляційного суду обвинувачений не з`явився, судом належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи. Його явка в судове засідання не є обов`язковою. В засіданні апеляційного суду його інтереси представляв адвокат, який повідомив, що його підзахисному відомо про час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, захисника, який наполягав на задоволенні його апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначених у вироку протиправних діянь, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, вини обвинуваченого у його вчиненні, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю та підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся.

Доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, за обставинами, інкримінованими в обвинувальному акті, є правильною.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у сховище.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 р., № 8 від 12 червня 2009 р. та № 11 від 06 листопада 2009 р.) … призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, перебуває на обліку у лікаря-психіатра та перебуває на профілактичному наркологічному обліку, раніше притягався до кримінальної відповідальності,

врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, відсутність обставин, що їх обтяжують, та користуючись наданими суду дискреційними повноваженнями, дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

Що стосується прохання сторони захисту про призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 69 КК України, а також щодо звільнення його від відбування покарання з іспитовим строком, адже, обвинувачений ОСОБА_8 може виправитись, має постійне місце проживання, щиро розкаюється, то слід зазначити таке.

Як вбачається з роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування кримінального закону, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", рішення суду про встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному акті обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати зазначені в обвинувальному акті обставини такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України (в редакції Закону № 4025-VI від 15.11.2011 р., остання редакція набула чинності 25.01.2015 р. з набранням чинності Закону № 1698-VII від 14.10.2014 р.) за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

З огляду на ці положення закону суд при призначенні покарання повинен враховувати не тільки санкції статті Особливої частини КК України, а й ті норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, підстави та умови звільнення від покарання, в тому числі й тих положень, що передбачені ст. 69 КК України.

Тобто суд, при встановленні і визнанні декількох пом`якшуючих особі покарання обставин, повинен співставити їх кількісну та якісну характеристики, як таких, що досить істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи з індивідуальних особливостей конкретного провадження, та перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про доцільність переходу до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Тому колегія суддів бере до уваги вказані норми закону і приходить до висновку, що в даному кримінальному провадженні відсутні підстави для застосування положень ст. 69 КК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, належним чином дослідити та оцінити всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Перевіривши вирок, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність покарання тяжкості та особі обвинуваченого, є необґрунтованими. Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання. Колегія суддів вважає, що місцевий суд належним чином оцінив особу обвинуваченого, який в період не відбутого покарання за вироком Ріпкинського районного суду Чернігівського області від 02.04.2021 року вчинив кримінальне правопорушення, тому підстав вважати призначене покарання занадто суворим немає.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не вбачає жодної невідповідності призначеного судом покарання особі обвинуваченого через його суворість, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Будь-яких обставин, що не були враховані місцевим судом в апеляційній скарзі не вказано, а тому безпідставно вважати призначене покарання суворим та таким, що не відповідає особі обвинуваченого.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку. Водночас станом на день розгляду справи в апеляційному суді виникли нові обставини, які змушують апеляційний суд змінити оскаржуваний вирок.

Питання полягає в тому, що вироком Чернігівського апеляційного суду від 13.03.2023 р. попередній вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04.02.2021 р. який врахований даним вироком при призначенні покарання , був скасований і ухвалено новий, яким ОСОБА_8 за ст. 185 ч. 3 КК України призначено покарання в 3 роки 6 місяців позбавлення волі. Тобто, апеляційний суд призначив покарання у виді і в межах, призначених місцевим судом, без звільнення обвинуваченого від цього покарання з випробуванням.

У зв`язку з цим, остаточне покарання за сукупністю вироків в даному провадження слід призначити не з урахуванням вироку Ріпкинського районного суду від 04.02.2021 р., а з урахуванням вироку Чернігівського апеляційного суду від 13.03.2023 р., для чого слід змінити оскаржуваний вирок. Така зміна не являється погіршенням становища обвинуваченого, оскільки вид та розмір покарання в обох випадках є однаковим.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 .

Вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2022 року відносно ОСОБА_8 - змінити. Виключити з резолютивної частини оскаржуваного вироку посилання на призначення покарання за ст. 71 КК України з урахуванням вироку Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04.02.2020 р.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати до покарання, призначеного даним вироком, покарання, призначене вироком Чернігівського апеляційного суду від 13.03.2023 р. і остаточне покарання призначити у виді 3 (трьох) років і восьми місяців позбавлення волі.

В іншій частині вирок вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2022 р. відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена на загальних підставах в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4