Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1965/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_6 на ухвалу слідчого

судді Корольовського районного суду м. Житомира від 03 березня 2023 року, -

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши підозрюваному залишати вказане житло з 23.00 год до 06.00 год наступної доби без дозволу слідчого, прокурора або суду, строком до 01.05.2023 з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України

щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 ( ОСОБА_10 ),

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000104 від 24 лютого 2023 року.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором не доведено обставин, передбачених п.3 ч.2 ст.183 КПК України, у зв`язку з чим, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Зазначає, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Вказує, що слідчим суддею в повному обсязі не враховано тяжкість кримінального правопорушення та той факт, що санкція ч.3 ст.368 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років з конфіскацією майна. Посилається на те, що усвідомлення ОСОБА_8 тяжкості вчиненого ним злочину та тяжкості покарання, яке йому може загрожувати, у сукупності із наявністю у підозрюваного соціальних зв`язків у м. Житомирі, його стан здоров`я, дають достатні підстави вважати, що будь-який із більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти вказаним ризикам. Зазначає, що слідчим суддею не взято до уваги доводи прокурора про те, що ОСОБА_8 може вчиняти спроби протиправного впливу на учасників кримінального провадження будь-яким шляхом для зміни/відмови від показів останніх. Вважає, що характер та послідовність вчинення злочину ОСОБА_8 може свідчити про те, що вчинення кримінальних правопорушень корисливого характеру є способом отримання доходів для прожиття. Додатково зазначає, що на даний час встановлюється причетність інших осіб до вчинення вказаного кримінального правопорушення з числа службових осіб МСЕК Київської області, з якими підозрюваний ОСОБА_8 може спілкуватись та узгоджувати свої дії. Вважає, що перебування ОСОБА_8 під домашнім арештом не виключає можливості повідомлення інформації, якою останній володіє, як в телефонному режимі, та і в ході особистого спілкування, незаконного впливу на свідків, спеціаліста, експертів шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз та вчинення інших незаконних дій.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, захисника та підозрюваного, які вважали ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000104 від 24.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

01.03.2023 ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

02.03.2023 року старший слідчий в ОВС ОСОБА_11 , за погодженням прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_6 , звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів щодо ОСОБА_8 .

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 03 березня 2023 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши підозрюваному залишати вказане житло з 23.00 год до 06.00 год наступної доби без дозволу слідчого, прокурора або суду, строком до 01.05.2023 з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України щодо ОСОБА_8 .

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя послався на те, що прокурором не доведено обставин, передбачених п.3 ч.2 ст.183 КПК України, у зв`язку з чим, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що сталася подія кримінального правопорушення, підозрюваний ОСОБА_8 причетний до цієї події та обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. Існують такі ризики, як можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, з огляду на викладені обставини вчинення кримінального правопорушення. Водночас, стороною обвинувачення не доведено наявність ризику вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення та можливість вчинення підозрюваним нових злочинів. З таким висновком погоджується і апеляційний суд.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

При цьому суд, дослідивши матеріали провадження, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, встановив, що виключні обставини для тримання ОСОБА_8 під вартою відсутні, оскільки органом досудового розслідування не доведено та у судовому засіданні не встановлено, що наявні ризики виправдовують застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу та що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

Слідчий суддя, з урахуванням даних про особу підозрюваного ОСОБА_8 , який є військовослужбовцем, має постійне місце проживання у м. Житомирі, а також інших обставин, передбачених ст.178 КПК України, дійшов висновку про можливість застосування щодо останнього альтернативного, більш м`якого запобіжного заходу домашнього арешту, який є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею у повній мірі враховано, що ОСОБА_8 може вчиняти спроби протиправного впливу на учасників кримінального провадження будь-яким шляхом для зміни/відмови від показів останніх та незаконно впливати на свідків, спеціаліста, експертів шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз та вчинення інших незаконних дій.

Так, колегія суддів звертає увагу на практику Європейського Суду з прав людини, в якій суд неодноразово зазначав, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

В той же час, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в суді першої інстанції, прокурором не доведено даних, які б свідчили, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного можливе виключно в умовах тримання його під вартою. Не надано таких доказів і в суді апеляційної інстанції.

При цьому, апеляційний суд враховує, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами (рішення Європейського суду з прав людини від 23.02.2012 року у справі «Клішин проти України», № 30671/04), а тому висновки слідчого судді про недоведеність вказаного ризику є обґрунтованими.

У відповідності ж до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.1 та 2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Зі змісту ст.181 КПК України слідує, що домашній арешт, як вид запобіжного заходу, може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.

На переконання апеляційного суду, слідчим суддею враховано існуючі обставини у справі, характер протиправних дій, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , даних, які характеризують особу останнього, його спосіб життя, соціальні зв`язки, домашній арешт буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначають слідчий та прокурор та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Слідчим суддею також враховано, що слідчим та прокурором не надано доказів, що застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно ОСОБА_8 є недостатніми для запобігання ризикам, передбачених ст.177 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Апеляційний суд вважає, що у даному випадку запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на даному етапі кримінального провадження є найбільш дієвим та не є обтяжливим для підозрюваного ОСОБА_8 .

Колегія суддів погоджуються з таким рішенням слідчого судді та вважає, що орган досудового розслідування не зміг довести суду виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Істотних порушень норм КПК України, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді під час апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить прокурор, немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 03 березня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши підозрюваному залишати вказане житло з 23.00 год до 06.00 год наступної доби без дозволу слідчого, прокурора або суду, строком до 01.05.2023 з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: