Справа № 303/592/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

09.03.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/197/21 за апеляційною скаргою, яку подав перший заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Мукачівського районного суду Закарпатської області від 21 січня 2021 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Струпків, Коломийського району, Івано-Франківської області, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, одруженого, працюючого водієм-експедитором у ФОП ОСОБА_8 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, а на підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_7 у період іспитового строку покладено такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, у розмірі 12 560 грн.

Вироком ухвалено скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 03.10.2019, на автомобіль марки "FIAT Dukato", білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9 ; автомобіль марки "ВАЗ 21099", державний номерний знак НОМЕР_2 , зеленого кольору, який належить ОСОБА_9 , волосся з лобового скла автомобіля "FIAT Dukato", білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , яке упаковано у паперовий конверт, подушку зі слідами бурого кольору, яка упакована у пакет експертної служби 7260449, велосипед типу "Україна", зеленого кольору на якому рухався потерпілий ОСОБА_10 .

Вироком ухвалено речові докази, які знаходяться на майданчику тримання транспортних засобів : автомобіль марки "FIAT Dukato", білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , повернути ОСОБА_7 , автомобіль марки "ВАЗ 21099", державний номерний знак НОМЕР_2 , зеленого кольору, повернути ОСОБА_9 , велосипед типу "Україна", зеленого кольору, повернути потерпілій ОСОБА_11 , волосся з лобового скла автомобіля марки "FIAT Dukato", білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , яке упаковано в паперовий конверт, подушку зі слідами бурого кольору, яка упакована у пакет експертної служби 7260449, які зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області, - знищити.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

01 жовтня 2019 року, приблизно о 06 годині 45 хвилин, на автодорозі сполученням "Велика Добронь - Мукачево", ОСОБА_7 , керуючи належним йому технічно-справним автомобілем марки "FІАТ" моделі "DUСАТО", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони населеного пункту с. Велика Добронь у напрямку населеного пункту м. Мукачево, під`їжджаючи до будинку АДРЕСА_2 , де дорога являє собою горизонтальну ділянку шляху, пряму у плані, має дві смуги руху, по одній у кожному напрямку, у темний час доби, без опадів та будь-яких інших атмосферних явищ, діючи всупереч вимогам п. п. 1.3.; 1.5.; 2.3. "б"; 12.2; 12.3. та 13.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, з моменту виникнення перешкоди для руху, яку він об`єктивно був спроможний виявити, не дотримався безпечної дистанції за якої гарантована безпека дорожнього руху, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху, не вживав заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 , який у той час рухався правим краєм проїзної частини, у попутному для водія ОСОБА_7 напрямку. У результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з висновком судово-медичного експерта №323/2019 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді : поєднаної тупої травми голови, грудної клітки, правої нижньої кінцівки, яка супроводжувалась субарахноїдальним крововиливом, забоєм головного мозку важкого ступеню, множинними переломами ребер праворуч, забоєм легенів, закритим переломом правої стегнової кістки, з розвитком травматичного шоку, що і явилось безпосередньою причиною його смерті. Цей висновок про причину смерті підтверджується виявленням при дослідженні трупа вказаних вище прижиттєвих травматичних ушкоджень, (шокових) змін нирок та легенів, а також даними судово-гістологічного дослідження внутрішніх органів. При судово-медичному дослідженні трупа виявлені тілесні ушкодження у виді крововиливу у м`які тканини потиличної ділянки голови з права: субарахноїдальних крововиливів, забою головного мозку, набряку-набухання речовини головного мозку з вклиненням стовбурових відділів у великий потиличний отвір, забою правої легені, правобічного гемотораксу. Вказані тілесні ушкодження відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя в момент їх спричинення і є безпосередньою причиною настання смерті ОСОБА_10 і знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з її настанням.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 , не оспорюючи висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій, вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. На думку прокурора, призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Стверджує, що місцевий суд, визначаючи розмір покарання ОСОБА_7 та звільняючи його від додаткового покарання не взяв до уваги те, що обвинувачений, вчинив тяжкий злочин, а саме - грубо порушив Правила дорожнього руху України, у результаті чого загинула молода людина. Зазначає і про те, що думка потерпілої ОСОБА_11 , яка у судовому засіданні участі не брала, однак подала заяву про те, що претензії до обвинуваченого не має, була врахована судом першої інстанції, проте, з огляду на конкретні обставини справи, вона не є визначальною для суду при вирішенні питання про можливість виправлення обвинуваченого за умови призначення йому покарання без позбавлення права керування транспортними засобами. Апелянт звертає увагу на те, що, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не у повній мірі врахував вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, що містяться у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті» щодо необхідності у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України обговорювати питання про доцільність застосування до винуватого додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами. Вважає, що суд першої інстанції, не призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, порушив загальні засади призначення особі покарання за вчинене кримінальне правопорушення й допустив неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення занадто м`якого покарання, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України є підставою для скасування оскаржуваного вироку. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким обвинуваченому ОСОБА_7 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки; на підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим терміном на 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 , підлягає частковому задоволенню.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності сторони захисту та потерпілої сторони, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: повідомлення про час та місце розгляду кримінального провадження стороні захисту та потерпілій стороні направлено відповідно до вимог законодавства; даних про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін від потерпілої сторони та сторони захисту не надходило; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість вироку підлягають задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється у судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Відповідно до ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу. Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені. Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого статтею 381 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції не дотримані передбачені ст. 7 КПК України загальні засади кримінального провадження, допущена неповнота та поверховість при дослідженні його фактичних обставин, зокрема, викладені у вироку висновки не підтверджені наведеними у ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду, у зв`язку із чим такий не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Так, з журналу судового засідання та вироку суду вбачається, що судовий розгляд проведено без участі потерпілої ОСОБА_11 , при цьому у матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б свідчили про те, що потерпіла були належним чином повідомлена про час та місце розгляду кримінального провадження - 21.01.2021, чи подавала заяви про проведення судового розгляду кримінального провадження без її участі.

Разом із тим, із матеріалів кримінального провадження не убачається, що судом першої інстанції з`ясовувались причини неявки потерпілої розгляд кримінального провадження до суду першої інстанції.

Наявне у вироку твердження суду про те, що потерпіла ОСОБА_11 подала до суду заяву про розгляд кримінального провадження без її участі не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутня така заява.

Вказане свідчить про порушення права потерпілої ОСОБА_11 на доступ до правосуддя, відповідно до приписів ст. ст. 412, 415 КПК України розгляд кримінального провадження за відсутності потерпілих віднесено до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, тягне скасування вироку із направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження без участі потерпілої призвело до нероз`яснення судом першої інстанції потерпілій ОСОБА_11 , яка не була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду кримінального провадження - 21.01.2021, права на оскарження фактичних обставин та права на заявлення цивільного позову.

Крім цього, у мотивувальній частині вироку не вказується на те, у чому саме полягають вчинені ОСОБА_7 діяння, які кваліфіковані як порушення передбачених пунктами 1.3, 1.5, 2.3, 12.2, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, а також не вмотивовано, чи перебувають порушення ОСОБА_7 вимог, передбачених п. п. 1.3, 1.5, 2.3 ПДР України у прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали - дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що потягли за собою його смерть.

Окрім того, суд у мотивувальній частині вироку, у підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_7 посилається на докази (протокол огляду місця події, судово-медична експертиза від 22.11.2019, судово-автотехнічні експертизи від 13.01.2020 та 16.01.2020, судова транспортно-трасологічна експертиза від 15.01.2020, речові докази), які, як убачається із журналу судового засідання, судом першої інстанції не досліджувались.

Вказане свідчить про те, що викладені у судовому рішенні висновки не підтверджені доказами, які безпосередньо досліджені у судовому засіданні.

Наведені обставини також свідчать і про неповноту та поверховість при дослідженні інкримінованих ОСОБА_7 фактичних обставин кримінального правопорушення, що свідчить про порушення судом першої інстанції вимог ст. ст. 370, 373 цього Кодексу щодо законності та вмотивованості судового рішення, а також про те, що викладені у вироку висновки не підтверджені дослідженими безпосередньо під час судового розгляду доказами.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що ухвалений у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_7 вирок не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке віднесено до істотних порушень вимог КПК України, і яке колегія суддів Закарпатського апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження, що у свою чергу, відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.

У зв`язку з цим, доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення про ухвалення апеляційним судом нового вироку і призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, не можуть бути задоволені.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами кримінального провадження доказам у їх сукупності, а також викладеним у апеляційній скарзі прокурора доводам щодо додаткового покарання, і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, тобто ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, з урахуванням положень ст. ст. 370-374 КПК України.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що якщо при новому розгляді кримінального провадження доведеними будуть доводи апеляційної скарги прокурора, то не призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання, може бути розцінено як неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав перший заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 січня 2021 року, щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України України, ОСОБА_7 , - скасувати, призначивши новий судовий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: