Справа № 450/4157/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/823/22 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника Генерального прокурора ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 липня 2022 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Куровичі Золочівського району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_7 від відбування основного покарання звільнено з випробуванням строком на 2 (два) роки.

Зобов`язано засудженого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту оголошення вироку.

Зараховано в строк призначеного покарання, строк перебування ОСОБА_7 під вартою з 17 липня 2021 по 10 вересня 2021 року, а саме 1 (один) місяць 24 (двадцять чотири) дні позбавлення волі.

Вирішено питання з арештом майна, речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно з вироком, 17 липня 2021 року, приблизно о 03 годині 15 хвилин, неповнолітній ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2105», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись ним по дорозі Тернопіль-Львів, у напрямку до м. Львова, при проїзді її ділянки у районі 108 км, що на території Львівського району Львівської області, порушив вимоги Розділу 1 п. п. 1.2, 1.5; Розділу 2 п. 2.1 а), п. 2.3 б); Розділу 12 п. 12.1; Розділу 31 п. 31.4.1.а) Правій дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він будучи особою яка не має права керування транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, а також стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, керував транспортним засобом із зміненою конструкцією гальмівної системи, внаслідок чого допустив виїзд на зустрічну смугу руху по якій в цей час рухався сідловий тягач марки «МАN ТGХ 18.440», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , із напівпричепом «Реzzеоlі SВА-63», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався у напрямку до м. Тернополя, у результаті чого допустив зіткнення із вказаним транспортним засобом внаслідок якої загинули неповнолітня ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Такими своїми діями, неповнолітній ОСОБА_7 вчинив злочин, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть кількох осіб.

Не погоджуючись із даним вироком, заступник Генерального прокурора ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 липня 2022 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання на підставі ст. 75, 104 КК України з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Не оспорюючи фактичних обставин провадження, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, прокурор вважає вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 липня 2022 року стосовно ОСОБА_7 в частині непризначення додаткового покарання незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.

В обґрунтування апеляційних вимог сторона обвинувачення покликається на те, що санкцією ч. 3 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, тобто позбавлення права керувати транспортними засобами є обов`язковим додатковим покаранням. Суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції частини статті Особливої частини КК України як обов`язкове, лише у випадках, визначених ч. 2 ст. 69 цього Кодексу. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у справах №753/18479/16-к від 22 травня 2022 року та №171/869/21 від 21 червня 2022 року. При цьому чинним законодавством не передбачено винятків щодо незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у разі відсутності в особи посвідчення водія.

Як зазначає апелянт, не призначивши додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд не позбавив ОСОБА_7 можливості реалізувати таке право надалі. Унаслідок цього, обвинувачений, який на час ухвалення вироку досяг вісімнадцятирічного віку, має право в установленому законом порядку отримати посвідчення водія.

Поряд з тим, поза увагою місцевого суду залишилось те, що ОСОБА_7 вчинив, хоч і через необережність, проте тяжкий злочин, внаслідок якого загинули дві особи, одна з яких неповнолітня. Не маючи посвідчення водія, будучи хворим на симптоматичну епілепсію з частими судомними нападами, обвинувачений придбав автомобіль і керував ним з порушенням Правил дорожнього руху, нехтуючи не лише своєю безпекою, а й безпекою пасажирів та інших учасників руху.

Захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав заперечення на апеляційну скаргу, у яких просить вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 липня 2022 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. В обґрунтування поданих заперечень адвокат зазначає, що позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою обвинуваченого або із зайняттям ним певною діяльністю. Позбавлення права керування транспортними засобами є різновидом позбавлення права займатися певною діяльністю. Звертає увагу на позицію Верховного Суду, висловлену у справі №708/40/18 від 22 січня 2019 року, відповідно до якої суд не вправі призначити як додаткове покарання особі, яка не має права керувати транспортними засобами. З огляду на викладене, сторона захисту вважає слушним непризначення ОСОБА_7 судом додаткового покарання у виді права керувати транспортними засобами, оскільки зазначене право у нього відсутнє.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній мотивів та просив таку задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_10 та законний представник ОСОБА_9 заперечили проти задоволення апеляційної скарги та зазначили, що вважають рішення суду першої інстанції таким, що відповідає вимогам закону.

Потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, у судове засідання не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи не подали, що з огляду на вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду у їх відсутності.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого висновку.

З огляду на те, що апеляційний розгляд відповідно до ст. 404 КПК України проводиться в межах апеляційної скарги, фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 286 КК України ніким не заперечуються, відтак колегія суддів апеляційного суду не надає оцінки вказаним обставинам.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного покарання в частині непризначення додаткового покарання, колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі є слушними, зважаючи на наступне.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, на виконання вимог ст. 65 КК України, зазначив, що враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що є необережним тяжким злочином, фактичні обставини справи, конкретний характер і ступінь участі обвинуваченого у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, тяжкість заподіяних наслідків такого, особу обвинуваченого, який має позитивну характеристику за місцем проживання та навчання, виховувався у багатодітній сім`ї (п`ятеро дітей) без батька, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше, хворіє на симптоматичну епілепсію з частими нічними та ранковими (у момент просинання) фокальними з тенденцією до вторинної генералізації судомними нападами (декілька разів на місяць).

Також суд врахував думку потерпілого ОСОБА_7 , який просив обвинуваченого суворо не карати, думку потерпілого ОСОБА_15 , який просив ізолювати обвинуваченого від суспільства; досудову доповідь органу пробації, згідно з якою встановлено низьку ймовірність вчинення ОСОБА_7 повторного правопорушення та зроблено висновок, що виправлення останнього можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк і не становить високої небезпеки для суспільства; наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, те, що на час скоєння злочину ОСОБА_7 був неповнолітнім; відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Враховуючи зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому, призначаючи покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті ч. 3 ст. 286 КК України, суд вважав можливим застосувати ст.ст. 75, 104 КК України, тобто звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання із випробуванням з покладанням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо можливості застосування до обвинуваченого при призначенні покарання положень статей 75, 76, 104 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, з установленням іспитового строку два роки.

Водночас, що стосується призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, місцевий суд дійшов висновку, що дане додаткове покарання до обвинуваченого ОСОБА_7 не слід застосовувати, оскільки останній не отримував посвідчення водія у встановленому законом порядку та не набув права керувати транспортними засобами.

На переконання колегії суддів, з таким висновком погодитись не можна, з огляду на таке.

Санкцією ч. 3 ст. 286 КК України встановлено відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, відтак додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є безальтернативним.

В той же час, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 69 КК України, законодавцем не передбачено іншої правової підстави для незастосування зазначеного додаткового покарання у випадках, коли особа на час вчинення кримінального правопорушення не отримала посвідчення водія на право керування транспортними засобами.
Права людини це комплекс природних і непорушних свобод та юридичних можливостей, обумовлених фактом існування людини в цивілізованому суспільстві. Таким чином, права людини це її правові можливості. Реалізація прав людини не обмежена у часі, якщо це прямо не передбачено законом.
Позбавляючи не права мати посвідчення водія на право керування транспортними засобами як офіційного документу, що підтверджує спеціальний статус його власника, а саме права керувати транспортними засобами навіть у випадках, коли особа на час вчинення кримінального правопорушення офіційно не отримала посвідчення водія, однак здійснювала керування транспортним засобом, законодавець таким чином позбавляє особу можливості реалізації такого права у законний спосіб на певний строк у подальшому, що, в даному випадку, узгоджується з положеннями ст. 55 та ч. 3 ст. 286 КК України.
Статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
З урахуванням зазначеного, рівними перед законом, в частині призначення покарання та реалізації своїх прав, будуть як особи, які на час вчинення зазначеного злочину офіційно не отримали посвідчення водія на право керування транспортними засобами, так і особи, які отримали таке посвідчення.
Аналогічну позицію висловив і Верховний Суд у своїх постановах від 22 травня 2018 року №753/18479/16-к від 21 червня 2022 року у справі №171/869/21.
За таких обставин колегія суддів апеляційного суду вважає, що до ОСОБА_7 , з метою дотримання вимог ст.ст. 50, 65 КК України, слід застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у межах санкції ч. 3 ст. 286 КК України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з приписами ч. 2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції може невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Статтею 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до п. 2, 4 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначення покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з ухваленням нового вироку у цій частині з призначенням обвинуваченому покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу заступника Генерального прокурора ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 - скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок у цій частині.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4