Єдиний унікальний номер 341/389/23
Номер провадження 1-кп/341/106/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі судових засідань Галицького районного суду Івано-Франківської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.10.2022 № 0000337 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України.

встановив:

27.02.2023 року до Галицького районного суду Івано-Франківської області прокурором Івано-Франківської обласної прокуратури надісланий обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою суду від 27.02.2023 у вказаному провадженні призначено підготовче судове засідання на 02.03.2023.

У підготовчому судовому засідання прокурор вважав за можливе призначити судовий розгляд по даній справі на підставі обвинувального акту, заявивши про відсутність перешкод, передбачених п. п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, в тому числі, про відсутність підстав для закриття провадження, повернення обвинувального акту прокурору та направлення його відповідному суду для визначення підсудності.

Обвинувачений та його захисник підтримали позицію прокурора.

Крім цього, прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачуваного, оскільки заявлені під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: існує реальна загроза, що обвинувачений може переховуватись від суду, при усвідомленні невідворотності покарання у разі визнання його винуватим за вчинення інкримінованого злочину, який є особливо тяжким злочином; незаконно впливати на свідків, з метою зміни іх показань на його користь, оскільки свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є рідним братом та сестрою обвинуваченого, унаслідрок родинних зв`язків може чинитись психологічний та фізичний тиск з метою схилити їх до показів, що можуть виправдовувати його злочинні дії; перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, з метю уникнення кримінальної відповідальності може покинути теритоію України, оскільки є громадянином Російської Федерації; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки зловживає алкогольними напоями, не працює, не має джерел доходу, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застовування більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачений та його захисник не заперечували проти задоволення клопотання.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного.

Частиною 3 статті 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як свідчить реєстр матеріалів досудового розслідування № 0000337 від 03.10.2022 доданий до обвинувального акта, під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду 05.10.2022 відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк дії ухвали відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України встановлено терміном 60 (шістдесят) діб, який було продовжено строком до 04.03.2023.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні ; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Розглядаючи питання щодо наявних ризиків у кримінальному провадженні, враховує, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину, за який законом передбачене кримінальне покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Відповідно до ст. 178 КПК України судом при вирішенні клопотання враховуються дані про особу обвинуваченого, який ніде не працює, неодружений, немає постійного місця проживання, є уродженцем Російської Федерації, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків за місцем проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Строк дії ухвали Івано-Франківського міського суду від 26.01.2023 про продовження застосованого відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 04.03.2023, у зв`язку із чим прокурором подано відповідне клопотання.

Частиною 1 статті 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Під час розгляду клопотання прокурора судом установлено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_4 зможе незаконно вплинути на свідків, а також вчинити нове кримінальне правопорушення та переховуватись від органів слідства та суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, з метою уникнути кримінальної відповідальності може покинути територію України, оскільки є громадянином Російської Федерації.

У рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено, що «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

При розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 та встановлено наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

З моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено та не доведено.

Таким чином, зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд дійшов до висновку про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 .

За змістом ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 28 КПК України проведення судового провадження у розумні строки забезпечує суд.

В приписах частин 3 та 4 статті 28 КПК України зазначено, що критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення прокурором і судом своїх повноважень. Кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

На підставі наведеного та на дотримання вимог щодо розумного строку розгляду кримінального провадження, суд визначає строк продовження тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на шістдесят днів.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійснення з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Отже, для запобігання ризикам, вказаним у ст. 177 КПК України, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинуваченого, превалює над принципом поваги до свободи особистості, суд вважає виправданим продовження строку застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що обумовлено також співрозмірністю з інкримінованим йому кримінальним правопорушенням та завданими його діями наслідкам, та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Ураховуючи викладене, а також те, що в ході підготовчого судового засідання не було встановлено підстав для закриття чи призупинення провадження, повернення обвинувального акту прокурору чи направлення його до відповідного суду для визначення підсудності, суд вважає необхідним призначити судовий розгляд на підставі зазначеного обвинувального акту, який проводити у відкритому судовому засіданні у залі суду з викликом сторін кримінального провадження.

На підставі наведеного, ст. ст. 59, 63, 129 Конституції України, керуючись ст. ст. 177, 199, 331, 369, 372 КПК України, суд

ухвалив:

Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні від 03.10.2022 № 0000337 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України, у відкритому судовому засіданні на 09 березня 2023 о 14-00 годині в приміщенні суду за адресою: м. Галич, вул. Караїмська, 10, Івано-Франківська область.

Розгляд кримінального провадження проводити суддею одноособово.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, м. Зима, Іркутської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на строк шістдесят (60) днів, до 30 квітня 2023 року, включно, без визначення розміру застави.

У судове засідання викликати учасників кримінального провадження.

Задовольнити клопотання сторони обвинувачення та захисту щодо виклику та допиту свідків у судовому засіданні.

Обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доставити в судове засідання з ДУ « Івано-Франківська УВП № 12».

Ухвала про продовження строку запобіжного заходу може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяНаталя ОСТРОВСЬКА