ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1085/23 Справа № 201/4007/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000276 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не працюючого, з вищою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

Звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк на 1 (один) рік.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Доля речових доказів та процесуальні витрати за проведення судових експертиз вирішена у відповідності до вимог закону.

За обставин встановлених судом першої інстанції, 19.05.2022 приблизно о 12 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку №29 розташованого по вул. Гайсинська у м. Дніпро, на землі помітив згорток ізоленти жовтого кольору, в якому був прозорий сліп пакет, далі підійнявши та перевіривши вміст виявив, що в середині знаходиться порошкоподібна речовина білого кольору, яка за зовнішніми ознаками схожа на психотропну речовину обіг якого заборонено PVP. Після чого, ОСОБА_7 , розуміючи, що знайдена ним речовина є психотропною речовиною PVP, обіг якого заборонено, діючи умисно, реалізовуючи злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, поклав вищевказаний згорток ізоленти жовтого кольору, в якому був прозорий сліп пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору у праву кишеню одягненої на ньому кофти, таким чином незаконно умисно придбав та почав зберігати при собі речовину масою 0,2159 г, яка містить психотропну речовину обіг якої заборонено PVP, маса якого становить 0,1836 г та почав пересуватись пішим ходом вулицями м. Дніпро.

В цей же день, тобто 19.05.2022, ОСОБА_7 , пересуваючись пішим ходом по вул. Гаріна у м. Дніпро, маючи при собі незаконно придбану психотропну речовину, обіг якого заборонено PVP, був зупинений співробітниками поліції по вул. Гаріна, біля буд.51 у м. Дніпро та під час огляду місця події за вказаною адресою, в період часу з 14 години 30 хвилин до 14 години 45 хвилин у ОСОБА_7 було виявлено та вилучено речовину масою 0,2159 г, яка містить психотропну речовину обіг якої заборонено PVP, маса якого становить 0,1836 г, яку ОСОБА_7 , умисно незаконно придбав та зберігав при собі у правій кишені одягнутої на ньому кофти, з метою особистого вживання, без мети збуту.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_7 , які виразились у незаконному придбанні, зберіганні психотропної речовини без мети збуту, кваліфікуються за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з прийнятим рішення обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних даних просить вказаний вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання, не пов`язане з обмеженням волі.

ОСОБА_7 зазначає, що обмеження волі ща кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України є найтяжчим покаранням.

Вказує, що він на протязі досудового розслідування активно сприяв слідству, вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, відповідальності уникнути не намагався, даним правопорушенням ані матеріальної, ані моральної шкоди не заподіяно, а тому суд безпідставно застосував до нього такий суворий вид покарання, як обмеження волі, та ще й на такий тривалий термін, як два роки.

Також зазначає, що для його виправлення та попередження нових правопорушень достатнім, належним та пропорційним характеру вчиненого та його особі було б покарання у вигляді штрафу.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник в судовому засіданні підтримали апеляційні вимоги та просили їх задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Судом першої інстанції вказані вимоги кримінального процесуального закону дотримано з огляду на наступне.

Санкція ч. 1 ст. 309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.

Частиною 1 статті 65 КК України та абзацом 2 пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" передбачено, що суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Загальні засади встановлення кримінального покарання у вигляді штрафу визначаються кримінальним законодавством, зокрема ст. 53 КК України. Штраф є мірою покарання, що полягає в стягненні із засудженого в дохід держави певної суми грошей. Відповідно до положень ч. 1 ст. 53 КК України штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і межах, установлених в «Особливій частині» кодексу.

Отже, штраф є видом покарання, який передбачає обмеження майнових прав засудженого.

Відповідно до ст. 50 КК України метою кримінального покарання є виправлення засуджених та запобігання скоєнню ними нових злочинів. Штраф може сприяти досягненню цієї мети лише тоді, коли кримінальне покарання у вигляді штрафу буде для засудженого важким, але реальним для виконання (тобто штраф має бути таким, щоб засуджений міг його сплатити).

Штраф не може бути призначений, коли доведено, що доходи винного, його майновий стан або можливості заробітку не дозволять сплатити штраф, і його неможливо буде стягнути в примусовому порядку.

Отже, межі покарання у вигляді штрафу мають бути чітко окресленими.

Пленум Верховного Суду в п.2 постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 роз`яснює, що суди, встановлюючи покарання у вигляді штрафу або виправних робіт і визначаючи його розмір та строки виконання, мають враховувати майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо.

Розмір штрафу встановлюється залежно від тяжкості скоєного злочину з урахуванням майнового стану особи.

Він обчислюється, виходячи з офіційно встановленого неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Майновий стан винного є поняттям оціночним, оскільки в КК України не визначено його зміст. Для оцінки майнового стану особи судом враховуються: розмір заробітної плати, пенсії або стипендії винного; грошові доходи від його підприємницької та іншої законної діяльності; доходи у вигляді відсотків за банківськими вкладами; доходи від цінних паперів; доходи від земельної ділянки; нерухомого та іншого майна.

Також береться до уваги наявність на утриманні непрацездатних осіб.

Підставою сплати штрафу є вирок суду, що набрав законної сили. Такий вирок звертається до виконання судом, який його постановив, не пізніше 3-х діб з дня набрання ним чинності. Суд пропонує засудженому добровільно сплатити штраф у місячний строк та повідомити про це шляхом надання підтверджувального документа і попереджає про заміну його покарання на громадські або виправні роботи в разі несплати штрафу.

Відповідно до ст. 26 Кримінально-виконавчого кодексу засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком законної сили та повідомити про це суд. У разі неможливості сплати повного розміру штрафу суд може замінити непогашену частину покаранням у вигляді громадських, виправних робіт або позбавлення волі.

Передбачена ч. 4 ст. 53 КК заміна несплаченої суми штрафу виправними або громадськими роботами застосовується тоді, коли неможливість погашення пов`язана з об`єктивними причинами: відсутністю заробітної плати, грошових заощаджень, інших доходів.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 не працює, що свідчить про відсутність заробітної плати, обвинуваченим не було доведено його грошові доходи, а тому, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обгрунтовано не призначив останньому штраф, оскільки штраф може сприяти досягненню цієї мети лише тоді, коли кримінальне покарання у вигляді штрафу буде для засудженого важким, але реальним для виконання, тобто штраф має бути таким, щоб засуджений міг його сплатити.

Штраф не може бути призначений, оскільки доведено, що доходи винного, його майновий стан або можливості заробітку не дозволять сплатити штраф, і його неможливо буде стягнути в примусовому порядку.

При таких обставинах колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання.

Згідно положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При визначенні виду і розміру покарання обвинуваченому суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке в силу ст. 12 КК України відноситься до категорії проступку, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, характеризується задовільно, наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому, а саме щире каяття у вчиненому, відсутність обставин, що його обтяжують.

З врахуванням викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання, та оцінюючи поведінку ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, суд прийшов до обґрунтованого висновку про призначення покарання у виді обмеження волі в межах санкції статті, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових правопорушень, із застосуванням вимог ст. 75, 76 КК України.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі "Скоппола проти Італії" від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На думку колегії суддів, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.309 КК України - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4