В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000403 за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 , на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 вересня 2022 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця. м. Херсон, розлученого, не працюючого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, інвалідності не має, із середньою спеціальною освітою, без місця реєстрації, який проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

23.05.2002 Комсомольським районним судом м. Херсона, за ч.3 ст.186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком на 2 роки;

23.11.2005 Комсомольським районним судом м. Херсона, за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком 2 роки;

20.07.2010 Суворівським районним судом м. Херсона за ч. 2 ст. 121 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років;

15.02.2013 Білозерським районним судом Херсонської області за ч.1 ст.393 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. В силу ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Суворівського районного суду м. Херсона та остаточно призначено покарання 5 років позбавлення волі. Звільнений по відбуттю строку покарання 23.06.2017;

20.07.2022 Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.1 ст.190, ч. ч. 2, 3, 4 ст.185, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців,

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.121 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції з ДУ «Кропивницька установа виконання покарань №14»)

захисник ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції за допомогою сервісу EASYCON)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.121 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років, за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань за сукупністю кримінальних правопорушень за оскаржуваним вироком, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років 6 місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань за сукупністю кримінальних правопорушень за оскаржуваним вироком та вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.07.2022р. остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.

В іншій частині вирок залишити без змін. В ході апеляційного розгляду повторно дослідити матеріали, що характеризують особу обвинуваченого та відомості щодо його судимостей.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.121 КК України, і призначено йому покарання:

- за ч.4 ст.185 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.121 КК України - 7 (сім) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, ОСОБА_6 , за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте ОСОБА_6 покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.07.2022 та остаточно до відбуття ОСОБА_6 призначено покарання у виді 7 (семи) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

В строк відбуття покарання ОСОБА_6 повністю зараховано покарання, відбуте ним за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.07.2022.

Стягнуто ОСОБА_6 , на користь держави, витрати на проведення судово-товарознавчих експертиз, в сумі 540 (п`ятсот сорок) грн. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що зазначений вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що судом не надано належної оцінки обставинам, що мають істотне значення при вирішенні питання про розмір покарання, зокрема н в повній мірі враховано цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, його спосіб, те що обвинуваченим скоєно тяжкі злочини, наслідком одного з яких стала смерть людини, що потерпілою особою була жінка, яка не чинила жодного опору, а позбавлення її життя відбулося у спосіб холоднокровного завдання численних ударів в область життєво важливих органів, які призвели до смерті.

Зауважує, що судом не надано належної оцінки даним про особу обвинуваченого, зокрема, що він ніде не працює, суспільно-корисною діяльністю не займається, засобом існування обрав для себе вчинення злочинів, 5 разів притягувався до кримінальної відповідальності, маючи не зняту і непогашену у встановленому законом порядку судимість за ч.2 ст.121 КК України, знову вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, що істотно підвищує суспільну небезпечність особи обвинуваченого.

Не погоджується прокурор, із врахованою судом обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_9 - щире каяття. Пояснює, що з матеріалів кримінального провадження не вбачається наявності у ОСОБА_6 належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки, її осуду, бажання виправити ситуацію, яка склалася. Натомість матеріали справи доводять стійкість сформованої протиправної поведінки обвинуваченого, очевидним свідченням цього є і вчинення ОСОБА_6 інкримінованих у оскаржуваному вироку злочинів у період (червень-липень 2022 року), коли Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області стосовно нього розглядалося кримінальне провадження за обвинуваченням за ч.1 ст.190, ч.ч.2,3,4 ст.185 КК України (вирок від 20.07.2022р.)

Вказує, що незважаючи на обставини справи та наявність обтяжуючих покарання обставин у виді вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкцій ч.2 ст.121 та ч.4 ст.185 КК України, покарання.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 23.06.2022 близько 09 години ОСОБА_6 проходив повз домоволодіння ОСОБА_10 , яке розташоване по АДРЕСА_2 та в нього виник умисел на вчинення крадіжки речей, які розташовані на території двору. ОСОБА_6 переліз через отвір під огорожею та незаконно проникнув до території вказаного домоволодіння. Реалізуючи прямий умисел на викрадення майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 таємно викрав двоколісну тачку «Т-34», вартістю 1912,50 грн., розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. В результаті крадіжки потерпілому ОСОБА_10 завдано матеріальних збитків на загальну суму 1912,50 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 27.06.2022 близько 12 години 36 хвилин ОСОБА_6 прийшов до території ковальської майстерні ФОП « ОСОБА_11 », що розташована по АДРЕСА_3 . Обійшовши зазначену територію ОСОБА_6 побачив, що вхідні двері приміщення замкнені, а працівники відсутні та в цей час у нього виник умисел на вчинення крадіжки майна. Того ж дня, о 12 годині 45 хвилин, шляхом вільного доступу, в умовах воєнного стану, повторно, ОСОБА_6 таємно викрав велосипед «Formula», червоно-чорного кольору, вартістю 2300 грн., який належить ОСОБА_12 . Після чого, ОСОБА_6 на вказаному велосипеді з місця злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. В результаті крадіжки потерпілому ОСОБА_12 завдано матеріальних збитків на загальну суму 2300 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 03.07.2022 в обідню пору, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 проходив повз домоволодіння ОСОБА_13 , яке розташоване по АДРЕСА_4 та в нього виник умисел на вчинення крадіжки речей, які розташовані на території двору. ОСОБА_6 підійшов до огородженої території домоволодіння ОСОБА_13 , нахилив металеву сітку та, переступивши її, незаконно проник до огородженої території домоволодіння. Реалізуючи прямий умисел на викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, в умовах воєнного стану, ОСОБА_6 таємно повторно викрав саморобний мангал, вартістю 950 грн., який був розміщений на території двору та з місця злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. В результаті крадіжки потерпілому ОСОБА_13 завдано матеріальних збитків на загальну суму 950 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 03.07.2022 близько 12 години ОСОБА_6 на галявині, що розташована навпроти Первомайської загальноосвітньої школи №1 по вул. Л. Шмідта, 25, в м. Первомайськ Миколаївської області, де на той час вже знаходилася ОСОБА_14 , став спільно вживати алкогольні напої разом з останньою. Того ж дня, близько 21 години, між ОСОБА_14 та ОСОБА_6 виник конфлікт через вживання алкоголю. В цей же час ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, підвівся та став з правого боку біля потерпілої, яка сиділа на землі, та з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс два удари лівою ногою по тулубу ОСОБА_14 , з правого боку, від яких остання впала на землю. В подальшому ОСОБА_14 підвелася, однак ОСОБА_6 продовжуючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, стоячи навпроти потерпілої. Через деякий проміжок часу, який судом не встановлено, ОСОБА_14 від отриманих тілесних ушкоджень померла. Таким чином своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді травматичного розриву печінки, внаслідок якого розвинулась внутрішньочеревна кровотеча і геморагічний шок, переломів 6-10 ребер справа, 3-11 ребер зліва, синця лівої виличної області, синця правої скроневої області, синця лівої бокової поверхні грудної клітки, синців кінцівок. Травматичні розриви печінки, відповідно до висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя і знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище, вчинена в умовах воєнного стану та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вчинена в умовах воєнного стану та за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, на підтримку доводів апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винуватість у вчинені вказаних кримінальних правопорушень.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочинів обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 121, ч.4 ст.185 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Перевіривши у відповідності до вимог ст. 404 КПК України законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, в частині призначення покарання, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки, саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Судом першої інстанції не дотримано в повній мірі зазначених вимог закону при призначенні покарання ОСОБА_6 та призначено покарання, яке не відповідає ступені тяжкості вчинених ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 вид та міру покарання врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимого, за матеріалами справи характеризується посередньо, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого - визнання вини та щире каяття, обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого - вчинення ним кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, і вважав, що мета покарання, передбачена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції статей, за якими він обвинувачується та визначив покарання за сукупністю злочинів, на підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим тадо призначеного покарання, на підставі ч.4 ст.70 КК, частково приєднав невідбуте покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.07.2022, зарахувавши повністю в строк відбуття покарання вже відбуте ОСОБА_6 покарання за вказаним вироком.

Проте, поза увагою суду залишились дані щодо особи обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_6 вчинив тяжкі кримінальні правопорушення, наслідком одного з яких стала смерть людини, що потерпілою особою була жінка, яка не чинила жодного опору, а позбавлення її життя відбулося у спосіб холоднокровного завдання численних ударів в область життєво важливих органів, які призвели до смерті .

Судом першої інстанції не надано належної оцінки даним про особу обвинуваченого, зокрема, що він ніде не працює, суспільно-корисною діяльністю не займається, засобом існування обрав для себе вчинення злочинів, 5 разів притягувався до кримінальної відповідальності, маючи не зняту і непогашену у встановленому законом порядку судимість в тому числі і за ч.2 ст.121 КК України, знову вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої.

Крім того, апеляційний суд вважає вірною посилання прокурора на те, що відсутня обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , а саме щире каяття.

Відповідно до висновку щодо застосування норми права, викладеного у поставі Верховного Суду від 30.10.2018р. у справі №559/1037/16-к щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Із матеріалів кримінального провадження не вбачається наявності у ОСОБА_6 належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки, її осуду, бажання виправити ситуацію, яка склалася. Натомість, матеріали справи доводять стійкість сформованої протиправної поведінки обвинуваченого, очевидним свідченням цього є і вчинення ОСОБА_6 інкримінованих у оскаржуваному вироку злочинів у період (червень-липень 2022 року), коли Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області стосовно нього розглядалося кримінальне провадження за обвинуваченням за ч.1 ст.190, ч.ч.2,3,4 ст.185 КК України (вирок від 20.07.2022р.)

Обираючи вид та розмір покарання, апеляційний суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив тяжкі кримінальні правопорушення, одне з яких потягло смерть потерпілої; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за матеріалами справи характеризується посередньо, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, а також наявність обставин, що обтяжують покарання, а саме вчинення ним кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів. Враховуючи вищезазначені обставини, а також ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, та реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, апеляційний суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 більш суворе покарання ніж те яке призначено судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції також вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано застосовано принцип поглинення покарань, при визначенні ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів за оскаржуваним вироком, на підставі ч.1 ст. 70 КК України.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003р., при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складення покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних. Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК. Пунктом 22 вказаної Постанови Пленуму визначено, що принцип повного або часткового складання покарань може застосовуватись у випадках призначення за окремі злочини, що входять до сукупності, як однакових, так

і різних за видом покарань. При частковому складанні розмір остаточного покарання в усякому разі має бути більшим за розмір кожного з покарань, призначених за окремі злочини.

Проте, ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_6 , судом не надано належної оцінки обставинам, що мають істотне значення при вирішенні питання щодо застосування принципу призначення покарань за сукупністю злочинів. Так, судом не враховано, що Обвинуваченим вчинено два тяжких злочини, в умовах воєнного стану, ОСОБА_15 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення, в тому числі і аналогічних злочинів, що свідчить про стійкість сформованої протиправної поведінки обвинуваченого.

Враховуючи відомості, що характеризують особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставин, що обтяжують покарання, кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне при остаточному визначені ОСОБА_15 покарання за сукупністю злочинів, як за цим вироком так і за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.07.2022р., при застосуванні положень ч.1 ст.70 та ч.4 ст. 70 КК України, застосувати принцип часткового складання покарань.

На думку апеляційного суду, за встановлених обставин таке покарання відповідає особі обвинуваченого, є необхідним, справедливим й достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Виходячи з вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 , підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції - скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням нового вироку у цій частині.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 409, 414, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 - задовольнити.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 вересня 2022 року, стосовно ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років, за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань за сукупністю кримінальних правопорушень за оскаржуваним вироком, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років 6 місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань за сукупністю кримінальних правопорушень за оскаржуваним вироком та вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.07.2022р. остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.

Строк покарання ОСОБА_6 рахувати з дня набрання цим вироком законної сили, тобто з 22.03.2023 року.

Зарахувати ОСОБА_6 у строк покарання відбуту частину покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.07.2022р. - з 04.07.2022р. по 21.03.2023р. з розрахунку день за день.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: