Провадження № 1-кс/761/6264/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000260від 17.10.2019 за ч. 3 ст. 1971, ч. 4 ст. 358 КК України про накладення арешту,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м.Києва звернувся прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 зклопотанням про накладення у кримінальному провадженні № 0000260 від 17.10.2019 за ч. З ст. 197-1, ч. 4 ст. 358 КК України арешту на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

На обґрунтування клопотання зазначено, що Шевченківським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування зазначеного вище кримінального провадження, у якому встановлено, що ОСОБА_4 , вступила у злочинну змову з іншими особами з метою шахрайського заволодіння нежитловим приміщення, яке перебуває у володінні КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» та подальшого його використання для самовільного захоплення земельної ділянки шляхом проведення самовільного будівництва на ній.

З`ясовано, що ОСОБА_4 , маючі підроблене розпорядження від 06.06.2003 № 878 про прийняття в експлуатацію гаражу № НОМЕР_1 , розташованого у садибі будинку АДРЕСА_1 , акт про прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом об`єкта, підроблений інформаційний лист КГІ КМР «Київського міського бюро технічної інвентаризації» серії та номер І1Ж-20І8 № 713 та техпаспорт, нібито виданий ТОН «Бюро технічної інвентаризації «Алтернатива» 24.05.2018, звернулась до державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства Литвинівської сільської ради «Добробут» ОСОБА_5 з метою реєстрації за собою права власності на гараж № НОМЕР_1 за вказаною вище адресою.

Під час розгляду заяви ОСОБА_4 державним реєстратором прийнято рішення про його задоволення та зареєстровано право власності на гараж за ОСОБА_4 .

У подальшому - 13.06.2018 ОСОБА_4 звернулась до державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» ОСОБА_6 з метою внесення недостовірних відомостей до Державного реєстру речових прав та, надавши реєстратору недостовірні документи щодо зміни технічних показників гаражу, державний реєстратор внесла зміни щодо розміру гаража та його фактичної адреси.

Таким чином, після вказаних змін вказаний гараж нібито збільшився з 79.5. кв.м. до 248.1 кв.м. та змінив своє цільове значення з гаражу на нежитлове приміщення з позначкою «Г».

ОСОБА_4 12.11.2018 вказаний об`єкт нерухомого майна передала у статутний капітал ТОВ «ТУАЛ ЛІМІТЕД».

Так, у ході проведення досудового розслідування встановлено, то відповідно до Акта обстеження земельної ділянки, який складений Департаментом земельних ресурсів, здійснено обстеження земельної ділянки площею 0,1741 га (обліковий код 88:144:0007) у АДРЕСА_1 , яка відповідно до даних міського земельного кадастру обліковується за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва».

У ході обстеження встановлено, що земельна ділянка огороджена парканом, на якому наявний паспорт об`єкту забудови, згідно з яким замовником є ТОВ «ТУАЛ ЛІМІТЕД» та на земельній ділянці проводяться будівельні роботи з реконструкції нежитлової будівлі.

Також, Департаментом земельних ресурсів повідомлено, що Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі (надання) зазначеної земельної ділянки у користування або власність.

Одночасно з цим, встановлено, що згідно з наданої інформації Департаментом ДАБК у м. Києві у Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутні відомості щодо об`єкта будівництва за адресою: м. Київ, вул. Златоустівська, 53а літера Г.

Листом Департаменту містобудування та архітектури BO КМР (КМДА) повідомлено, що поштова адреса: м. Київ, вул. Златоустівська, 53а, не присвоювалась.

Згідно з отриманої відповіді Київського міського БТІ право власності на об`єкт нерухомо майна за адресою - м. Київ, вул. Златоустівська, 53а, літера Г, не реєструвалось.

Відповідно до даних реєстрових книг наявний запис реєстрації права власності на нежитлове приміщення за адресою м. Київ, вул. Златоустівська, 53, за ЖЕК-402 на підставі рішення виконкому Радянського райради від 08.02.1988 № 62.

Водночас, з`ясовано, що використаний під час державної реєстрації ОСОБА_4 лист КП КМР «Київського міського бюро технічної інвентаризації» від 11.05.2018 серія та номер ІІЖ-2018 № 713 щодо засвідчення правомочності ОСОБА_4 на вищевказаний гараж, установою не видавався.

У зв`язку з цим, вважаючи нежитлове приміщення гараж за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, об`єктом злочинних посягань, тобто речовим доказом, прокурор просив накласти на нього арешт з метою забезпечення схоронності.

Прокурор подав до суду заяву, у якій просив здійснити розгляд за його відсутності.

У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК фіксація за допомогою технічних засобів кримінального провадження у суді не здійснювалась.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про таке.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

Наведена засада гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими якого є можливість безперешкодного володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, допускається виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, навіть тимчасове обмеження права власності є фактичне позбавленням власника майна можливості на свій розсуд користуватися та розпоряджатися цим майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 КПК, якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження, до яких, серед інших, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), законність (ст. 9 КПК).

Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу.

Сукупність наведених норм кримінального процесуального законодавства, їх внутрішній, змістовний зв`язок доводять, що будь-які процесуальні рішення, дії слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинені під час досудового розслідування, мають відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Враховуючи, що слідчий суддя має можливість встановити наявність у кримінальному провадженні певних обставин виключно з матеріалів поданого клопотання, на його ініціатора і покладається відповідний обов`язок.

Досліджуючи існування на день розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що надані матеріали, зокрема, витяг з ЄРДР, протоколи огляду місця події, план земельної ділянки, протоколи допиту свідків технічний паспорт, акт прийму передачі частки у статутному капіталі від 17.02.2020 та інші процесуальні документи, не дають підстав для встановлення об`єктивних даних, які б підтверджували факт вчинення кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 1971, ч. 4 ст. 358 КК України.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що обґрунтовуючи клопотання, сторона обвинувачення зазначила, що об`єкт нерухомого майна, на яке ініційоване накладення арешту, вибув із володіння шахрайським шляхом, водночас, кваліфікація злочинних дій за ст. 190 КК України відсутня.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом вчинення злочину.

Абзацом другим вказаної норми визначено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ч.2 ст. 170 КПК арешт майна допускається серед іншого з метою збереження речових доказів.

Для реалізації встановленої законом мети відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи, якщо воно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК критеріям.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди його вчинення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набуті кримінально протиправним шляхом, були об`єктом кримінально протиправних дій.

З наведеного витікає, що певне майно підлягає арешту лише у разі, якщо воно відповідає переліченим вище вимогам та є доказом обставин вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Прокурор, обґрунтовуючи клопотання, зазначив, що нежитлове приміщення за адресою - АДРЕСА_1 , підлягає арешту, оскільки, на його думку, таке приміщення є об`єктом протиправних дій, тобто набуте злочинним шляхом.

Частина 3 статті 1971 КК України передбачає кримінальну відповідальність за самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Отже, вирішуючи питання про можливість віднесення нежилих приміщень до доказів у кримінальному провадженні за ст. 1971, 358 КК України, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що наведений чинник заслуговує на негативну оцінку через те, що доказом у цьому кримінальному провадженні можуть бути документи, що мають ознаки підроблення, та використані для легалізації самовільного будівництва, відомості, які містить такий документ мали доказове значення під час ухвалення судом рішення у відповідній справі.

Водночас, матеріалами клопотання не доведено, що гараж АДРЕСА_1 , є самовільним будівництвом, тобто є об`єктом злочинних дій.

Отже, застосування ініційованого стороною обвинувачення заходу забезпечення кримінального провадження з метою забезпечення схоронності нежитлового приміщення як речового доказу є необґрунтованим, оскільки потреби досудового розслідування не виправдовують застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, прокурором не доведені правові підстави застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, що у силу ч. 2 ст. 173 КПК має наслідком відмову у задоволенні клопотання.

Керуючись вимогами ст. 2, 7, 8, 9, 16, 98, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення у кримінальному провадженні № 0000260 від 17.10.2019 за ч. 3 ст. 1971, ч. 4 ст. 358 КК України арешту на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київської апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1