ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6219/22 Номер провадження 11-кп/814/1235/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 липня 2022 року за №0000672, за апеляційною скаргою з доповненнями ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 29 вересня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мерефа Харківського р-ну Харківської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у силу ст.89 КК України не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі, строк якого ухвалено обчислювати з 29 вересня 2022 року.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 07 липня 2022 року приблизно о 19 годині 15 хвилин в умовах воєнного стану, обіймаючи посаду муляра КП «Харківспецбуд» та у зв`язку з цим маючи доступ до майна названого підприємства, по вул. Великій Панасівській у м. Харків таємно викрав належні КП «Харківспецбуд» 30 листів шиферу, вартістю 11 292 гривень 30 копійок.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок Київського районного суду м. Полтава від 29 вересня 2022 року, призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевий суд при призначенні покарання не врахував те, що він: з`явився із зізнанням, визнав вину, щиро розкаявся, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, компенсував заподіяну шкоду, вчинив кримінальне правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, що є обставинами, які пом`якшують його покарання, має: постійне місце проживання, на утриманні цивільну дружину та малолітню дитину, був працевлаштований до затримання.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження й долучені стороною захисту характеризуючи дані щодо ОСОБА_8 , обговорила доводи апеляційної скарги з доповненнями та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, обґрунтованості його засудження та кваліфікації дій за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок у апеляційному порядку не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи обвинуваченого про призначення йому покарання із застосуванням положень ст.ст.69 та 75 КК України позбавлені підстав.

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Водночас за змістом приписів ст.75 КК України при застосуванні даної норми кримінального закону всі зібрані в справі дані щодо обставин вчинення кримінального правопорушення в сукупності з даними про особу винуватого мають спонукати до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Санкцією ж ч.4 ст.185 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання з`явлення із зізнанням, щире каяття, відшкодування заподіяної шкоди шляхом повернення викраденого майна, та відсутність обставин, що його обтяжують.

При цьому, підвищена суспільна небезпека злочину, за який засуджено ОСОБА_8 , визначається насамперед вчиненням його в умовах воєнного стану, що означає те, що викрадення чужого майна обвинуваченим здійснювалось з використанням найбільш несприятливого для суспільства часу, тяжких обставин і умови, в яких опинилося суспільство.

За матеріалами кримінального провадження та долученими захисником у суді апеляційної інстанції даними ОСОБА_8 хоча в силу ст.89 КК України не судимий, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні тяжкі корисливі злочини проти власності та звільнявся від відбування покарання з випробуванням, однак належних висновків для себе зробив (а.п.20-22), має: цивільну дружину, яка хворіє, малолітню дитину, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває (а.п.23-24).

Що стосується доводів апелянта про вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, як обставини, яка пом`якшує покарання, то необхідним є те, щоб збіг згаданих обставин значною мірою зумовив учинення винним злочину. Однак, перевіркою матеріалів провадження не встановлено даної обставини, що пом`якшує покарання, з огляду й на те, що відповідно до встановлених місцевим судом у порядку ч.3 ст.349 КПК України фактичних обставин, які не оспорювались і підтверджено самим ОСОБА_8 у судовому засіданні першої інстанції, обвинувачений вчинив крадіжку, будучи офіційно працевлаштованим, з корисливого мотиву, з метою особистого збагачення, а предметом злочину були листи шиферу.

Окрім того, з`явлення із зізнанням та повернення потерпілій стороні викраденого майна пов`язано насамперед із тим, що автомобіль, на якому перевозились незаконно вилучені з власності КП «Харківспецбуд» листи шиферу, встигнув від`їхати лише на 500 м від місця злочину та був зупинений поліцією. У подальшому слідчим ці листи визнано речовими доказами й повернуто їх КП «Харківспецбуд» (а.п.28).

Усупереч доводам апеляційної скарги, з матеріалів справи не вбачається, що поведінка ОСОБА_8 була проявом активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, направлена саме на активну та ініціативну допомогу слідству в установленні нових фактів і обставин злочину, які органом досудового розслідування встановлені самостійно. У той же час, визнання апелянтом своєї вини та надання правдивих показань по обставинах злочину ще не підтверджує наявності такої обставини, як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке, до того ж, має бути обов`язково певною мірою ініціативним.

На доводи ОСОБА_8 щодо його працевлаштування колегія суддів зазначає, що саме в силу займаної посади муляра КП «Харківспецбуд» та наявності внаслідок цього доступу до майна підприємства ОСОБА_8 і було вчинено крадіжку в умовах воєнного стану.

Ураховуючи наведені вище дані та обставини в їх сукупності, на думку колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. У зв`язку з цим, наявність визнаних судом першої інстанції обставин, що пом`якшують покарання, та певні дані про соціальні зв`язки обвинуваченого самі по собі не є мотивованою й достатньою підставою для застосування до останнього положень ст.75 КК України, натомість вплинули на обрання йому мінімального покарання.

Також аргументи ОСОБА_8 , які зводяться до призначення йому заходу примусу на підставі положень ст.69 КК України, є необґрунтованими, оскільки підставою для застосування зазначеної норми кримінального закону є не просто наявність сукупності обставин, визнаних судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а дані обставини також повинні відповідати критеріям, які здатні, з урахуванням особи винної, істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тобто зменшувати його ступінь суспільної небезпеки до такого рівня, який виходить за межі, типові для кримінальних правопорушень даного виду (окремого його різновиду).

Ці обставини чи сукупність обставин мають бути у причинному зв`язку з цілями злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час вчинення кримінального правопорушення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця.

Проте, визнані першою судовою інстанцією обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні - щире каяття, з`явлення із зізнанням та усунення заподіяної шкоди шляхом повернення викраденого майна (внаслідок діяльності поліції), в їх сукупності, з урахуванням даних про особу обвинуваченого істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним тяжкого злочину, а тому є відсутніми підстави для обрання ОСОБА_8 заходу примусу в розмірі, нижчому від найнижчої межі.

Таким чином, призначене обвинуваченому покарання, яке є мінімальним, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційна скарга з доповненнями є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтава від 29 вересня 2022 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - у той же строк з дня вручення йому її копії.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .