Дата документу 20.03.2023 Справа № 333/3222/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 333/3222/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/560/23 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула 20 березня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 6 грудня 2022 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

16 грудня 2021 року, приблизно о 9 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаються ніким непоміченими, з метою особистого збагачення, знаходячись за місцем свого мешкання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , зайшов до приміщення кімнати та підійшов до тумби, звідки викрав телевізор марки «Наіеr Full HD Smart TV MX Light», діагоналлю екрану 43 дюйми, у корпусі чорного кольору, вартість якого згідно висновку експерта № 1602-21 від 21.12.2021 року Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз становить 9 657 гривень 39 копійок, що належить потерпілій ОСОБА_7 .

Після чого, ОСОБА_9 разом з викраденим майном зник з місця скоєння злочину, тим самим розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши своїми умисними діями потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на зазначену суму.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 6 грудня 2022 року:

ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і йому призначено покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.

Ухвалено обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 ухвалено залишити до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання обвинуваченого ОСОБА_9 ухвалено рахувати з часу його затримання 14:45 год. 6 грудня 2022 року.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів при проведенні судової експертизи у розмірі 343,22 грн.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає його надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Просить змінити вирок суду та призначити ОСОБА_9 покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про наявність пом`якшуючих покарання ОСОБА_9 обставин, а саме визнання вини в повному обсязі, щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину. Вказує, що за час проведення досудового розслідування ОСОБА_9 вже багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей. ОСОБА_9 має інвалідність, отримує пенсію у розмірі 3300 грн., з якої у повному обсязі відшкодував матеріальну шкоду своїй матері ОСОБА_7 . Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_9 , є рецидив злочину. З урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин вважає, що суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_9 менш суворе покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник в судовому засіданні висловив позицію на підтримання апеляційної скарги.

Потерпіла в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу захисника.

Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення вимогам та доводам апеляційної скарги, пославшись на обґрунтованість оскаржуваного вироку.

Обвинувачений ОСОБА_9 був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду через адміністрацію ДУ «Запорізький слідчий ізолятор». Заяв чи клопотань від обвинуваченого про особисту участь в судовому засіданні на адресу апеляційного суду не надходило. Враховуючи дані обставини та з урахуванням відсутності питань, які б погіршували правове становище обвинуваченого, апеляційний суд відповідно до положень ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України проводить апеляційний розгляд без участі обвинуваченого ОСОБА_9 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, установлених та перевірених місцевим судом, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє, оскільки законність та обґрунтованість вироку у цій частині не оскаржується.

Попре встановлення місцевим судом відсутності у обвинуваченого судимості та помилкового посилання у контексті визнання кваліфікуючої ознаки «повторність» на наявність іншого кримінального провадження за відсутності відповідного вироку за ст. 190 КК України, звертаючись до змісту висунутого обвинувачення та вимог ст.ст. 89, 90 КК України, остаточна кримінально правова оцінка дій ОСОБА_9 за ч. 2 ст. ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, є вірною і не оспорюється.

Перевіряючи доводи захисника з приводу необхідності звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів не знаходить їх спроможними, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, зі змісту вказаної норми закону вбачається, що звільнення від відбування покарання з випробуванням не застосовується до покарання у виді арешту.

В свою чергу, санкція частини 2 статті 185 КК України передбачає такі види покарання: арешт на строк від трьох до шести місяців; обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Захисник, висуваючи вимогу про призначення обвинуваченому покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням, фактично ставить питання про погіршення становища обвинуваченого, оскільки таке прохання не відповідає вимогам ст. 75 КК України та вимагає призначення більш суворого виду покарання, аніж арешт, що суперечить обов`язкам захисника, передбаченим ч. 1 ст. 47 КПК України.

Разом з тим, доводи сторони захисту щодо пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання судова колегія знаходить не безпідставними та виходить з положень ст.ст. 50, 65 КК України.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Отже, виходячи з визначеної ст. 50 КК України мети покарання й наведених загальних засад кримінального провадження, а також беручи до уваги принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, судова колегія зауважує, що покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже, ці дані підлягають обов`язковому врахуванню.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції не у повній мірі врахував вказаних вимог закону у співставленні із конкретними обставинами даного провадження та особи обвинуваченого.

На переконання колегії суддів, є підстави для зменшення ОСОБА_9 розміру покарання.

Злочин, який вчинив ОСОБА_9 , у відповідності до вимог ч. 4 ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких. Обставин в порядку ст. 67 КК України судом не встановлено і вказане прокурором не оспорюється.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_9 є особою молодого віку, потерпіла, яка є матір`ю обвинуваченого, не наполягала на призначенні йому суворого покарання, тяжких наслідків від скоєного злочину не настало.

Під час апеляційного розгляду потерпіла підтримала апеляційну скаргу та вказала на тому, що є нужденною у присутності та піклуванні сина через поганий стан її здоров`я, про що надала відповідний медичний документ, який підтверджує інвалідність потерпілої.

Одночасно потерпіла зазначила про усунення наслідків скоєного та повернення викраденого майна, відсутності претензій до обвинуваченого.

З цього приводу судова колегія зауважує на положеннях ст. 337 КПК України та відображенні у обвинувальному акті у якості обставини, що пом`якшує покарання щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, що поряд із встановленою обставиною усунення шкоди та продемонстрованою обвинуваченим у суді першої інстанції під час судових дебатів поведінкою та відношення до висунутого обвинувачення, надає можливість визнати дану обставину, що пом`якшує покарання, наявною.

Крім того, на користь характеризуючих даних, під час апеляційного розгляду стороною захисту надано медичні довідки про наявність у обвинуваченого 3 групи інвалідності та ряду захворювань.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 1.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди при призначенні покарання зобов`язані враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину, так і дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому, судова колегія наголошує на положеннях ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням сукупності встановлених в апеляційному суді обставин скоєного, відсутності тяжких наслідків, відомостей щодо даних про особу обвинуваченого, відсутності обставин, які обтяжують покарання та наявності обставини, яка пом`якшує покарання, колегія суддів дійшла висновку про можливість пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України до 4 місяців арешту.

Таке покарання відповідатиме принципам справедливості та індивідуалізації, буде достатнім для перевиховання обвинуваченого і недопущення вчинення ним нових злочинів, тобто досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Така позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому покарання зміні шляхом пом`якшення покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 414, 418,419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 6 грудня 2022 року відносно ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 185 КК України в частині призначення покарання змінити шляхом його пом`якшення.

Призначити ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4