Справа № 592/1095/20
Провадження № 1-кп/592/93/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми клопотання про застосування заходів медичного характеру в рамках кримінального провадження № 0003565, внесеного до ЄРДР від 26.11.2019, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ряшки Прилуцького р-ну Чернігівської обл., українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 28.10.2015 Прилуцьким міжрайонним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 187, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна;

за фактом вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебувають матеріали клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в рамках кримінального провадження № 0003565, внесеного до ЄРДР від 26.11.2019, за фактом вчинення ОСОБА_5 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Так, відповідно до розділу IV ст. 18 ЗУ «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005, працівники установ виконання покарань, в числі серед іншого, зобов`язані та мають право:

- забезпечувати правопорядок, додержання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах і на прилеглих до них територіях та вимагати від засуджених і осіб, узятих під варту, інших осіб виконання ними обов`язків, установлених законом;

- вимагати від засуджених, осіб, узятих під варту, та інших осіб, які перебувають на території та в приміщеннях органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, додержання норм кримінально-виконавчого законодавства;

- проводити огляд і обшук засуджених та осіб, узятих під варту, їх речей, огляд інших осіб та їх речей, транспортних засобів, які знаходяться на територіях установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, підприємств установ виконання покарань і на прилеглих до них територіях, на яких установлені режимні вимоги, а також вилучати заборонені для використання в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах речі та документи.

При цьому, згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 9 КВК України та ч. 3 Розділу ІІ «Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», затверджених Наказом Міністерства Юстиції України № 2823/5 від 28.08.2018 (надалі Правил), засуджені, в числі іншого, зобов`язані:

- виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб;

- виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів та установ виконання покарань та дотримуватись норм, які визначають порядок і умови відбування покарання;

- ввічливо ставитись до персоналу установи виконання покарань.

Відповідно до пунктів 7, 8 частини 4 Розділу ІІ Правил, засудженим, в числі серед іншого, забороняється чинити опір законним діям персоналу установи виконання покарань, перешкоджати виконанню ними своїх службових обов`язків.

26 листопада 2019 року, близько 09 год. 10 хв., відбуваючи покарання в ДУ «Сумська виправна колонія № 116» по вул. Роменська, 110, м. Суми, після завершення ранкової прогулянки, засуджений ОСОБА_5 , під час заведення його до камери № 7 дільниці посиленого контролю (ДПК) черговим помічником начальника колонії майором внутрішньої служби ОСОБА_6 , у присутності працівників установи: інспектора відділу СПС ОСОБА_7 , молодшого інспектора ВНіБ ОСОБА_8 , оперуповноваженого ОСОБА_9 , почав себе нетактовно поводити, проявляти буйство, розмахувати руками і голосно кричати, використовуючи ненормативну лексику.

Виконуючи свої службові обов`язки, ОСОБА_6 намагався заспокоїти засудженого ОСОБА_5 та прохав останнього припинити протиправну поведінку.

В цей час, ОСОБА_5 , знаходячись в камері № 7 дільниці посиленого контролю (ДПК), з метою завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , який відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», є працівником правоохоронного органу, та ніс службу у форменому одязі, з мотивів невдоволення виконанням потерпілим службових обов`язків, скоротив дистанцію між ними та штовхнув останнього обома руками в область грудей, після чого наніс один удар головою в область носу.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді «синця нижньої повіки лівого ока та перенісся, садно спинки носа, субкон`юнктивальний крововилив лівого ока».

Під час знаходження ОСОБА_6 на стаціонарному лікуванні в ЛОР відділенні КНП «Клінічна лікарня № 5» СМР з 26 листопада по 5 грудня 2019 року виявлені наступні тілесні ушкодження: «закритий перелом носу зі зміщенням».

Вказані тілесні ушкодження, згідно висновку судово-медичної експертизи № 925 від 19.12.2019, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

На підставі вищевикладеного, своїми суспільно-небезпечними діями, що виразились виразилися в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу ОСОБА_6 , у зв`язку з виконанням останнім службових обов`язків, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України, умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Вина ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння в повному обсязі підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, які досліджені у судовому засіданні: заявою ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення; протоколом огляду місця події від 26.11.2019; свідченнями потерпілого ОСОБА_6 ; висновком судово-медичної експертизи № 925 від 19.12.2019; проведеним слідчим експериментом з потерпілим ОСОБА_6 ; висновком додаткової судово-медичної експертизи № 971 від 26.12.2019; свідченнями ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 ; проведеним слідчим експериментом зі свідком ОСОБА_9 ; висновком додаткової судово-медичної експертизи № 973 від 26.12.2019; проведеним слідчим експериментом зі свідком ОСОБА_8 ; висновком додаткової судово-медичної експертизи № 972 від 26.12.2019; проведеним слідчим експериментом зі свідком ОСОБА_7 ; висновком додаткової судово-медичної експертизи № 974 від 26.12.2019; протоколом огляду оптичного диску з відеозаписом; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 24 від 17.01.2020, в момент вчинення злочину ОСОБА_5 виявляв ознаки шизотипового розладу F21, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

На даний час (проведення експертизи) ОСОБА_5 також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

За своїм психічним станом ОСОБА_5 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру, рекомендовано госпіталізувати до психіатричної лікарні з суворим наглядом.

Прокурор Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав із зазначених в ньому підстав та просив задовольнити.

Особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_5 , повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, до суду не прибув, про причини неявки не сповістив.

Представник ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_4 , просила закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю потреби в застосуванні примусових заходів медичного характеру внаслідок позитивних змін у стані здоров`я ОСОБА_5 на момент судового розгляду.

Суд, заслухавши думку учасників справи та вивчивши матеріали кримінального провадження, дійшов до наступних висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: 1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; 2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними (ч. 4 ст. 503 КПК України).

Частиною 2 статті 19 КК України визначено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03.06.2005 передбачено, що примусові заходи мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Суди повинні критично оцінювати зазначені висновки з точки зору їх наукової обґрунтованості, переконливості й мотивованості, оскільки ці висновки є доказами у справі, які не мають наперед установленої сили, не є обов`язковими для суду, але незгода з ними має бути вмотивована у відповідних ухвалі, вироку, постанові суду.

Згідно з положеннями ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до п. 1 ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Нормою ч. 1 ст. 513 КПК України регламентовано, що під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності;4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Оцінюючи зібрані та перевірені докази, суд вважає доведеним, що вчинене ОСОБА_5 суспільно небезпечне діяння містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, яке полягає в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Згідно Висновку судового-психіатричної експертизи № 24 від 17.01.2020, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявляє ознаки шизотипового розладу F21. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому правопорушення, ОСОБА_5 також виявляв ознаки шизотипового розладу, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Станом на час надання висновку, ОСОБА_5 також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру. Рекомендовано застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом (а.с.121-124).

За правилом ч. 4 ст. 513 КПК України, якщо буде встановлено, що суспільно небезпечне діяння особа вчинила у стані неосудності, а на момент судового розгляду видужала або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ч. 6 ст. 94 КПК України, якщо не буде визнано за необхідне застосування до психічно хворого примусових заходів медичного характеру, а також у разі припинення застосування таких заходів, суд може передати його на піклування родичам або опікунам з обов`язковим лікарським наглядом.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03.06.2005 зазначено, що примусові заходи медичного характеру скасовуються (припиняються) в порядку, визначеному КПК України, у зв`язку з одужанням особи чи зміною її психічного стану на такий, що не становить очевидної небезпеки для неї або інших осіб. В останньому випадку постановлення рішення про передачу такої особи на піклування родичам або опікунам з обов`язковим лікарським наглядом (ч. 6 ст. 94 КК) є правом, а не обов`язком суду.

Як вбачається з Висновку комісії лікарів-психіатрів Вільнянської спеціалізованої психіатричної лікарні № 20 філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» № 30/1 від 03.09.2020 щодо необхідності продовження або припинення примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи стабільний клінічний стан хворого, відсутність продуктивної психопатологічної симптоматики, врівноважену поведінку впродовж тривалого терміну перебування під наглядом, відсутність агресивної поведінки та критичність до свого стану, відсутність проявів небезпеки для себе та оточуючих, члени комісії вважають, що ОСОБА_5 не потребує надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, потребує диспансерного обліку лікаря-психіатра в амбулаторному порядку (а.с.91-92,134-135).

Таким чином, зважаючи на позиції сторін та встановлені судовим розглядом обставини справи, оскільки на момент вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_5 перебував у стані неосудності, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, проте на момент судового розгляду внаслідок суттєвих позитивних змін у стані його здоров`я відпала потреба надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, що підтверджується Висновком комісії лікарів-психіатрів Вільнянської спеціалізованої психіатричної лікарні № 20 філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області № 30/1 від 03.09.2020, зауважень з приводу належності та допустимості якого не надходило, суд приходить до висновку про необхідність закриття кримінального провадження № 0003565 щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні з посиленим наглядом відносно за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Суспільно небезпечним діянням матеріальної шкоди завдано не було.

Під час досудового розслідування процесуальних витрат не понесено, цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 92, 94, 345 ч. 2 КК України, ст. 369-372, 376, 513, 516 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження, внесено до ЄРДР за № 0003565 від 26.11.2019 про застосування примусових заходів медичного характеру за фактом вчинення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня її оголошення до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошено 25 січня 2023 року о 13:00 год.

Суддя ОСОБА_1