Справа №949/685/20
Провадження №1-кп/949/82/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2022 року
Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

потерпілого: ОСОБА_6 ,

представника потерпілого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дубровиця кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000220 від 18 травня 2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального Кодексу України,
ВСТАНОВИВ:
17 травня 2020 року біля 22 год., ОСОБА_4 , знаходячись на АДРЕСА_2 , напроти кафе «Магнат», де під час словесного конфлікту із ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, шляхом завдання не менше двох ударів кулаком правої руки по обличчю, умисно спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин, гематоми лівої половини обличчя, субкон`юнктивального крововиливу в ліве око, закритого перелому виличного відростку скроневої кістки та скроневого відростку виличної кістки із зануренням кісткових уламків до середини, травматичних сколів передніх та бокових різців верхньої щелепи, які згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, вказав, що шкодує та розкаюється, що так сталось та пояснив, що напередодні того випадку ОСОБА_6 погрожував його батьку, після чого ОСОБА_4 двічі зробив йому зауваження, щоб його не чіпав. 17 травня 2020 року пізно ввечері до нього зателефонував ОСОБА_6 і сказав йому приїхати до кафе Магнат. Після цього ОСОБА_4 разом із ОСОБА_8 і ОСОБА_9 поїхали до вказаного кафе, де ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_4 відійти за кафе. Коли вони відійшли за територію кафе, то ОСОБА_6 один раз його вдарив. Після цього ОСОБА_4 його запитав, що він робить, проте, ОСОБА_6 знову його вдарив. Після цього ОСОБА_6 натягнув йому светр на голову. У відповідь ОСОБА_4 вдарив його двічі в голову, тобто ненавмисно, а обороняючись, необережно. Після цього ОСОБА_4 зняв з голови светр і вони розійшлися. Захисник обвинуваченого вказав, що ОСОБА_4 наніс вказані удари у відповідь на неправомірні дії потерпілого, від яких він захищався і умислу на спричинення такої тяжкості тілесних ушкоджень, він не мав. При обранні міри покарання в межах статті обвинувачення, визнаного судом доведеним, просив застосувати мінімальну міру покарання.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що 17 травня 2020 року близько 17-ї год. приїхав в центр с.Переброди Сарненського району Рівненської області, де зустрів свого брата ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , які про щось сперечались. Побачивши це, ОСОБА_6 вирішив втрутитись в їхню розмову. Далі ОСОБА_4 залишив брата і прийшов до нього та почав говорити, що він образив його батька, а потім вдарив його правою рукою в ліве вухо, від чого ОСОБА_6 впав на землю. Після цього ОСОБА_6 підвівся і поїхав додому. Згодом близько 22-ї години ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_4 , щоб розібратися, за що він його вдарив і сказав прийти до кафе "Магнат". Зустрівшись біля вказаного кафе, ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_4 відійти від кафе, але останній відмовлявся. Згодом до ОСОБА_4 підійшов його швагро ОСОБА_9 , після чого він погодився відійти від кафе на дорогу. Коли вони відійшли, то ОСОБА_6 потягнув ОСОБА_4 за светер та запитав, чому він його вдарив. Після цього ОСОБА_4 хотів вдарити ОСОБА_6 , але останній ухилився та відразу наніс ОСОБА_4 удар кулаком в ділянку вуха. Після цього ОСОБА_4 наніс спочатку один удар кулаком в обличчя, а потім другий удар в ліву сторону щелепи ОСОБА_6 , від чого він втратив свідомість. Вказаними ударами ОСОБА_6 було переломано виличну кістку, був крововилив в око, через що паморочилася голова. На даний момент потрібно робити операцію, оскільки він продовжує відчувати болі від нанесених тілесних ушкоджень, на що неодноразово звертав увагу його представник. Ніякого відшкодування матеріальної допомоги ОСОБА_4 не пропонував і примиритися не намагався. При обранні покарання обвинуваченому, він та його представник просили застосувати найсуворішу міру покарання у виді позбавлення волі.

Прокурор в судовому засіданні просила визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 3 роки із іспитовим строком 1 рік.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим, його вина в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.122 КК України, доведена також сукупністю доказів, зібраних по кримінальному провадженню, перевірених і досліджених в судовому засіданні, зокрема показаннями свідків обвинувачення:

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що близько 17-ї год. 17 травня 2020 року він з ОСОБА_6 приїхали в центр с.Переброди Сарненського району Рівненської області. Там був ОСОБА_4 , де між ним та ОСОБА_6 виник конфлікт, через те, що ОСОБА_6 погрожував його батьку. Далі ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 удар кулаком в ліву сторону обличчя, від чого той впав на землю, а далі, коли підвівся, то поїхав додому. Того ж вечора ОСОБА_6 зателефонував ОСОБА_4 , щоб розібратися, чому він його вдарив та просив приїхати до кафе "Магнат". Зустрівшись близько 22-ї год. біля кафе "Магнат", ОСОБА_4 з ОСОБА_6 пішли поговорити на дорогу, де ОСОБА_6 вдарив ОСОБА_4 , а останній вдарив ОСОБА_6 . Потім ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 два удари кулаком по обличчю, від чого він впав на землю. Коли ОСОБА_10 прийшов до брата, то він лежав на спині, був у крові та без свідомості.

В судовому засіданні ОСОБА_8 пояснив, що у травні 2020 року, коли він знаходився в гостях у ОСОБА_4 , до нього зателефонував ОСОБА_6 та сказав йому приїхати до кафе, бо він хоче поговорити. Коли вони приїхали до кафе в с.Переброди Сарненського району, то між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відбулась суперечка, в ході якої ОСОБА_6 натягнув ОСОБА_4 капюшона на голову і наніс декілька ударів. Після цього ОСОБА_4 почав вириватися, розмахувати руками та, на його думку, випадково вдарив ОСОБА_6 двічі в ділянку його голови. Далі ОСОБА_4 зняв з голови капюшон, після чого конфлікт завершився і вони розійшлися.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що у вечірню пору доби ОСОБА_6 викликав ОСОБА_4 до кафе. Потім ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_4 вийти за кафе, щоб поговорити. Коли вони відійшли за приміщення кафе, то між ними виникла бійка, в ході якої вони почали наносити руками один одному удари. Під час бійки у ОСОБА_4 опинився на голові капюшон і тоді ж він наніс ОСОБА_6 два удари в ділянку голови, від чого той впав на землю.

В судовому засіданні ОСОБА_9 пояснив, що у травні 2020 року у вечірню пору доби, коли він знаходився в гостях у ОСОБА_4 , до нього зателефонував ОСОБА_6 , щоб домовитись про зустріч біля кафе в с.Переброди Сарненського району. Коли вони приїхали до обумовленого місця, то ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_4 відійти за кафе поговорити, а коли відійшли, то ОСОБА_6 наніс рукою в обличчя ОСОБА_4 удар в ділянку обличчя та натягнув йому рукою на голову капюшон чи светра. Захищаючись та відхиляючись від ударів, ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 удари у ділянку обличчя, від чого останній впав на землю і бійка закінчилась.

Аналізуючи вищезазначені покази свідків, допитаних в судовому засіданні, суд враховує їх та вважає такими, що в своїй сукупності, в частині пояснень по обставинах даної події та кількості тілесних ушкоджень в обличчя потерпілому, доводять вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України і показання вказаних свідків в цій частині не викликають сумнівів в їхній об`єктивності, оскільки свідки були безпосередньо допитаними у судовому засіданні у відповідності до вимог ст. 352 КПК України та будучи під присягою та попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, кожен окремо, підтвердили обставини, які підлягають встановленню відповідно до змісту ст. 91 КПК України.

Показання вищевказаних свідків є послідовними і взаємодоповнюючими, узгоджуються між собою і не викликають сумнівів в їх достовірності, а тому у вказаній частині, суд визнає їх належними та допустимими доказами вини обвинуваченого в пред`явленому обвинуваченні за наведених вище фактичних обставин. Проте, суд критично оцінює пояснення даних свідків в частині суб`єктивного їхнього судження щодо необережного нанесення ударів обвинуваченим потерпілому, оскільки в судовому засіданні під час розгляду даного кримінального провадження встановлено наявність умислу в діях обвинуваченого на спричинення тілесних ушкоджень, що підтверджено, в тому числі, письмовими доказами, які були досліджені судом та містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:

З висновку судово-медичної експертизи №109 + медичні документи від 11 червня 2020 року вбачається, що у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: 1.1. - забою м`яких тканин, гематоми лівої половини обличчя, субкон`юнктивального крововиливу в ліве око, закритого перелому «виличного відростку скроневої кістки та скроневого відростку виличної кістки із зануренням кісткових уламків до середини; травматичних сколів передніх та бокових різців верхньої щелепи; 1.2. садна ділянки підборіддя. Вказані ушкодження виникли внаслідок не менше, як двох травматичних (ударних, ударно-співударних) дій тупим, тупим твердим предметом (тами) із обмеженою контактуючою поверхнею. Комплекс ушкоджень, що зазначений в п. 1.1. - відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали довготривалий розлад здоров`я. Ушкодження, що описане в п. 1.2. - відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Термін заподіяння таких ушкоджень (судячи із кольору гематоми, стану покривної кірочки садна, наявного перелому) - може відповідати 17 травня 2020 року (а.п.17-23).

Протоколом проведення слідчого експерименту та фототаблиць до нього від 11 червня 2020 року за участю потерпілого ОСОБА_6 , підтверджено обставини щодо того, яким чином та при яких обставинах ОСОБА_4 заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_6 (а.п. 26-28).

Аналізуючи зібрані та досліджені докази в їх сукупності, які у суду не викликають будь-яких сумнівів щодо їх достовірності та достатності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 повністю доведена, а його умисні дії, які виразились в спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, суд кваліфікує за ч.1 ст.122 КК України.

Суд не приймає до уваги доводи захисника обвинуваченого та пояснень свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 щодо необережності нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 , ніби, захищаючись та вважає їх безпідставними, необґрунтованими і такими, що не узгоджуються з фактичними обставинами кримінального правопорушення. До такого висновку суд приходить після повного з`ясування всіх обставин даної події, які в силу ст.91 КК України належать до предмета доказування і впливають, в тому числі, на кваліфікацію діяння.

Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст.122 КК) характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння вказаних ушкоджень й причинним зв`язком між згаданим діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти зазначену шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки й бажає або свідомо припускає їх настання (ст.24 КК).

Необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження характеризується аналогічними елементами об`єктивної сторони, а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, визначення яких міститься у ст.25 КК.

Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння іншій людині середньої тяжкості тілесних ушкоджень від необережного заподіяння таких ушкоджень здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Зміст інтелектуального та вольового критеріїв вини в зазначених злочинах із матеріальним складом зумовлюються усвідомленням особи характеру вчиненого діяння, передбаченням або свідомим припущенням його негативних наслідків та ставленням до них.

Судом встановлено, що обвинувачений умисно із силою завдавав потерпілому удари кулаком в обличчя, заподіявши цим середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Тому приймаючи рішення про спрямованість умислу ОСОБА_4 на заподіяння наслідків, що настали, суд враховує характер даних тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 , обставини їх заподіяння, взаємостосунки винуватого з потерпілим, які передували до злочину та самих дій обвинуваченого під час вчинення злочину. Оскільки, як було встановлено під час судового розгляду даного кримінального провадження та встановлено вироком Дубровицького суду від 03.06.2021 року (а.с.126-127) і не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_4 першим наносив удари потерпілому напередодні, а саме за декілька годин до цієї події. Тому суд приходить до висновку, що за таких фактичних обставин, дії ОСОБА_4 відносно потерпілого носили активний характер, були протиправними, між цими діями і їх наслідками існував прямий причинний зв`язок, а самі наслідки у виді середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень були спричинені потерпілому, коли винний, докладаючи умисно певних зусиль, завдав ОСОБА_6 декілька ударів в область обличчя. Надмірна сила ударів, їх раптовість та спрямування саме в обличчя потерпілого свідчили про те, що ОСОБА_4 об`єктивно усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде така шкода. Тобто він діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду, у даному випадку - за умисне заподіяння ОСОБА_6 середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Таким чином, доводи захисника про необережну форму вини та неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 Про практику призначення судами кримінального покарання (з наступними змінами), суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В п.3 зазначеної постанови вказано, що, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, судам слід виходити з класифікації злочинів, особливостей конкретного злочину й обставин та способу його вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали, а при дослідженні даних про особу підсудного з`ясовувати його вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо.

Тому при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує наступне.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, згідно ст.12 КК України, класифікується, як нетяжкий злочин.

Характеризуючи особу обвинуваченого, суд враховує те, що ОСОБА_4 раніше не судимий (а.п.39), за місцем проживання характеризується позитивно (а.п.38 ), на Д обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.п. 41), має на утрманні двох малолітніх дітей (а.с.125).

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачених ст. 67 КК України судом також не встановлено.

Вина ОСОБА_4 у скоєному кримінальному правопорушенні за ч.1 ст.122 КК України знайшла своє повне підтвердження у судовому засіданні, так як встановлені обставини справи підтверджуються показаннями свідків обвинувачення і узгоджуються із іншими письмовими доказами, зібраними по справі.

Тому, визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність пом`якшуючої покарання обставини, характеристику обвинуваченого по місцю проживання та вважає необхідним і достатнім призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.122 КК України.

Також суд, враховуючи характеризуючі дані про винну особу, який не працює, раніше не судимий, одружений, на утриманні має двох малолітніх дітей, його поведінку до і після вчинення злочину, а також те, що він частково визнавши свою вину, надав показання, як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні щодо обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, що свідчить про його небайдужість до наслідків, що настали, приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без відбування покарання у виді обмеження волі і вважає за можливе, застосувавши ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, із встановленням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що буде відповідати тяжкості злочину та особі обвинуваченого, сприяти виправленню та попередженню у вчиненні ним нових злочинів.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувались. Процесуальних витрат по кримінальному провадженню немає. Цивільний позов не заявлено. Речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-374, 394, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Керуючись ст.75 Кримінального Кодексу України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку терміном на 1 (один) рік.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.76 Кримінального Кодексу України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк засудженому ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя:підпис.
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.
Суддя Дубровицького
районного суду
Рівненської області ОСОБА_1