ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/143/23 Справа № 201/7337/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0001320 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2022 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2022 року було задоволено клопотання слідчого СВ ВП №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001320 від 29.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.

Накладено арешт на нерухоме майно шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, а саме: на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 .

Заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень», в тому числі, але не виключно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, що перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у місті Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктами та будь-яким державним реєстратором державним та приватним нотаріусам, державним виконавцям вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно об`єкту нерухомого майна: на ј частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 .

Відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради 49004, м. Дніпро, вул. Старокозацька (Комсомольська), 58 - внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про цю ухвалу про заборону вчинення реєстраційних дій щодо об`єкту нерухомості: на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 .

Слідчий суддя зазначив, що дані, викладені у матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку про те, що з метою не допущення переховування, забезпечення схоронності спірного майна, чи уникнення пошкодження предмету злочинного посягання, а також для забезпечення схоронності майна як речового доказу в рамках зазначених матеріалів досудового розслідування, накладення арешту в даному кримінальному провадженні є необхідним, оскільки метою накладення арешту є забезпечення його збереження на час досудового слідства та судового провадження у даному кримінальному провадженні та проведення судових експертиз.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Зазначає, що ухвала постановлена без виклику ОСОБА_8 та її копія йому не надсилалась. 20 грудня 2022 року адвокат ознайомився з матеріалами справи та отримав копію оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Вказує, що ухвала є незаконною та необгрунтованою.

Зазначає, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2021 року було застосовані заходи забезпечення кримінального провадження, а саме накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Проте, це не відповідає дійсності, оскільки за цією ухвалою накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_10 .

Також апелянт зазначає, що слідчий суддя розглянув клопотання про накладення арешту на майно подано не належним суб`єктом. Зазначив, що згідно із вимогами ч. 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Однак, із клопотанням про арешт майнових прав на нерухоме майно до слідчого судді звернувся слідчий, а не прокурор.

На думку апелянта, слідчий суддя зазначив приписи ч. 1 ст. 98 КПК України і зробив висновок про те, що зазначена квартира є речовим доказом, у зв`язку з тим, що вона являється об`єктом кримінально протиправних дій, тобто, предметом вчинення злочину, а також положення ст. 170 КПК України.

Також, апелянт зазначив, що нерухоме майно не може бути одночасно об`єктом і предметом злочину. За ч. 1 ст. 388 КК України воно не може бути об`єктом злочину, оскільки в даному випадку об`єктом злочину є порядок виконання судового рішення, пов`язаного із виконанням заходу забезпечення кримінального провадження. Майно, на яке накладено арешт, є предметом злочину.

В суді апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вирішуючи питання про поновлення строку, то апеляційним судом встановлено, що вирішення витання про арешт майна відбулося без участі ОСОБА_8 та його захисника, а ухвалу суду власник майна отримав 20.12.2022 року та в п`ятиденний термін представник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, тому термін на апеляційне оскарження не пропущений.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна, який згідно до ч. 1 ст. 170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, зазначених вище вимог дотримався в повному обсязі.

Апеляційним переглядом встановлено, що 07.09.2021 до Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра із заявою про вчинення кримінального правопорушення звернулась громадянка ОСОБА_10 .

В своїй заяві ОСОБА_10 повідомила, що після розлучення з чоловіком та розподілу спільної сумісної власності відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська за нею та її чоловіком ОСОБА_11 було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 та визначено по 1/2 частині вказаної квартири за кожним.

Пізніше, а саме 07.09.2021 року до неї зателефонував невідомий чоловік, який представився як ОСОБА_8 та запропонував зустрітися.

Під час зустрічі ОСОБА_8 став вимагати від неї за безцінь продати йому належну їй 1/2 частини квартири, або викупити за дуже високу ціну 1/2 частину квартири, яку він раніше придбав у її чоловіка на підставі договору дарування №1315. У разі невиконання його умов, ОСОБА_8 став погрожувати, що створить неможливі умови для неї та її сина 2003 року народження, який проживає у квартирі, або взагалі їм будуть спричинені тяжкі тілесні ушкодження.

13.09.2021 року за заявою Гаркуші по даному факту до єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000126 були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

В рамках проведеного досудового розслідування, 28.10.2021 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на нерухоме майно шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, а саме на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_10 . Заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень», в тому числі, але не виключно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, що перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у місті Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктами та будь-яким державним реєстратором державним та приватним нотаріусам, державним виконавцям вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно об`єкту нерухомого майна: на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_10 . Постановлено відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради 49004, м. Дніпро, вул. Старокозацька (Комсомольська), 58 - внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про цю ухвалу про заборону вчинення реєстраційних дій щодо об`єкту нерухомості: на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_10

18.11.2021 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 шляхом заборони розпорядження, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101. Заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень», в тому числі, але не виключно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, що перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у місті Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктами та будь-яким державним реєстратором державним та приватним нотаріусам, державним виконавцям вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно об`єкту нерухомого майна: на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 . Постановлено відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур - внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про цю ухвалу. Заборонити уповноваженим особам ДП Сетам (, м. Київ, вул. Стрілецька, буд. 4-6) на час проведення досудового розслідування проводити будь-які дії щодо реалізації нерухомого майна, зазначеного в цій ухвалі.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 27.09.2022 року встановлено, що згідно договору дарування №1361, виданого 15.12.2021 року 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 подарував ОСОБА_12

29.09.2022 року за даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про кримінальне правопорушення з правової кваліфікації за ч. 1 ст. 388 КК України за №0001320.

В межах досудового розслідування кримінального провадження №0001320 слідча СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокуроркою ОСОБА_6 звернулась з клопотанням про накладення арешту на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 .

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2022 вищевказане клопотання було задоволено та накладено арешт на нерухоме майно шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, а саме: на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 . Заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень», в тому числі, але не виключно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, що перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у місті Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктами та будь-яким державним реєстратором державним та приватним нотаріусам, державним виконавцям вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно об`єкту нерухомого майна: на ј частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 . Постановлено відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради 49004, м. Дніпро, вул. Старокозацька (Комсомольська), 58 - внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про цю ухвалу про заборону вчинення реєстраційних дій щодо об`єкту нерухомості: на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 .

Рішення слідчого судді обґрунтовано тим, що квартира АДРЕСА_1 є предметом вчиненого кримінального правопорушення, а отже має ознаки речового доказу у розумінні ч. 1 ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовим доказом є предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Частиною 1 статті 388 КК України, за якою здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, передбачена кримінальна відповідальність за розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення майна або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийняв до уваги посилання у клопотанні слідчого про необхідність накладення арешту на майно для забезпечення збереження речових доказів.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що слідчий суддя безпідставно застосував заходи забезпечення кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Апеляційним переглядом було встановлено, що 18 листопада 2021 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 шляхом заборони розпорядження, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101. Заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень», в тому числі, але не виключно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, що перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у місті Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктами та будь-яким державним реєстратором державним та приватним нотаріусам, державним виконавцям вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно об`єкту нерухомого майна: на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 . Постановлено відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур - внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про цю ухвалу. Заборонити уповноваженим особам ДП Сетам (, м. Київ, вул. Стрілецька, буд. 4-6) на час проведення досудового розслідування проводити будь-які дії щодо реалізації нерухомого майна, зазначеного в цій ухвалі.

В ході розгляду вказаного клопотання прокурора, слідчим суддею встановлено, що постановою від 29.10.2021 року 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 визнано речовим доказом.

Разом з тим, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 27.09.2022 року встановлено, що згідно договору дарування №1361, виданого 15.12.2021 року 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 подарував ОСОБА_12 .

З викладеного слідує, що ОСОБА_8 за договором дарування передав у власність ОСОБА_12 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , на яку було накладено арешт ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2021 року, а тому доводи апелянта щодо відсутності події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, є необґрунтованими.

Щодо доводів захисника про те, що клопотання подане неналежним суб`єктом, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний відповідач.

Як вбачається з матеріалів клопотання та доданих до нього документів, слідча СВ ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 звернувся з клопотанням про арешт майнових прав на нерухоме майно за погодженням з прокуроркою Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 .

Відповідно до витягу з ЄРДР прокурорка Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_6 здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0001320 від 29.09.2022.

Отже, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що слідчою при зверненні до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, вимоги кримінального процесуального закону були виконанні у повному обсязі, а тому доводи апеляційної скарги захисника з приводу того, що клопотання подане неналежним суб`єктом, не заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовим доказом є предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом. Виходячи з викладеного вказана квартира, с речовим доказом, у зв`язку з тим, що вона являються об`єктом кримінально протиправних дій, тобто предметом вчинення злочину.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного. обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати. знецінення, знищення, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2. ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, так відповідно до ст. 98 КПК України.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної аб о юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до втрати чи передачі майна.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що вказана квартира, є речовим доказом, у зв`язку з тим, що вона являється об`єктом злочинного посягання, тобто предметом вчинення злочину.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

Доводи представника власника майна про безпідставність накладеного арешту на майно не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки спростовуються матеріалами провадження, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що на даному етапі існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, з урахуванням всього вищевикладеного, та з врахуванням колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2022 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4