Справа № 362/3284/20
Провадження № 1-кп/362/146/23
ВИРОК

Іменем України

28.03.2023 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Василькові Київської області матеріали кримінального провадження №0000196 від 26.03.2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, одруженого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в :

Судом встановлено, що 26.03.2020, близько 01 години 40 хвилин, водій ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - Правила дорожнього руху), відповідно до якого «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсикологічних речовин», керуючи власним, технічно справним автомобілем «Кіа Cerato», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог пунктів 1.5 та 2.3 б) Правил дорожнього руху, відповідно до яких «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», проявив злочинну самовпевненість, не діяв таким чином, щоб не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, рухаючись на 31 км + 200 м автодороги «Київ-Одеса» в напрямку м. Одеса, неподалік селища Калинівка Васильківського району Київської області, в порушення вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху, згідно з яким «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним» рухався із швидкістю понад 100 км/год у зв`язку з чим в місці для розвороту транспортних засобів в порушення вимог пункту 1.10 «Розділювальна смуга» Правил дорожнього руху, згідно з яким «розділювальна смуга виділений конструктивно або за допомогою суцільних ліній дорожньої розмітки 1.1 і 1.2 елемент автомобільної дороги, який розділяє суміжні проїзні частини. Розділювальна смуга не призначена для руху або стоянки транспортних засобів. За наявності на розділювальній смузі тротуару по ньому дозволяється рух пішоходів» допустив виїзд на розділювальну смугу та продовжував рух по ній між металевими колесовідбійниками, а в місці звуження відстані між колесовідбійниками, допустив зіткнення з одним із них, внаслідок чого відбулося перекидання транспортного засобу.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Кіа Cerato», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_11 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці пригоди.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 117 від 28.04.2020 встановлено, що при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_11 виявлено: рану тім`яної ділянки голови, багатоуламкові переломи кісток лицевого та мозкового черепа, руйнування головного мозку, перелом 2-го ребра зліва, перелом грудини, садна та рани на тілі.

Смерть ОСОБА_11 настала від вищеописаної відкритої черепно- мозкової травми у вигляді переломів кісток черепа, руйнування головного мозку.

Між даною травмою та смертю прямий причинний зв`язок. Вказана відкрита черепно-мозкова травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Тілесні ушкодження у ОСОБА_11 могли виникнути за обставин, вказаних в постанові, тобто в результаті ДТП.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав, та пояснив, що дійсно26.03.2020, близько 01 години 40 хвилин, водій ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи власним, технічно справним автомобілем «Кіа Cerato», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вчинив ДТП, на 31 км + 200 м автодороги «Київ-Одеса» в напрямку м. Одеса, неподалік селища Калинівка Васильківського району Київської області, пасажир автомобіля марки «Кіа Cerato», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_11 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці пригоди. ОСОБА_9 у вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що ОСОБА_9 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують його особу й стосуються речових доказів у провадженні. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п. 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

Кримінально протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

При призначенні ОСОБА_9 покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Європейський Суд вказує, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, характеризуючі дані про його особу, стан здоров`я, вік обвинуваченого, сімейний стан, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.

Так, ОСОБА_9 раніше не судимий, вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, має постійне місце проживання та реєстрації, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якйи продовжкє навчання, відшкодував витрати потерпілій.

В якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне врахувати щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, посткримінальну поведінку обвинуваченого та його ставлення до наслідків вчиненого кримінального правопорушення, в тому числі добровільне відшкодування шкоди потерпілій.

Обставиною, що, за правилами ст. 67 КК України, обтяжує покарання винної особи, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення наведені вище, дані про особу обвинуваченого, позитивну характеристику на обвинуваченого ОСОБА_9 за місцем його роботи, його ставлення до вчиненого, відшкодування шкоди потерпілій ще до ухвалення судом вироку, приймаючи до уваги думку представника потерпілої та самої потерпілої, які просили призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне, призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції кримінального закону за яким визнав його винуватим.

Разом із тим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, те, що злочин ним вчинено вперше, наявність пом`якшуючих обставини, суд вважає за можливе, з метою досягнення цілей покарання та його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

При вирішенні питання щодо застосування додаткового покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує конкретні обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась, його офіційна робота не пов`язана із керуванням автомобілем, оскільки при вчиненні інкримінованого злочину ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп`яніння, суд за правилами ст. 77 КК України застосовує до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху, тому думка потерпілого щодо виду та розміру покарання сама по собі не є вирішальною в цьому питанні (Правовий висновок Верховного Суду у справі № 396/1429/19).

Підстав для застосування більш м`якого покарання щодо обвинуваченого суд не вбачає.

Виходячи з положень п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення заяви без розгляду.

Ст. 13 ЦПК України передбачає право позивача на власний розсуд розпоряджатись своїми правами щодо предмета спору, у зв`язку з чим виключно позивачу належить право вибору характеру своїх процесуальних дій: залишити позов без розгляду, чи закінчити судовий розгляд справи.

Оскільки потерпіла, користуючись своїм правом, просить залишити позов без розгляду, що не суперечить чинному законодавству, суд вважає за можливе позовну заяву залишити без розгляду.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі ст.124 КПК України з обвинуваченого на користь держави стягнути витрати пов`язані з залученням експерта.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.349, 368-371, 395 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 26 березня 2020 року до 12 травня 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки.

Згідно з ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Іспитовий строк відбуття покарання ОСОБА_9 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави витрати за проведення молекулярно-генетичної експертизи (висновок №10-985 від 21.05.2020) в розмірі 13211 гривень 26 копійок; молекулярно-генетичної експертизи (висновок №10-1047 від 21.05.2020) в розмірі 7546 гривень 68 копійок; інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження технічного стану транспортного засобу» (висновок № 12-1/983 від 25.05.2020) в розмірі 1797 гривень 95 копійок; в інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження деталей транспортного засобу» (висновок № СЕ-19-20/13475-ІТ від 15.05.2020) складають 4903 гривень 50 копійок; інженерно-транспортної експертизи з експертною спеціальністю «Дослідження обставин дорожньо-транспортно пригоди» (висновок № 12-1/1322 від 25.05.2020) складають 1634 гривень 50 копійок;

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування завданих збитків - залишити без розгляду.

Накладені згідно ухвал слідчого судді Шевченківського райооного суду м. Києва від 02.04.2020 року №761/9285/20 та №761/9266/20 арешти на автомобіль «Kia Cerato», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та змиви з автомобіля «Kia Cerato», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме: змив з керма, змив з важеля та подушку перемикання передачі- скасувати.

Речові докази:

- автомобіль «Kia Cerato», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на спеціальному закритому майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Васильківського ВП - повернути власнику ОСОБА_9 ,

- змиви з автомобіля «Kia Cerato», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме: змив з керма, змив з важеля перемикання передачі - знищити.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області, в порядку, передбаченому ст. 393 КПК України, з урахуванням особливостей, встановлених ст. 394 КПК України, у строки, встановлені ст. 395 КПК України.

Вирок набирає законної сили по закінченню строку на його апеляційне оскарження, якщо він не буде оскаржений. В інакшому випадку після його перегляду апеляційним судом.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1