КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0002922 стосовно, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого на посаді тренера-викладача у футбольному клубі «Колос», одруженого, маючого трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК Україниза апеляційною скаргою прокурора Святошинської окружної прокуратури - прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 23.06.2022 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК Українита виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним даних кримінальних правопорушень.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що згідно з наказом від 31.08.2007 №29к останній був призначений на посаду тренера-викладача Дитячо-юнацької спортивної школи №26 Святошинського району м. Києва, розташованої за адресою: м. Київ, пр. Леся Курбаса, 10-Д. При цьому, будучи поінформованим про те, що згідно п.31 Положення про дитячо-юнацьку спортивну школу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2008 № 993, тренером-викладачем спортивної школи може бути особа, що має високі моральні якості, вищу освіту за спеціальністю фізична культура і спорт та ступенем «бакалавр» чи «магістр», та не маючи вищої професійної освіти, ОСОБА_7 з метою подальшого перебування на посаді, у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці звернувся до особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, з проханням посприяти скорішому отриманню ним офіційного документу, що підтверджує факт наявності в нього вищої освіти, без проходження відповідного навчання. Коли особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, погодилась допомогти ОСОБА_7 , то останній, з метою виконання свого злочинного умислу, в невстановлені слідством час та місці, повідомив вказаній особі, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, власні персональні дані, необхідні для внесення до документів про отримання вищої освіти, чим вчинив пособництво в підробленні документа, який видається державною установою та надає права, отримавши в подальшому завідомо підроблені диплом спеціаліста з додатком Національного університету фізичного виховання і спорту за спеціальністю «Олімпійський та професійний спорт» з кваліфікацією «Тренер з футболу, викладач фізичного виховання і спорту» серії КВ № 33712457 від 25.04.2008 року.

У подальшому, ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час протягом 2008 року, знаходячись в приміщенні Дитячо-юнацької спортивної школи №26 Святошинського району м. Києва, використав завідомо підроблений документ, який видається державною установою та надає права, а саме: диплом спеціаліста з додатками Національного університету фізичного виховання і спорту за спеціальністю «Олімпійський та професійний спорт» з кваліфікацією «Тренер з футболу, викладач фізичного виховання і спорту» серії КВ №33712457 від 25.04.2008, надавши його до відділу кадрів, з метою забезпечення свого подальшого перебування на посаді тренера-викладача даної дитячо-юнацької спортивної школи.

Згідно з інформацією, наданою Національним університетом фізичного виховання і спорту України, лист від 16.03.2018 №004-328, диплом про вищу освіту на ім`я ОСОБА_7 не видавався, а також згідно з відомостями Міністерства освіти і науки України, лист від 16.01.2018 №1/11-460, відомості про диплом НОМЕР_1 , виготовлений на ім`я ОСОБА_7 , у Єдиній державній електронній базі з питань освіти ДП «Інфоресурс» відсутні.

Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 358; ч.3 ст. 358 КК України, як вчинення пособництва у підробленні документа, який видається державною установою та надає права, з метою його подальшого використання та використання завідомо підробленого документу.

За результатами судового розгляду суд визнав недоведеним обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 358; ч.3 ст. 358 КК України, у зв`язку з чим дійшов висновку про ухвалення виправдувального вироку стосовно ОСОБА_7 з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 373 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , посилаючись на істотне порушення судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23.06.2022 року стосовно ОСОБА_7 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що під час допиту обвинуваченого ОСОБА_7 у судовому засіданні, останній самостійно заявив про те, що вищу освіту він не отримував, а тому можна прийти до висновку, що під час настання певних конфліктних ситуацій з керівництвом ДЮСШ щодо відсутності у ОСОБА_7 профільної вищої освіти, невстановленими особами були здійснені протизаконні дії, які полягали у виготовленні диплома з анкетними даними обвинуваченого та в подальшому здійснено дії щодо долучення цього диплому до особової справи ОСОБА_7 , останній не міг не бути обізнаний про вчинення вказаних дій щодо нього.

Також апелянт вказує, що визнаючи недопустимими надані стороною обвинувачення докази з тих підстав, що зібрані вони ГУ СБ України до внесення відомостей до ЄРДР, суд не звернув уваги на ту обставину, що ці дані збирались в рамках контррозвідувальної справи згідно з вимогами ст. 7 Закону України «Про контр розвідувальну діяльність», ст.ст. 4, 7, 10 Закону України «Про основи національної безпеки», що дозволяє органам, підрозділам та співробітникам СБ України, що здійснюють контррозвідувальну діяльність витребовувати, збирати і вивчати, за наявності визначених законом підстав, документи та відомості, що характеризують діяльність підприємств, установ, організацій, а також спосіб життя окремих осіб, джерела і розміри їх доходів для попередження і припинення розвідувальних, терористичних та інших протиправних посягань на державну безпеку України.

Апелянт вважає, що вищевказані порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, які перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення, що є підставою для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

На апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подала свої заперечення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги щодо скасування виправдувального вироку стосовно ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції; пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення поданої прокурором апеляційної скарги, посилаючись на законність та обгрунтованість судового рішення; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження №0002922та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою зазначеного кримінального провадження колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, перевірив зібрані на досудовому розслідуванні та досліджені в судовому засіданні докази, на підставі яких ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення за ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 358; ч.3 ст. 358 КК України, надавши цим доказам належну оцінку.

Частиною 3 ст. 62 Конституції України визначено, що вина особи має доводитися в законному порядку, а обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та доказах, одержаних незаконним шляхом.

Згідно вимог ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Аналізуючи вищезазначені положення чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повністю дотримався вказаних вимог закону в ході судового розгляду даного кримінального провадження, навів у вироку відповідні висновки щодо належності, допустимості та достовірності доказів, а також підстави для виправдання ОСОБА_7 .

Під час розгляду матеріалів даного кримінального провадження, оцінивши наявні у справі докази,суд першої інстанції на підставі ст. 86 КПК України визнав недопустимимидокази надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки отримані вони були з порушенням порядку, встановленому КПК України.

В обґрунтування такого висновку суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно матеріалів кримінального провадження відомості про кримінальні правопорушення були внесені в ЄРДР 11.04.2018 року, проте ще до внесення цих відомостей в ЄРДР старший оперуповноважений 2 сектору 1 відділу Управління ЗНД ГУ СБ України у м. Києві та Київській області вже отримав інформацію щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а саме особову картку ОСОБА_7 № 15, постанову кабінету Міністрів України від 05.11.2008 року № 933, акт службового розслідування особової справи тренера-викладача ОСОБА_7 від 15.12.2017 року, Статут Дитячо-юнацької спортивної школи № 26 м. Києва 2007 та 2012 років, а також копії його заяви від 28.08.2007 року про прийняття на роботу тренером - викладачем Дитячо-юнацької спортивної школи № 26 м. Києва, паспорта громадянина України, виданого на ім"я ОСОБА_7 , згоди на збір та обробку персональних даних від 23.12.2011 року, посвідчення про кваліфікаційну категорію тренера-викладача зі спорту № 442 від 20.10.2015 року, диплому та додатків до нього, довідки від 09.10.2007 року № 3/750, особистої медичної книжки та медичної картки.

При цьому суд обгрунтовано зазначив, що всі документи, які сторона обвинувачення надала суду як докази на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, були завірені Дитячо-юнацькою спортивною школою № 26 м. Києва 02.03.2018 року, тобто майже за місяць до внесення відомостей про кримінальні правопорушення в ЄРДР.

Крім того, ГУ СБУ в м. Києві та Київській області 14.03.2018 року та 20.03.2018 року надсилалися запити на адреси Національного університету фізичного виховання і спорту України та Київського університету ім. Б. Гринченка щодо надання інформації на підтвердження (спростування) факту навчання ОСОБА_7 у вказаних закладах.

Також суд першої інстанції слушно зазначив, що в ході досудового розслідування, яке тривало з 11.04.2018 року(внесення відомостей в ЄРДР) до 27.04.2018 року (затвердження прокурором обвинувального акту) жодних слідчих(розшукових) дій для встановлення місця знаходження оригіналу диплому та додатку до нього, а також щодо вчинення ОСОБА_7 пособництва у підробленні документу, який видається державною установою та надає права з метою його подальшого використання, зокрема кому з працівників Дитячо-юнацької спортивної школи № 26 м. Києва останній надавав диплом та додаток до нього, надавав оригінали чи їх копії, окрім допиту свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , органом досудового розслідування не вчинялось, інформація та документи, надані СУ СБУ в м. Києві та Київській області додатково не перевірялись.

Крім того, проаналізувавши лист Міністерства молоді та спорту України №4278/4.5 від 06.06.2018, відповідно до якого визначені у п. 31, 40, 42, 46, 48 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2008 №993 вимоги не поширюються на правовідносини, які склалися до 26.11.2008 року і не розповсюджуються на осіб, які вже працювали на момент її прийняття, тобто правові підстави для розірвання трудових (договорів) відносин, укладених з такими працівниками до 26.11.2008 з посиланням на вимоги, встановлені вказаною постановою відсутні, суд першої інстанції зазначив, що після 05.11.2008 року підстав для звільнення ОСОБА_7 з посади тренера-викладача, на яку він був призначений наказом від 31.08.2007 року та який відповідно до обвинувального акту обвинувачується у вчиненні пособництва у підробленні документу та його подальшому використанні з метою уникнути звільнення з посади тренера-викладача після затвердження постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2008 № 993 "Положення про дитячо-юнацьку спортивну школу", не було.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно з`ясувавши обставини та дослідивши під час судового розгляду докази, керуючись законом, оцінив надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, дійшов висновку, що стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 358; ч.3 ст. 358 КК України.

Твердження прокурора про те, що визнаючи недопустимими всі надані стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК Україниз тих підстав, що зібрані вони були ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ще до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що вказані дані збирались в рамках контррозвідувальної справи згідно з вимогами ст. 7 Закону України "Про контррозвідувальну діяльність", а також ст. ст. 4, 7, 10 Закону України "Про основи національної безпеки", колегія суддів вважає необгрунтовними,оскільки матеріали кримінального провадження не містять даних, що наявні в ньому докази збирались в рамках згадуваної прокурором контррозвідувальної справи, в рамках якої співробітник СБУ для попередження і припинення розвідувальних, терористичних та інших посягань на державну безпеку України збирав документи та інші відомості, що характеризують діяльність тренера-викладача Дитячо-юнацької спортивної школи № 26 м. Києва. При цьому такі дані не були надані прокурором і під час апеляційного перегляду судового рішення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає неспростовним висновок, викладений у вироку суду про недопустимість поданих стороною обвинувачення доказів, які були предметом дослідження в суді першої інстанції та які не можуть слугувати достатньою підставою для висновку про доведеність зазначених у обвинувальному акті обставин та для об`єктивного висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України, а щодо наданих стороною захисту доказів, зокрема показань свідка ОСОБА_11 та відео файлу з написом " Коррупция в детском футболе - Бегущий банкир (1) від 14.08.2020 року, який міститься на DVD-R диску, суд вірно зазначив, що вони свідчать лише про те, що між ОСОБА_7 та керівником Дитячо-юнацької спортивної школи № 26 м. Києва існував конфлікт, а інші докази підтверджують показання ОСОБА_7 щодо обставин прийняття його на роботу та відсутності у нього побоювань звільнення з посади у 2008 році після затвердження Кабінетом Міністрів України постанови від 05.11.2008 року № 993. Всім наведеним у вироку доказам судом дана належна оцінка, з якою колегія суддів повністю погоджується.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення та були б підставою для скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, апеляційним судом, з огляду на положення ст. ст. 412, 415 КПК України, не виявлено і прокурором в апеляційній скарзі не наведено.

За вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дослідивши надані стороною обвинувачення докази, на підставі яких ОСОБА_7 було висунуто обвинувачення, дійшов обгрунтованого висновку, що стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів, які б доводили винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України, а тому ухвалений стосовно нього виправдувальний вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його скасування та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року, яким ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним даних кримінальних правопорушень - без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: _______________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3