Провадження № 11-кп/824/3860/2022 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 357, ч.1 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 08 серпня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.357, ч.1 ст.185 КК України та призначено йому покарання:
- за ч.1 ст.357 КК у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;
- за ч.1 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.
Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 (один) рік, якщо засуджений протягом визначеного строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно зі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 , засуджено за скоєння кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.357, ч.1 ст.185 КК України, вчинених за наступних обставин.

16 липня 2021 року приблизно о 22:30 годині ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу банкомату «ПриватБанк», розташованому за адресою: м. Київ, вул. Олекси Тихого, 16/40, помітив банківську картку, а саме карту ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 .
В цей же день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_7 , виник умисел, направлений на привласнення офіційного документу, а саме вищевказаної банківської картки, з корисливих мотивів.
Реалізуючи свій умисел, не вживаючи будь-яких заходів для повернення знайденого ним майна, усвідомлюючи те, що знайдена ним банківська картка належить іншій особі та є офіційним документом, з корисливих мотивів, взяв зазначену пластикову банківську картку ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 та яка згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку, є безконтактною технологією оплати, забезпечує швидкі розрахунки без вводу PIN-коду та таким чином привласнив її з корисливих мотивів.
Після чого, утримуючи вищевказаний офіційний документ при собі, місце вчинення кримінального правопорушення залишив та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_7 скоїв кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 357 КК України, тобто привласнення офіційного документу.

В подальшому, 17 липня 2021 року у ОСОБА_7 , з корисливих мотивів виник умисел направлений на таємне викрадення грошових коштів зі знайденої та привласненої банківської картки ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій умисел, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок інших осіб, ОСОБА_7 , маючи при собі банківську картку ПАТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 , переконавшись, що на карті відсутній пін-код, бажаючи заволодіти та розпорядитися грошовими коштами, які знаходились на банківському рахунку у власних цілях, діючи умисно, здійснив крадіжку належних потерпілій ОСОБА_9 грошових коштів, а саме: об 00:30 годині, перебуваючи на АЗС, розташованого за адресою: Київська обл., м. Вишневе, шляхом проведення з використанням цієї банківської картки транзакції на загальну суму 300 гривень та 400 гривень оплати палива, а також з метою купівлі автомобільного мастила вартістю 133 гривні.
В подальшому ОСОБА_7 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, шляхом вільного доступу, 17 липня 2021 року приблизно о 00:45 годині перебуваючи на АЗС ТОВ «Конверс Лінкс», розташованій за адресою: Київська обл., м. Вишневе, вул. Київська, 2Г, використовуючи привласнену банківську картку «ПриватБанку» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 , здійснив ще дві транзакції з купівлі товару, а саме омивача скла вартістю 99 гривень та палива вартістю 399 гривень 92 копійки.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми злочинними діями завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 1331 гривні 92 копійок.
Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), ОСОБА_7 , вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням обвинуваченим ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, у якій він просить вирок суду першої інстанції скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати його винним у вчиненні кримінального проступку за ч.1 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 80 годин громадських робіт; визнати його винним у вчиненні кримінального проступку за ч.1 ст.357 КК України, та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесят мінімумів доходів. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді 80 годин громадських робіт. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В мотивуванні своїх вимог зазначає, що вирок районного суду в частині призначення покарання є занадто суворим.

Обвинувачений вказує, що він дійсно щиро розкаявся у вчинених кримінальних проступках, добровільно відшкодував потерпілій шкоду, сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, не затягував розгляд справи. До того ж він вперше вчинив кримінальне правопорушення і раніше, ані до адміністративної, ані до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні малолітню дитину, активно займається волонтерством.

На думку апелянта, обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки в ньому не вказані всі пом`якшуючі обставини, неправильно вказані його дані та не вказані дані його захисника.

Апелянт вважає, що в умовах воєнного стану 80 годин громадських робіт буде ефективним покаранням та сприятиме виправленню останнього.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав рішення суду першої інстанції вірним, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження в порядку, передбаченому ст.ст.381, 382 КПК України, без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, без здійснення фіксування технічними засобами, переконавшись, що обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано в повній мірі.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, обираючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував, що кримінальні правопорушення, вчинені обвинуваченим, відповідно до ст.12 КК України є кримінальними проступками, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно, до адміністративної відповідальності не притягувався.

Обставинами, що пом`якшують покарання, місцевий суд визнав щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжує покарання судом першої інстанції не встановлено.

Із огляду на зазначене, враховуючи дані щодо особи обвинуваченого, характер вчинених кримінальних проступків, та його ставлення до скоєного, на думку колегії суддів, місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства та про призначення покарання у межах санкцій інкримінованих статей у виді обмеження волі із можливістю застосування до нього ст.75 КК України.

Підстав для призначення покарання, яке хоч і є більш м`яким, ніж обмеження волі, але яке належить відбувати реально, що фактично погіршить становище обвинуваченого, колегія суддів не знаходить.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом не було враховано всі пом`якшуючі покарання обставини не знайшли свого підтвердження, адже такі обставини, як щире каяття та повне добровільне відшкодування завданого збитку були в повній мірі враховані виду та розміру призначеного покарання.

Що стосується доводів обвинуваченого про наявність такої пом`якшуючої обставини, як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, то вони є необґрунтованими.

Адже активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення означає, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, своїми діями надає допомогу (сприяє) правоохоронним органам у розкритті кримінального правопорушення, у встановленні невідомих їм обставин провадження. При цьому сприяння у розкритті кримінального правопорушення враховується як обставина, яка пом`якшує покарання, тільки у тому випадку, коли надана винною особою інформація та інші докази мали значення для встановлення істини у справі.

Проте, матеріали кримінального провадження не містять даних щодо активного сприяння обвинуваченим розкриттю кримінальних правопорушень.

Із урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових кримінальних правопорушень і домірне скоєному, а вимоги апеляційної скарги є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Таким чином, доводи обвинуваченого щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначення йому занадто суворого покарання, є безпідставними.

Із огляду на зазначене, колегія суддів приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого необхідно відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 08 серпня 2022 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Головуючий :

Судді :