Дата документу 27.03.2023 Справа № 335/1015/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 335/1015/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/467/23 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

розглянула 27 березня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2022 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

5 серпня 2019 року, приблизно о 9 годині 15 хвилин, ОСОБА_9 , перебуваючи на другому поверсі приміщення під`їзду житлового будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому, наніс два удари в потиличну частину голови предметом, схожим на трубу, чим спричинив ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 830 від 11.11.2019 року, синець в правій щічній ділянці, струс головного мозку, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після чого, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 , скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_7 намагався втекти, захищаючись правою рукою від нанесених ударів з боку ОСОБА_9 , продовжував наносити потерпілому удари предметом схожим на трубу, чим спричинив потерпілому синець на тильній поверхні правої кисті, садну на правій бічній поверхні шиї та на тильній поверхні 2-го пальця правої кисті (за наданою медичною документацією), які в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Крім того, 9 січня 2020 року, приблизно о 8 годині 30 хвилин, ОСОБА_9 , перебуваючи на другому поверсі приміщення під`їзду житлового будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті давно виниклих неприязних відносин з ОСОБА_8 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень останній, почергово наніс один удар по голові та удар по лівій руці предметом, схожим на трубу, чим спричинив ОСОБА_8 дві рани в ділянці лоба та синець на тильній поверхні лівої кисті, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 31 від 09.01.2020 року, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2022 року:

ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України, і йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.;

- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_9 звільнено від призначеного покарання у виді штрафу за злочини, передбачені ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 у відшкодування моральної шкоди 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

В решті частині цивільний позов ОСОБА_8 залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 у відшкодування витрат на правничу допомогу 3924 (три тисячі дев`ятсот двадцять чотири) грн.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 у відшкодування матеріальної шкоди 9243 (дев`ять тисяч двісті сорок три) гривні 72 копійки, у відшкодування моральної шкоди 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 у відшкодування витрат на правничу допомогу 9417 (дев`ять тисяч чотириста сімнадцять) грн. 60 копійок.

В решті частині цивільний позов ОСОБА_7 залишено без задоволення.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 не застосований.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник не погоджується з оскаржуваним вироком та вважає його незаконним, немотивованим та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що за результатами допиту всіх свідків під час розгляду справи в суді першої інстанції не встановлено жодного свідка, який бачив як ОСОБА_9 завдавав тілесних ушкоджень ОСОБА_7 чи ОСОБА_8 . Тобто, очевидців скоєння ОСОБА_9 інкримінованих йому кримінальних правопорушень в ході досудового розслідування та за результатами розгляду справи не виявлено. А сам факт наявності крові у ОСОБА_8 та слідів крові на сходах у будь-якому випадку не підтверджує, що в цьому винний ОСОБА_9 , а не, наприклад, падіння ОСОБА_8 зі сходів. Причинно-наслідковий зв`язок не підтверджено доказами у вироку суду. Таким чином, об`єм доказів, на підставі яких судом підтверджено вину ОСОБА_9 у вчиненні двох кримінальних правопорушень та винесено обвинувальний вирок зводиться до показань потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є подружжям та у яких з ОСОБА_9 склались давні неприязливі відносини, що не заперечує суд у вироку; протоколів проведених слідчих експериментів за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є подружжям; висновків експертів.

Зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано погодився з частиною доводів захисту та визнав ряд доказів обвинувачення неналежними та недопустимими. Проте, суд не визнав недопустимим доказом постанову про призначення судово-медичної експертизи від 09.01.2020 року та як наслідок висновки експертів № 31 від 09.01.2020 року та № 34/к від 20.01.2020 року на підставі доктрини «плодів отруйного дерева». Так, постанову про призначення судово-медичної експертизи від 09.01.2020 року винесено слідчим ОСОБА_11 . Водночас, за клопотанням сторони захисту судом встановлено, що досудове розслідування в даному кримінальному проваджені міг здійснювати лише слідчий ОСОБА_12 , оскільки даних щодо слідчого ОСОБА_11 немає у витягу з ЄРДР та реєстрі матеріалів, постанова щодо створення групи слідчих із зазначенням її прізвища в матеріалах кримінального провадження відсутня. Таким чином, постанову про призначення судово-медичної експертизи від 09.01.2020 року щодо наявності тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_8 винесено особою, яка не входить до групи слідчих у даному кримінальному провадженні, тобто не уповноваженою особою. Таким чином, захист має всі підстави для того, щоб стверджувати, що постанова не уповноваженого слідчого ОСОБА_13 про призначення судово-медичної експертизи від 09.01.2020 року є недопустимим доказом у справі, а тому і висновки експертів № 31 від 09.01.2020 року та № 34/к від 20.01.2020 року (оскільки його складено на підставі та з використанням висновку № 31 від 09.01.2020 року), є недопустимими доказами у справі, відповідно до норм ст.ст. 86-89 КПК України, оскільки фактично експертизи було проведено на підставі та з використанням недопустимих доказів, тобто є похідними від них доказами, а згідно практики Європейського суду щодо застосування доктрини «плодів отруєного дерева», визнаються недопустимими не лише докази, які безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і докази, які не були б отримані, якби не були отримані перші. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Щодо показань потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , відповідно до яких їм було спричинено тілесні ушкодження, начебто ОСОБА_14 . Як було зазначено раніше, між його підзахисним та подружжям ОСОБА_15 існували тривалі неприязні стосунки, оскільки Волошини були свідками захисту та надали неправдиві покази в інтересах засудженого за ст. 125 КК України ОСОБА_16 , який спричинив в 2014 році тілесні ушкодження ОСОБА_14 . ОСОБА_16 , в свою чергу, був так званим «свідком» в даній справі щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 ОСОБА_7 . При цьому, суд обґрунтовано не взяв до уваги його покази та віднісся до них критично, зважаючи на характер стосунків ОСОБА_16 з ОСОБА_14 , за побиття якого ОСОБА_16 був засуджений. Тобто, суд протирічить сам собі у вироку, визнавши показання ОСОБА_16 необ`єктивними, оскільки у нього неприязні стосунки з ОСОБА_14 , а показання потерпілих ОСОБА_15 , у яких такі ж самі неприязні стосунки, причому з тих же мотивів, що і у ОСОБА_16 , вже об`єктивними та допустимими. Тому, сторона захисту не може погодитись з такою позицією суду та вважає, що показання потерпілих ОСОБА_15 щодо обставин, начебто, спричинення їм тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , при відсутності інших об`єктивних доказів, в тому числі, відсутності показань незаінтересованих свідків, не можуть бути визнані судом об`єктивними та покладені в основу обвинувального вироку.

Враховуючи викладене, на думку сторони захисту, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що належні та допустимі докази, на які посилалась сторона обвинувачення, доводять у повному обсязі поза розумним сумнівом вину ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України.

Позиції учасників судового провадження

Адвокат ОСОБА_10 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу. Зазначив, що слідчий, який виніс постанову про призначення судово-медичної експертизи, не був у групі слідчих.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та зазначив, що вся справа сфабрикована.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні висловила заперечення проти доводів та вимог апеляційної скарги захисника та просила залишити її без задоволення. Зазначила, що вирок суду є справедливим. Обвинувачений наносив тілесні ушкодження.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника. Зазначив, що вирок суду є справедливим, вказав на наявність доказів провини обвинуваченого.

Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення стосовно доводів та вимог апеляційної скарги через її необґрунтованість. Посилаючись на висновки Верховного Суду, зазначив, що призначення експертизи слідчим, який не входить у групу слідчих не призвело до порушення прав і свобод обвинуваченого.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_17 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явився у судове засідання апеляційної інстанції, у зв`язку з чим апеляційний суд, з урахуванням думки потерпілих, які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за відсутності їхнього представника, та у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, проводить апеляційний розгляд за відсутності представника потерпілих адвоката ОСОБА_17 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальних засад змагальності і диспозитивності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого, виклав у вироку мотиви своїх висновків.

При цьому, суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав власних висновків.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 , надаючи пояснення стосовно висунутого обвинувачення, вказав про повне невизнання своєї провини, заперечуючи заподіяння ним потерпілим будь-яких тілесних ушкоджень.

Пояснив, що 09.01.2020 року йому розбили камеру, приїхала поліція та ввірвалися до нього додому. Він не бив взагалі ні ОСОБА_15 , ні ОСОБА_15 . Ніяких відносин у нього із сусідами немає. Жодних хуліганських дій він не робив. Усе не відповідає дійсності та є брехнею.

Разом з тим, версія обвинуваченого, яка полягала у тому, що він не завдавав тілесних ушкоджень потерпілим, та доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника з цього приводу, спростовуються безпосередньо дослідженими судом першої інстанції та проаналізованими доказами.

З цього приводу судова колегія звертає увагу, що правильність наведених у вироку показань потерпілих, свідків та письмових доказів, сторона захисту не спростовує.

Зокрема, за показаннями потерпілого ОСОБА_7 вбачається, що 05.08.2019 року вранці він проходив квартиру АДРЕСА_3 , двері якої були відчинені, звідти доносилась лайка, негарні слова. Проходячи площадку, він отримав 1 удар ззаду, потім ще 1 удар, розвернувся та побачив розлюченого ОСОБА_9 в домашньому одязі, він замахувався зробити ще 1 удар по руці, у нього в руках була палка труба, але побачив дружину, сусіда, ретирувався.Також потерпілий вказав, що від удару у нього навіть погнулися окуляри.

Показання потерпілого ОСОБА_7 , надані ним під час допиту в суді першої інстанції, узгоджуються з показаннями, наданими ним 06.12.2019 року під час проведення слідчого експерименту за його участю, в ході якого потерпілий показав місце та механізм отримання ним тілесних ушкоджень (т. 3 а.п. 42-51).

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що обвинувачений виявляє агресію відносно її сім`ї.

Щодо обставин події пояснила, що 09.01.2020 року приблизно о 09-30 годині вони з чоловіком виходили на роботу, на сходах на 2 поверсі, де мешкає ОСОБА_9 , були відкриті двері. Як тільки чоловік пройшов, двері ОСОБА_9 різко відчинилась та ОСОБА_9 з трубою у руках, побачивши її, почав її бити. Перший удар був у лоб, на другий удар вона підставила руку, потім він бив хаотично предметом, схожим на трубу, довжиною приблизно 20 см. ОСОБА_9 розбив їй голову до крові. Вони з чоловіком заштовхали ОСОБА_9 до його квартири. У цей час вона побачила у себе кров з голови. Вони з чоловіком піднялись на проліт вище та сусіди надали їй допомогу. Вони викликали поліцію та швидку. Поліція стукала у двері ОСОБА_9 , але він не відчиняв. Їй порекомендували звернутися до поліції. Потім її забрала швидка допомога та їй надали медичну допомогу після чого, вона поїхала до відділу поліції надавати покази та написала заяву, її відправили робити медичну експертизу.

Показання потерпілої ОСОБА_8 , надані нею під час допиту в суді першої інстанції, узгоджуються з показаннями, наданими нею 17.01.2020 року під час проведення слідчого експерименту за її участю, в ході якого потерпіла показала місце та механізм отримання нею тілесних ушкоджень (т. 1 а.п. 194-205).

З показань свідка ОСОБА_18 встановлено, що про побиття ОСОБА_15 їй розповідала старша по під`їзду.

Свідок ОСОБА_19 (сусідка) пояснила, що вона спустилась на крик та побачила закривавлену ОСОБА_20 , почула як двері на 2 поверсі закрилися.

Згідно показань свідка ОСОБА_16 влітку, зайшовши у під`їзд, він побачив, що біля поштових скриньок стояла дружина ОСОБА_7 . У цей час на 2 поверсі площадки, де поштові скриньки, ОСОБА_9 бив по голові ОСОБА_7 , у нього упали окуляри. Бачив 2 удари, обвинувачений бив предметом коричневого кольору, схожим на трубу, він бив його зверху по голові. ОСОБА_7 підняв руку, захищався.

Щодо нанесення ударів ОСОБА_8 свідок пояснив, що не був очевидцем цих подій, оскільки був у квартирі, тільки чув крик. Коли йому подзвонили у двері, відкривши, побачив ОСОБА_8 , яка сказала, що її вдарив ОСОБА_9 .

За показаннями свідка ОСОБА_21 8 або 9 січня він вийшов з собакою на прогулянку та побачив ОСОБА_22 із закривавленою головою. На його питання, що трапилось вона розповіла, що коли вона проходила повз дверей ОСОБА_9 , він вискочив та наніс їй якимось предметом удар по голові. ОСОБА_23 надавала ОСОБА_8 допомогу. Одразу була викликана швидка та поліція.

Показання свідка ОСОБА_24 стосуються характеристики обвинуваченого, з яких вбачається, що ОСОБА_9 - сусід їх приміщення, яке зареєстровано на Департамент культури ЗМР. ОСОБА_9 кожного дня робить хуліганські дії. Кожного ранку вона пліч опліч зіштовхується з цією людиною, його балкон над входом до Департаменту. Кожного дня вона отримує нецензурні слова на свою адресу, викидання риби, фекалій під двері. Вони звертались до поліції, там дізнались, що такі дії він робить протягом багатьох років. Наприкінці 2019 року обвинувачений кинув в неї гарбуз, через що у неї був перелам, є свідки, що підтвердять її травму. Кожного дня він приносить на газеті фекалії. Вона його бачить особисто своїми очима, також він перерізав дроти, що проходять між їх балконом та входом, це інтернет, телефон.

Суд першої інстанції проаналізував і показання ОСОБА_25 , яка пояснила, що знайома з ОСОБА_9 , з Волошиними навіть не вітається. Зазначила, що дії ОСОБА_9 подають в гіпертрофованому виді.

Щодо обставин події свідок пояснила, що 09.01.2020 року вранці, з 9 до 10 години, вона на порозі під`їзду побачила ОСОБА_8 . Потім бачила як приїхав наряд поліції та швидка допомога. Ввечері подзвонила дружина ОСОБА_9 , сказала, що їм ламають двері, попросила прийти. Їх зустріли агресивно налаштовані люди, серед них був сам ОСОБА_9 та його зять, зять був випивший, вони назвали її поганим словом. Слідчий при обшуку запросив 2-х понятих, вона була біля квартири обвинуваченого поки був обшук.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_26 (дружини обвинуваченого) все почалося у 2019 році. ОСОБА_7 3 рази зрізав домофон, ОСОБА_8 клеєм заливала їм верхній замок. Вона написала заяву, міліція сказала поставити камеру. 09.01.2020 року вона приїхала з відрядження, у під`їзді була темрява, чоловік сказав, що розбили камеру. Потім приїхала поліція та провели обшук, після цього її чоловік потрапив до лікарні.

Між тим показання потерпілих, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, є послідовними, логічними та не мають істотних суперечностей. Обставин, які б ставили під сумнів достовірність їх показань колегією суддів не встановлено.

Щодо показань свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 слід відмітити, що вказані свідки не були безпосередніми очевидцями завдання тілесних ушкоджень потерпілим, їх свідчення відтворюють певні обставини, які здебільшого стосуються характеристик задіяних у конфлікті учасників та виниклих між ними стосунків.

Районний суд поставився критично до показань свідка ОСОБА_16 , який був очевидцем побиття обвинуваченим потерпілого ОСОБА_7 з огляду на ту, обставину, що вказаний свідок раніше був засуджений за ст. 125 КК України за обставинами завдання обвинуваченому ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, що не оспорюється сторонами провадження.

Стосовно показань свідка ОСОБА_26 судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що до показань сказаного свідка слід віднестися критично, оскільки вона є дружиною обвинуваченого, тобто особою, зацікавленою у результатах розгляду кримінального провадження.

В контексті висунутого ОСОБА_9 обвинувачення суд першої інстанції проаналізував і письмові докази.

Відповідно до висновку експерта № 830 від 11.11.2019 року синець в правій щічній ділянці, струс головного мозку (за даними медичної документації), у ОСОБА_7 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Синець на тильній поверхні правої кисті, садна на правій бічній поверхні шиї, на тильній поверхні 2-го пальця правої кисті у ОСОБА_7 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, згідно п. 2.3.5 («Правила судово-медичного визначення ступе тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р.»). Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить строку, вказаному в обставинах справи та зі слів освідуваного. Враховуючи локалізацію видимих пошкоджень у ОСОБА_7 йому було нанесено не менше 4-х травматичних впливів в травмовані ділянки потерпілого. Виникнення виявлених ушкоджень у ОСОБА_7 можливо при будь-якому взаєморозташуванні потерпілого відносно нападника за умови доступності зон ушкоджень для травматичних впливів. Для відповіді на поставлене слідчим запитання, відносно утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 при конкретних обставинах і умовах, про які він вказує, необхідно надати матеріали справи із зазначенням передбачуваних умов і обставин (т. 3 а.п. 5-7).

З висновку експерта № 478/к від 13.12.2019 року вбачається, що згідно даних судово-медичної експертизи («Висновок експерта» № 830 від 09.10.2019 року) у ОСОБА_7 були виявлені наступні тілесні ушкодження: струс мозку (за даними медичної документації), синці в правій щічній ділянці, на тильній поверхні правої кисті, садна на правій бічній поверхні шиї, на тильній поверхні 2-го пальця правої кисті. Згідно даних проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 від 06.12.2019 року відомий чоловік наніс схожим на трубу, предметом один удар в тім`яно-потиличну ділянку, один удар в задню поверхню шиї та потиличну ділянку, та два удари в задню-зовнішню поверхню правої верхньої кінцівки. Зважаючи на загальний збіг за характером та локалізацією виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 із вказаними зонами травматичних впливів та характером травмуючого предмета, виникнення усього комплексу тілесних ушкоджень виявлених у потерпілого не виключається за механізмом, викладеним в ході проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 від 06.12.2019 року, проте треба зазначити, що конкретний вплив у праву поверхню шиї та праву щічну ділянку ОСОБА_7 в ході проведення слідчого експерименту за участю потерпілого від 06.12.2019 року не зазначено (т. 3 а.п. 81-87).

Згідно висновку експерта № 31 від 09.01.2020 року рани в ділянці лоба ліворуч; синець на тильній поверхні лівої кисті у основи 3-го пальця у ОСОБА_8 як порізно, так і в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_8 утворилися від дії тупих предметів. Давність утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 не суперечить строку, вказаному в постанові слідчого та зі слів освідуваної. Виникнення виявлених ушкоджень у ОСОБА_8 можливо при будь-якому положенні потерпілої відносно нападника за умови доступності зон ушкоджень для травматичних впливів. Виявлений комплекс тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 утворився від не менш ніж двох травматичних впливів. Об`єктивно висловитись про кількість нанесених ударів потерпілій, за наданими даними, не є можливим. Для визначення можливості утворення тілесних ушкоджень за певним механізмом, необхідне надання в розпорядження експерта матеріалів, де зафіксований досліджуваний механізм травмування (протокол слідчого експерименту, допити, пояснення тощо). Можливість визначення обставин травмування потерпілої особи до компетенції судово-медичного експерта не належить (т. 1 а.п. 104-105).

З висновку експерта № 34/к від 21.01.2020 року вбачається, що згідно наданих даних («Висновок експерта» № 31 від 09.01.2020 року) у ОСОБА_8 виявлено наступні тілесні ушкодження: дві рани в ділянці лоба ліворуч; синець на тильній поверхні лівої кисті у основи 3-го пальця. Тілесні ушкодження у ОСОБА_8 утворилися від дії тупих предметів. Згідно перегляду відеозапису та даних стенограми слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 від 17.01.2020 року, удари потерпілій наносились: тупим предметом (предмет схожий на трубу) в ділянки: голови (ділянка лоба), лівої кисті по тильній поверхні та пальців правої кисті по тильній поверхні. Таким чином, між механізмом виникнення тілесних ушкоджень в ділянці голови (ділянка лоба) та лівої кисті по тильній поверхні у ОСОБА_8 за даними експертизи та умовами і механізмом їх виникнення за її показами, має місце збіг за локалізацією (ділянки лоба та лівої кисті), характером та кількістю травматичних впливів. Суттєвих (судово-медично значимих) розбіжностей, згідно показів потерпілої, про нанесення їй ударів в ділянки голови та лівої кисті, не виявлено. А відповідно, можливість виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 при обставинах, на які вона вказує, під час проведення слідчого експерименту за її участю (17.01.2020 року), не виключається. Показання ОСОБА_8 подані нею при проведенні слідчого експерименту, про нанесення їй удару в ділянку пальців правої кисті по тильній поверхні, не може бути проаналізовано при проведенні судово-медичної експертизи через те, що наявність візуально визначаємих тілесних ушкоджень в ділянці правої кисті потерпілої не встановлена (т. 1 а.п. 209-213).

За протоколом огляду місця події від 09.01.2020 року з фототаблицею оглянуто під`їзд АДРЕСА_4 , другий та третій поверх, на сходах між другим та третім поверхом виявлено сліди речовини бурого кольору, з третьої сходинки зроблено змив та контрольний змив, які упаковані у паперовий конверт, вилучено дві серветки зі слідами речовини бурого кольору (т. 1 а.п. 96-101).

Згідно з протоколом обшуку від 09.01.2020 року в приміщенні кімнати у квартирі АДРЕСА_5 виявлено предмет, схожий на металеву трубу, довжиною близько 1 метр. В приміщенні кімнати виявлено та вилучено системний блок чорного кольору марки НР, в якому вставлений флеш накопичувач об`ємом 16 ГБ, в приміщенні коридору виявлено відеореєстратор білого кольору з зарядним пристроєм чорного кольору (т. 1 а.п. 111-115).

Отже, дані обшуку житлового приміщення обвинуваченого ОСОБА_14 вказують на виявлення знаряддя кримінальних правопорушень, яким є металева труба, що збігається, зокрема із відомостями, повідомленими потерпілими з приводу знаряддя нанесення тілесних ушкоджень.

Згідно з протоколом огляду від 14.01.2020 року слідчий провів огляд двох кольорових фотографій розміром 10 на 15 см, на яких зображено обличчя ОСОБА_8 , з речовиною бурого кольору на обличчі (т. 1 а.п. 128-129).

Висновком експерта № 287 від 20.01.2020 року встановлено групова приналежність рідкої крові потерпілої ОСОБА_8 (т. 1 а.п. 223-224).

За висновком експерта № 282 від 17.02.2020 року на марлевому тампоні зі змивом з поверхні сходинки /об`єкт №1/ та двох серветках /об`єкти №2,3/, що були вилучені за адресою: АДРЕСА_2 , встановлена наявність крові людини та виявлені антигени від особи /осіб/, у тому числі крові потерпілої ОСОБА_8 (т. 1 а.п. 229-230).

Наведені докази у своєму логічному зв`язку вказують на доведення провини ОСОБА_9 за ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України при обставинах встановлених судом першої інстанції.

Доводи захисника про відсутність свідків, які б безпосередньо бачили як ОСОБА_9 завдавав тілесних ушкоджень потерпілим колегія суддів відхиляє через наявність сукупності інших доказів, які у достатньому об`ємі відтворюють інкриміновані обставини і вказують саме на ОСОБА_9 , як на особу причетну до спричинення потерпілим тілесних ушкоджень.

За даних обставин, відсутність безпосередніх очевидців подій не впливає на висновки суду першої інстанції про доведеність провини ОСОБА_9 .

Досліджені докази відповідають передбаченому ст. 94 КПК України критерію достатності для відповідного висновку.

Так, за епізодом спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , останній вказував саме на ОСОБА_9 , який наніс йому 05.08.2019 року тілесні ушкодження і їх припинив лише при появі дружини та свідка ОСОБА_27 , вказував на механізм їх спричинення, що також знайшло відображення при проведенні слідчого експерименту за участю потерпілого.

За висновками судово-медичної експертизи від 13.12.2019 року зазначений ОСОБА_7 механізм виникнення тілесних ушкоджень не виключається.

З приводу отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_7 звертався до медичної установи, 05.08.2019 року від госпіталізації відмовився, з 06.08.2019 р. по 08.08.2019 р. та з 09.08.2019 р. по 27.08.2019 р. перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із погіршенням стану (т.3 а.с. 26, 27, 19-25).

Загалом сприйняття обставин події, їх хронологія не викликають сумнівів у вірності висновку місцевого суду за цим інкримінованим ОСОБА_9 епізодом.

За епізодом спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , зокрема свідок ОСОБА_19 вказувала, що вона спустилась на крик та побачила закривавлену ОСОБА_8 , при цьому, почула як на другому поверсі зачинилися двері.

За наданих матеріалів - квартира обвинуваченого розташована на другому поверсі.

Свідок ОСОБА_21 також підтвердив наявність слідів крові на сходах між другим та третім поверхами та закривавленої ОСОБА_8 .

Показання вказаних свідків узгоджуються із даними протоколу огляду місця події від 09.01.2020 року, під час якого вилучені змиви зі слідами РБК з поверхні сходів.

За висновком експерта № 282 від 17.02.2020 року на марлевому тампоні зі змивом з поверхні сходинки встановлена наявність крові людини та виявлені антигени від особи /осіб/, у тому числі крові потерпілої ОСОБА_8 .

Згідно протоколу огляду фотокарток від 14.01.2020 року, наданих потерпілою, на обличчі ОСОБА_8 наявна речовина бурого кольору.

За таких обставин показання свідків у сукупності з письмовими доказами у логічному зв`язку вказують на винуватість ОСОБА_9 в інкримінованих йому кримінальних проступках.

Твердження захисника в апеляційній скарзі на можливість отримання потерпілою ОСОБА_8 тілесних ушкоджень внаслідок її падіння зі сходів носять характер припущень та спростовуються показаннями самої потерпілої, наданими нею як під час допиту в суді першої інстанції, так і під час проведення слідчого експерименту за її участю, а також висновками експертів № 31 від 09.01.2020 року та № 34-к від 21.01.2020 року, якими встановлено виникнення тілесних ушкоджень у потерпілої при обставинах, на які вона вказувала.

Посилання захисника в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції, визнавши показання ОСОБА_16 необ`єктивними, оскільки у нього неприязні стосунки з ОСОБА_14 , а показання потерпілих ОСОБА_15 , у яких такі ж самі неприязні стосунки, суд визнав об`єктивними та допустимими, що за думкою ініціатора апеляційної скарги є протиріччям, колегія суддів відхиляє.

Так, показання потерпілих є послідовними, логічними та в повній мірі узгоджуються з іншими доказами, наявними в матеріалах провадження, яким місцевий суд надав належну та ґрунтовну оцінку.

Потерпілі були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань і, попри неприязні відносини між учасниками, підстав сумніватися у правдивості повідомлених потерпілими обставинах, які є предметом розгляду у даному провадженні колегія суддів не вбачає.

Крім того, саме виниклі неприязні обставини і стали мотивом вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень відносно ОСОБА_8 і ОСОБА_7 .

Надаючи оцінку доводам захисника про необхідність визнання недопустимими доказами постанови про призначення судово-медичної експертизи від 09.01.2020 року та висновків експертів № 31 від 09.01.2020 року та № 34/к від 21.01.2020 року на підставі доктрини «плодів отруйного дерева», посилаючись на те, що постанову про призначення судово-медичної експертизи від 09.01.2020 року винесено слідчим ОСОБА_11 , яка не входила до групи слідчих у даному кримінальному провадженні, тобто не уповноваженою особою, колегія суддів виходить з наступного.

Колегією суддів встановлено, що дійсно згідно витягу з ЄРДР та реєстру матеріалів кримінального провадження досудове розслідування кримінального провадження № 0000082 здійснювалось слідчим СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ОСОБА_12 .

Матеріали провадження не містять відомостей щодо створення слідчої групи та включення до її складу слідчої ОСОБА_13 , постанова про призначення групи слідчих відсутня.

За таких обставин колегія суддів констатує, що постанову про призначення судово-медичної експертизи від 09.01.2020 року про наявність тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_8 винесено особою, яка не входить до групи слідчих у даному кримінальному провадженні, що не відповідає кримінальному процесуальному закону.

Між тим, ні положення національного законодавства, ні положення будь-яких міжнародних договорів, що визначають стандарти справедливого розгляду у кримінальних справах, не передбачають права особи вимагати розслідування певним слідчим.

При вирішенні питання про допустимість висновку експерта, отриманого внаслідок такого порушення, судова колегія не вбачає, що права сторони захисту були якось звужені самим фактом, що експертиза була призначена слідчим, що не входив до складу групи, якій доручено розслідування, а сторона захисту жодним чином не обґрунтувала, у якому аспекті можливості ефективного захисту були б ширшими при умові, що експертиза була б призначена слідчим, що входив до слідчої групи і яким чином це порушення позначилося на забезпеченні прав і свобод сторони захисту чи інших учасників судового процесу, передбачених правовими положеннями, згаданими в ч. 1 ст. 87 КПК України.

Правила, визначені у ст. 87 КК України, не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК України істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи; положення ст. 87 КПК можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Слід відмітити, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.

З огляду на ті обставини, що сторона захисту не обґрунтувала наявність порушення прав або свобод людини, в свою чергу колегією суддів також не встановлено будь-яких порушень прав і свобод обвинуваченого, при цьому, експертиза як доказ має першочергове значення для встановлення важливих фактів, оскільки встановлює наявність у потерпілих тілесних ушкоджень, усі інші вимоги закону при проведенні експертизи було дотримано, висновок експерта не викликає сумнівів і є зрозумілим та встановлює обставини, які мають суттєве значення для даного провадження.

За таких обставин слід визнати, що вказане порушення не є настільки істотним, щоб виправдати виключення цього доказу як недопустимого, і вважає його належним і допустим доказом у даному провадженні, що обумовлює відхилення доводів захисника.

Отже, висновки експертів № 31 від 09.01.2020 року та № 34/к від 21.01.2020 року є належними доказами, містять повне та об`єктивне відображення ходу та результатів експертного дослідження, експертами дані вичерпні і конкретні аргументовані відповіді на усі поставлені питання.

Правильність висновків експертів забезпечується вимогами ст. 70 КПК України, згідно якої за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків у суді, невиконання інших обов`язків експерт несе відповідальність, встановлену законом.

Судова колегія звертає увагу, що сторона захисту жодних клопотань з приводу винесення постанови про призначення судово-медичної експертизи не уповноваженою особою під час досудового розслідування не заявляла, питання про допит експерта, призначення додаткової експертизи чи самостійного залучення експерта в порядку ст. 244 КПК України не порушувала, а тому, за наведених вище підстав у своїй сукупності, доводи захисника не можуть бути безумовною підставою для визнання доказів недопустимими.

Зазначені висновки апеляційного суду кореспондуються з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17, провадження № 13-3кс/22, щодо застосування норми права, згідно з яким у випадку призначення експертизи слідчим, який не входить до складу визначеної у кримінальному провадженні слідчої групи суд, вирішуючи питання про допустимість даних висновку експерта як доказів, повинен у межах доводів сторін перевірити, чи призвів спосіб призначення експертизи до порушення тих чи інших прав і свобод людини, передбачених Конвенцією та/або Конституцією України. У разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося.

Оцінюючи докази на предмет допустимості відповідно до критеріїв, встановлених кримінальним процесуальним законом, суд виходить з обставин конкретної справи і також повинен вмотивувати своє рішення.

Апеляційним судом встановлено, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку, і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінальних проступків, доведеність його вини у вчиненні цих проступків та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

При аналізі досліджених доказів, суд не допустив порушень ст. 94 КПК України з приводу оцінки доказів.

Суд у вироку навів переконливі мотиви, з яких підстав він не приймає до уваги показання обвинуваченого, з огляду на те, що вони спростовуються послідовними та детальними показаннями потерпілих, свідків, протоколами проведення слідчих експериментів та висновками експертів, які узгоджуються між собою та у своїй сукупності спростовують показання обвинуваченого, та з яких беззаперечно вбачається спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілим.

Перелічені у вироку докази переконують колегію суддів в правильності висновку районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України, за встановлених місцевим судом обставин.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних проступків, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Апеляційною інстанцією не вставлено неповноти судового розгляду, оскільки місцевий суд при розгляді даного провадження детально перевірив усі доводи сторони захисту, які є аналогічними при апеляційному розгляді, та вказав обґрунтовані мотиви власних висновків.

Районний суд, аналізуючи допустимість вказаних доказів, зробив правильний висновок про їх достеменність та законність їх збирання, досліджені докази обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.

При цьому, частину доказів місцевий суд визнав недопустимими та неналежними, мотивувавши належним чином своє рішення в цій частині.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, що тягнуть за собою скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2022 року відносно ОСОБА_9 за ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4