Справа № 466/587/23
Провадження № 1-кп/466/398/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2023 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001311 від 04 листопада 2022 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, працездатний, не працевлаштований, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и в:

на розгляді в суді перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001311 від 04 листопада 2022 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369 КК України. Надійшов до суду обвинувальний акт 12.01.2023.

03.04.2023 прокурор подала письмове клопотання про продовження строку домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_3 , оскільки такий спливає 08.04.2023.

Клопотання мотивує тим, що обраний запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту закінчується 06.04.2023. Доцільність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту пов`язана із тим, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину, міра покарання за яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років з конфіскацією майна або без такої, а отже з метою уникнення такої відповідальності обвинувачений може переховуватися від суду.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, просила задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_3 просив обрати менш суворий запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, т.я він не порушував заполбіжного заходу у виді домашнього арешту, постійно прибуває на виклик до суду, раніше не притягувався до відповідальності, на даний час працевлаштовується, проходить випробовувальний термін на фірмі з продажу нерухомості, наближаються свята і він з батьками має потребу відвідати родину за межами міста Львова.

Захисник - адвотак ОСОБА_5 заперечив щодо задоволення клопотання, також повідомив, що процесуальна поведінка обвинуваченого є позитивна. Доказів про наявність рризиків прокурор не навела, скористалася загальними фразами законодавства. Просить застосувати менш суворий запобіжний захід.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, приходить такого.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно з вимогами ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного. Відповідно до ч.6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст.131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Домашній арешт є одним із запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, що відповідно до ст.181 КПК України полягає у забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Домашній арешт застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу

Також, відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м"яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним в клопотанні

Суд, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу, враховує і положення, що передбачені КПК України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, відповідно до яких обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо тільки в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, між тим ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер, та доводитися відповідними доказами. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії» серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться. Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що вимога розумного обвинувачення передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують обвинуваченого з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Водночас суддя не погоджується з існуванням ризиків, про які вказує сторона обвинувачення, оскільки за рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бойченко проти Молдови» тільки одне посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу. Посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що обвинувачений переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Як слідує із клопотання, сторона обвинувачення просить врахувати, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна, що він може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків та експертів у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, втім відомостей, що підтверджували означене, суду не надано. Отже клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів про наявність в обвинуваченого наміру перешкоджати ходу розгляду кримінального провадження у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту є непропорційними меті, яка ставиться до їх застосування.

До клопотання доказів, які містять та підтверджують ризики, не долучено та не може свідчити про наявність підстав для продовження обвинуваченому такого запобіжного заходу, як домашній арешт. Отже, суд, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу обвинуваченого, не знайшов підстав для задоволення клопотання.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки передбачені частиною п`ятою ст. 194 КПК України.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 , встановлено, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 , проходить навчання для влаштування на роботу, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки. Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків у зв`язку з тим, що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість обвинувачення та частково доведено актуальність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на даний час, приходить висновку про наявність підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, та покласти на останнього наступні обов`язки: прибувати до суду на першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування із свідками та експертами у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 176-178, 181,184,194,314-315 КПК України, суд , -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури ОСОБА_4 про продовження дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту ОСОБА_3 - відмовити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 такі обов`язки:

- прибувати до суду на першу вимогу;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками та експертами у кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали становить два місяці з 04 квітня 2023 року і до 03 червня 2023 року включно.

Виконання ухвали покласти на прокурора Галицької окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1