Справа № 515/403/23
Провадження № 1-кп/515/655/23
Татарбунарський районний суд Одеської області
В И Р О К

Іменем України

04 квітня 2023 р. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілої сторони - адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м.Татарбунари Одеської області матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру до- судових розслідувань за № 0000153 від 13.02.2023 р., за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1

в с.Приморське Татарбунарського району Одеської об

ласті, українця, громадянина України, з середньою спе

ціальною освітою, військовозоб`язаного, одруженого,

маючого неповнолітню дитину, в силу ст.89 КК Украї-

ни не маючого судимості, працюючого за найом, заре-

єстрованого в АДРЕСА_1 , а фак-

тично проживаючого по

АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до преамбули Водного кодексу України, усі води (водні об`єкти) на території України є національним надбанням Українського народу, однією з природних основ його економі- чного розвитку і соціального добробуту. Водні ресурси забезпечують існування людей, тваринно- го і рослинно світу і є обмеженнями та уразливими природними об`єктами.

В умовах нарощування антропогенних навантажень на природне середовище, розвитку суспіль- ного виробництва і зростання матеріальних потреб виникає необхідність розробки і додержання особливих правил користування водними ресурсами, раціонального їх використання та екологічно спрямованого захисту.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЗК України та ст.4 Водного кодексу України, до земель водного фонду належать землі, моря, річки, озера, водосховища, інші водні об`єкти, болота, а також острова, не за йняті лісами, прибережні захисні смуги вздовж морів, річок та навколо водойм.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташо- вані об`єкти фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлу- атації водного фонду, виконують певні захисні функції.

В силу ст.60 ЗК України, вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з ме- тою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюється по берегах річок та навколо водойм уздовж узрізку води (у межений період) ши- риною: для малих річок, струмків і поточків, а також ставків площею менш як 3 га - 25 м.: для се- редніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 2 га - 50 м.; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 м.

При крутизні схилів більше трьох градусі мінімальна ширина прибережної захисної смуги под- воюється.

Як передбачено ч.1 ст.59 ЗК України, землі водного фонду можуть перебувати у державній, ко- мунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загаль- ною площею до 3-х га) . на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг від- ведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та ост- рови можуть передавитися лише для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоров- чих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарсь- кої діяльності (ст.ст.61, 62 ЗК України, ст.ст.89, 90 Водного кодексу України, абзац 2 п.8.19 Дер- жавних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міні стерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 р. № 173, і додаток 13 з цих правил).

Але, діючи у супереч вимог ст.ст.60, 61, 116-126 ЗК України, відповідно до яких, право власно- сті на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділян- ки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав, та оформляється згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.б ст.211 ЗК Ук- раїни, ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», у порушення ст.ст.87-89 Водного кодексу України, відповідно до яких у прибережних захисних сму- гах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз ві- дпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів, не маючи рішень органів виконавчої влади чи орга- нів місцевого самоврядування про передачу у власність чи надання у користування земельної діля- нки, ОСОБА_5 в період часу з літа 2022 року по 13 лютого 2023 року самовільно зайняв земельну ділянку без кадастрового номеру в прибережній захисній смузі річки Фонтанка (Кагач), яка від- носиться до категорії малих річок м.Татарбунари Татарбунарської об`єднаної територіальної гро- мади Білгород-Дністровського району Одеської області, яка відповідно до ст.88 Водного кодексу України, є охоронною зоною, розмістивши на ній загорожу площею 0,028835 га на відстані 1.1 м. від урізу води.

Дії ОСОБА_5 підлягають кваліфікації за ч.2 ст.197-1 КК України, оскільки він самовільно зай- няв земельну ділянку щодо земель в охоронних зонах.

13 березня 2023 року між представником потерпілої сторони ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 була укладена угода про примирення, відповідно до умов якої, сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення та його правової кваліфікації за ч.2 ст.197-1 КК України, іс- тотних для відповідного кримінального провадження обставин та узгодженого покарання, яке по- винен нести ОСОБА_5 у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік. Відповідно до ст.75 КК Укра- їни, ОСОБА_5 слід звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік. На підставі ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`яв- лятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В угоді про примирення зазначені наслідки її укладення та затвердження, передбачені ст.473 КПК України, а також зазначені наслідки її невиконання.

Судом встановлено, що зазначена угода відповідає вимогам ст.471 КПК України.

У судовому засіданні ОСОБА_5 повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінального пра вопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, та пояснив, що йому цілком зрозумілі нада- ні законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст.473 КПК України, характер обвинувачення, а також вид покарання, яке буде застосоване до нього у ра зі затвердження угоди судом. При цьому, обвинувачений повідомив про добровільність своєї пози- ції, просив суд затвердити угоду про примирення та призначити йому узгоджене покарання.

Прокурор не заперечував проти затвердження угоди між потерпілою стороною та підозрюва- ним.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст.468-475 цього Кодексу.

Відповідно до правил ст.ст.468, 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та пі- дозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступ- ків, нетяжких та середньої тяжкості злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України, яке, відповідно до ст.12 КК України, є нетяжким злочином.

Враховуючи викладене, вивчивши надані матеріали, перевіривши угоду про примирення на від- повідність вимогам КПК та КК України, суд дійшов до висновку про наявність всіх правових під- став для затвердження угоди про примирення, укладеної 13.03.2023 р. між представником потерпі- лої сторони та підозрюваним ОСОБА_5 .

Цивільний позов не заявлявся. Речові докази та судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368-371, 468, 469, 471, 473-475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення, укладену 13.03.2023 р. між представником потерпілої сто- рони - Татарбунарської міської ради - ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 , у криміналь ному проваджені, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000153 від 13.02.2023 р., за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального пра- вопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України.

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, пере- дбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі ст- роком на 1 рік.

В силу ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з вип- робуванням строком на 1 рік.

На підставі ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`яв- лятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Сплив іспитового строку для засудженого відраховувати з 04 квітня 2023 року.

Роз`яснити ОСОБА_5 наслідки невиконання угоди про примирення, передбачені ч.ч.1, 5 ст. 476 КПК України.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України, копію вироку вручити засудженому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його про- голошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1