Житомирський апеляційний суд
Справа №285/14/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.4 ст. 358 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новоград - Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 липня 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.358 КК України,

встановила:
Вироком Новоград - Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 липня 2022 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський Житомирської області, громадянина України, офіційно не працюючого, на утриманні осіб не має, не інваліда, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Згідно п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покладено на засудженого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 09.09.2021 ТСЦ №5151 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке знаходиться при матеріалах кримінального провадження залишено при матеріалах кримінального провадження.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судової технічної експертизи документів в сумі 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) грн. 96 коп.

Згідно вироку суду, 28 листопада 2021 близько 17 год. 00 хв., ОСОБА_7 , керуючи легковим автомобілем марки «Джилі», реєстраційний номер НОМЕР_2 по вулиці Рокосовського навпроти будинку за №22 у м. Новоград-Волинський за порушення правил дорожнього руху був зупинений працівниками СРПП Новоград-Волинського РВП ГУНП в Житомирській області.

У подальшому ОСОБА_7 , усвідомлюючи та розуміючи протиправний характер і значення своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у вказаний час, дату та місці, діючи умисно, протиправно, з особистих мотивів, з метою уникнення встановленої законом відповідальності за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом пред`явив для перевірки працівникам указаного підрозділу поліції посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 09.09.2021 ТСЦ №5151 на ім`я ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке не відповідає аналогічним, що знаходяться в офіційному обігу на території України, оскільки виготовлене комбінованим способом з використанням термосублімаційного та термотрансферного способів друку, чим використав завідомо підроблений документ - посвідчення водія, що містить зафіксовану на матеріальному носію інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру та може бути використаний як документ, що видається повноважними (компетентними) особами органів державної влади-сервісними центрами МВС.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 липня 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 змінити, призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання, а саме покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850.00грн.

Вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи та постановлення вироку допустив однобічність та неповноту судового слідства, при цьому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особі засудженого.

Посилається на те, що висновки суду першої інстанції в частині обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є не повними. Зокрема судом першої інстанції не було враховано, активне сприяння розкриттю злочину та те, що ОСОБА_7 є дитиною сиротою.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, однак судом в дійсності не було враховано вказані обставини під час призначення покарання, оскільки було призначено найбільш суворе покарання в межах санкції ч.4 ст.358КК України.

Більше того в судових дебатах, враховуючи особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, прокурор просив призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Не дивлячись на це суд першої інстанції без обґрунтування своїх мотивів призначив найбільш суворе покарання в межах санкції ч.4 ст.358КК України.

При наявності певної неповноти чи суперечностей, суд не може взяти на себе функцію сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи. Зазначене становитиме порушення вимог ч.І ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про що наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини у справах «Малофеєва проти Росії» та «Карелін проти Росії».

Враховуючи, що ОСОБА_7 свою вину визнав, розкаявся у вчиненому, активно сприяв у розкритті даного злочину, раніше не судимий, є сиротою, вважає, що достатнім покаранням, враховуючи особу обвинуваченого є штраф у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00грн.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_9 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечила щодо задоволення апеляційної скарги та просила оскаржуваний вирок залишити без змін. Зазначила, що обвинувачений не проходив навчання керування транспортним засобом, відповідних іспитів не здавав та керував транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, і право на таке керування ним отримано шляхом використання підробленого посвідчення водія, що могло потягти тяжкі наслідки. Крім того процесуальний прокурор не оскаржив вирок суду з підстав призначення покарання більш суворого, ніж те, яке він просив призначити обвинуваченому, таким чином погодившись з вироком і в цій частині.

Заслухавши доповідь судді, думку та доводи учасників апеляційного розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, за який його засуджено, кваліфікація вчиненого за ч.4 ст.358 КК України за вказаних у вироку обставин, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, і в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом із тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

В ст.65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які, з урахуванням приписів ст.ст.50 КК України, наділяють суд правом вибору між формою та видом реалізації кримінальної відповідальності. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання повинно вирішуватися обов`язково з урахуванням мети покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Проте, виконуючи приписи ст.65 КК України, місцевий суд, хоч і зважив на ряд обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , але належним чином не врахував їх та в достатній мірі не дослідив особу винного, внаслідок чого призначив останньому покарання, яке за формою його відбування не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого внаслідок його суворості.

Як вбачається з резолютивної частини вироку, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку та призначено йому покарання за ч.4 ст.358 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у вигляді обмеження волі з іспитовим строком на 1 (один) рік із покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Санкція ч.4 ст.358 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Тобто суд призначив найбільш суворий вид покарання, передбачений ч.4 ст. 358 КК України, а саме обмеження волі, при обранні якого не в повній врахувавши вимоги ст.ст.50, 65 КК України, у зв`язку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Суд першої інстанції належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до кваліфікації ст.12 КК України є кримінальним проступком; особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, раніше до кримінальної відповідальність не притягувався, повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення; відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також наявність пом`якшуючих покарання обставин - щире розкаяння у вчиненому та сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Також, поза достатньою увагою місцевого суду залишилось те, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 , як під час досудового слідства, так і суду була спрямована виключно на встановлення істини у справі та ефективне завершення кримінального провадження, про що свідчить його повне визнання вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також вкрай стислі строки дізнання даного проступку.

Крім того невмотивовано також залишено поза увагою суду першої інстанції думка процесуального прокурора щодо достатності призначення покарання обвинуваченому у виді максимального розміру штрафу без наведення підстав для призначення іншого, значно суворішого покарання.

Крім того поза належною увагою суду залишився і той факт, що ОСОБА_7 є сиротою, був позбавлений батьківської опіки та піклування, що також безумовно вплинуло на можливість обвинуваченого достатньо усвідомлювати суспільну небезпечність своїх дій та можливі наслідки його неправомірної поведінки. Разом з тим заслуговує на увагу також і те, що тяжких наслідків від вчиненого проступку ОСОБА_7 не настало, а сама лише ймовірність їх настання, на що посилалася прокурор при апеляційному розгляді, не може бути безумовною підставою для визначення більш суворого покарання.
Зазначені обставини, які, на думку колегії суддів, підлягають обов`язковому врахуванню, і додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання є підставою для висновку апеляційного суду про можливість досягти мети заходу примусу шляхом застування більш м`якого виду покарання, у виді штрафу, яке буде достатнім для того, щоб обвинувачений довів своє виправлення.

Таке покарання, на думку колегії суддів, повністю узгоджуватиметься з критерієм "справедливості", правову позицію щодо якого висловив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі N 1-33/2004, зазначивши, що "окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та особою винного".

Разом з тим не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції не враховано всіх обставин, що пом`якшують покарання, а саме не встановлено таких пом`якшуючих обставин як активне сприяння розкриттю злочину та того, що ОСОБА_7 є дитиною сиротою.

Як вбачається з оскаржуваного вироку суду судом першої інстанції встановлено обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 щире каяття.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 66 КК України обставиною що пом`якшує покарання є: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, тобто відноситься до однієї групи обставин, що пом`якшують покарання.

Що ж стосується доводів захисника про те, що ОСОБА_7 є дитиною сиротою, а тому вказану обставину можливо визнати, як пом`якшуючу, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки вказана обставина є обставиною, яка характеризує особу.

Згідно приписів ч.2 ст.409 КПК України підставою для зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За змістом ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтю (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість

Відповідно до ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання слід змінити, застосувавши до нього покарання, передбачене санкцією ч.4 ст.358 КК України, у виді штрафу.

В решті вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Новоград - Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 липня 2022 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.358 КК України в частині призначеного покарання змінити.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850.00грн.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: