Справа № 629/7186/18
провадження № 1-кп/632/47/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/про продовження запобіжного заходу/

30 січня 2023 року м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: прокурор ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 187 ч.2, 190 ч. 2, 309 ч. 1, 317 ч. 1 КК України, та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.2 КК України, про продовження запобіжного заходу, -

В С Т А Н О В И В:

18 січня 2023 року до Первомайського міськрайонного суду Харківської області, на підставі ухвали Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року про зміну підсудності, надійшло кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 187 ч.2, 190 ч. 2, 309 ч. 1, 317 ч. 1 КК України, та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч.2 КК України.

23 січня 2023 року ухвалою судді вказані матеріали призначені до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

25.01.2023 до суду надійшли клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, які були підтримані ним в судовому засіданні з підстав, зазначених у клопотаннях, т.я. строк дії запобіжних заходів закінчується 30.01.2023.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_7 проти задоволення клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечували, просили змінити раніше обраний запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме: домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 також проти задоволення клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечували, також просили звільнити ОСОБА_5 з-під варти застосувавши домашній арешт.

Суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених на 60 днів, вважає клопотання прокурора такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити та скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Враховуючи, що рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, його продовження, обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, має перевагу над принципом поваги до свободи особистості, доходить подальшого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є, зокрема, запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення я також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжною заходу забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до змісту обвинувального акта ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні умисного тяжкого злочину проти власності, а саме: у скоєнні розбою, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із насильством, небезпечним для здоров`я потерпілого та погрозою його застосування, за що законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.

Обвинувачений ОСОБА_4 , в свою чергу, обвинувачується ще у вчиненні кількох кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що з моменту взяття обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 під варту, та до моменту вирішення зазначеного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Відповідно до п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.97 № 475/97-ВР, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім певних випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Під час вирішення клопотання про продовження строків тримання під вартою суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sinequanon) належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи й судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами, а також, що окрім загальної складності справи, існують особливі обставини, пов`язані з конкретним становищем обвинуваченого, які виправдовують його тримання під вартою протягом такого строку (наприклад рішення у справі «Еререн проти Німеччини» (Ereren v. Germany), заява № 67522/09, пп. 64 та 65, від 6 листопада 2014 року).

Окрім цього, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 суд зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Отже, суд вважає, що наведені прокурором у підготовчому судовому засіданні підстави для продовження строків тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.

Оцінюючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим, суд враховує ступінь суспільної небезпечності злочину в конкретних умовах місця і часу та враховує, що до особи, яка обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, тримання під варту як запобіжний захід може бути застосовано за мотивом однієї лише небезпечності злочину, за який законом передбачено покарання до десяти років позбавлення волі.

З урахуванням наведеного, дані про особи обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які офіційно не працюють, не мають тісних соціальних зв`язків, те, що ризики, передбачені п.п. 1. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, дійшов висновку, що обрані відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 запобіжні заходи відповідають характеру та тяжкості діянь, що їм інкримінуються, а також їх особам, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому вважає виправданою необхідність продовження строку тримання обвинувачених під вартою в межах встановлених статтею 197 КПК України, оскільки, на переконання суду, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених під час судового розгляду даного кримінального провадження, а отже клопотання захисників та обвинувачених задоволенню не підлягають.

Враховуючи то обставину, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням насильства, суд, відповідно до п.1.ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 177, 183, 315, 369-372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто по 30 березня 2023 року, включно, без визначення застави.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто по 30 березня 2023 року, включно, без визначення застави.

У задоволенні клопотання захисників та обвинувачених про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя:ОСОБА_1