Єдиний унікальний номер 243/444/21
Провадження номер 1-кп/243/346/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року м. Слов`янськ

Слов?янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29 Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10.05.2022 матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000891 від 25.12.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженця м. Горлівка, громадянина України, із неповною середньою освітою, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1)25.01.2007 Калінінським районним судом м.Донецька за ст.ст.15 ч.3, 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням у 2 роки;

2)30.11.2007 Калінінським районним судом м.Горлівки за ст.ст.15 ч.3, 185 ч.3, 71 ч., 78 ч.3 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений по відбуттю строку покарання 08.11.2010;

3)10.11.2011 Микитівським районним судом м.Горлівки за ст.395 КК України до арешту строком на 1 місяць;

4)30.11.2012 Микитівським районним судом м.Горлівка за ст.ст.115 ч.1, 185 ч.2, 296 ч.2, 70 ч.4 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі, під вартою з 12.09.2011, з 11.06.2013 перебував у Калінінській ВК (№ 27), відомості про звільнення відсутні, строк відбуття покарання 12.10.2018;

5)12.02.2021 Слов`янським міськрайонним судом за ст.125 ч.2 КК України до арешту строком на 2 місяці,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 194 ч.2, 190 ч.2, 125 ч.2, 129 ч.1, 1261, 342 ч.2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 194 ч.2, 190 ч.2, 125 ч.2, 129 ч.1, 1261, 342 ч.2 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком на 2 місяці, посилаючись на продовження існування ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, передбачених пунктом 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що без застосування найсуворішого запобіжного заходу він може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_5 під час оголошення клопотання прокурором самовільно покинув спеціальне приміщення Житомирської УВП № 8, обладнане для здійснення відеоконференцзв`язку.

Прокурор просив розглянути клопотання у відсутність обвинуваченого, зауважуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 у минулому судовому засіданні таким же чином покинув приміщення, з якого здійснювався відеоконференцзв`язок, що стало підставою для відкладення судового розгляду. Зазначив, що обвинувачений обізнаний про розгляд клопотання про продовження запобіжного заходу, тому такими діями намагається перешкодити суду його розглянути.

Захисник ОСОБА_4 під час вирішення судом питання про можливість продовження запобіжного заходу у відсутність обвинуваченого поклався на розсуд суду.

Розмірковуючи над наведеними обставинами, суд враховує наступне.

Згідно положень ч.1 ст.330 КПК України якщо обвинувачений порушує порядок у залі судового засідання або не підкоряється розпорядженням головуючого у судовому засіданні, останній попереджає обвинуваченого про те, що в разі повторення ним зазначених дій його буде видалено з зали судового засідання. При повторному порушенні обвинуваченим порядку судового засідання він може бути видалений за ухвалою суду з зали засідання тимчасово або на весь час судового розгляду. Якщо такий обвинувачений не представлений захисником, суд зобов`язаний залучити захисника для здійснення захисту за призначенням і відкласти судовий розгляд на строк, необхідний для його підготовки до захисту.

Однак, наразі суд обвинуваченого з зали судового засідання не видаляв, обвинувачений самовільно покинув спеціально обладнане приміщення ДУ Житомирська УВП № 8, що судом розцінюється як його небажання брати участь у розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу.

Слід зазначити, що у минулому судовому засіданні, що відбулося 03.03.2023, ОСОБА_5 також на початку судового розгляду самовільно покинув судове засідання аналогічним чином, що призвело до відкладення розгляду кримінального провадження і, відповідно, неможливості розгляду клопотання потерпілої, клопотань обвинуваченого та допиту судом двох свідків обвинувачення, присутність яких у судовому засіданні була забезпечена прокурором. Надалі судове засідання було відкладено на 09.03.2023, але воно не відбулося у зв`язку з відсутністю електропостачання в ДУ Житомирська УВП № 8 через чергову масовану ракетну атаку по території України, після чого було призначене на 10.03.2023.

Таким чином, суд приходить до висновку про зловживання ОСОБА_5 своїми процесуальними правами, що виявляється у вчиненні дій, спрямованих на унеможливлення виконання судом свого обов`язку з розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу до закінчення строку його застосування. З урахуванням всіх наведених обставин у їх сукупності, суд вважає можливим розглянути клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу за відсутності обвинуваченого, що не становитиме порушення права на захист, оскільки ОСОБА_5 представлений захисником в судовому засіданні, а судом було вжито всіх необхідних заходів для забезпечення його участі під час розгляду клопотання.

Захисник ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Вказав, що він вважає необхідним змінити застосований до обвинуваченого запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою. Окрім того, прокурором не доведено існування ризиків, на які він посилається, заявлені ризики неналежної процесуальної поведінки з часом зменшилися або відпали, тому підстави для продовження запобіжного заходу відсутні, у зв`язку з чим просив застосувати більш м`який запобіжний захід.

Вислухавши сторони кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень частин 1 та 3 статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до пунктів 61 та 62 Рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 по справі Смирнов проти Росії, наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

ЄСПЛ у своєму рішенні у справі Летельє проти Франції від 26.06.1991 вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Аналогічна правова позиція викладена і у рішенні ЄСПЛ у справі Ілійков проти Болгарії від 26.07.2001.

Суд зазначає, що ані тяжкість обвинувачення, ані серйозність покарання не є єдиною підставою для продовження запобіжного заходу, оскільки при вирішенні вказаного питання, окрім цих обставин, суд приймає до уваги й інші обставини, передбачені ч.1 ст.178 КПК України.

Судом приймається до уваги, що ОСОБА_5 утримується під вартою з 26.05.2021, тому, розглядаючи можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд вважає необхідним перевірити можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким злочином, деякі кримінальні правопорушення є насильницькими, за тяжке кримінальне правопорушення чинним законом про кримінальну відповідальність передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд зауважує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Вказані обставини у сукупності та дані про особу ОСОБА_5 , який не одружений, неповнолітніх дітей не має, раніше судимий, в тому числі за вчинення особливо тяжкого злочину, двічі піддавався приводу через неявку в судові засідання по цьому кримінальному провадженню, з огляду також на тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, свідчать про наявність на даний час ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, тому є достатні підстави вважати, що він може переховуватися від суду, оскільки тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, може побудити його на вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності.

Окрім того, прокурором доведено перед судом наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання у виді позбавлення волі, а наразі обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, що не може не вказувати на схильність обвинуваченого до протиправної поведінки. Окрім того, ОСОБА_5 , будучи судимим за вчинення умисного корисливого злочину, наразі знову обвинувачується у вчиненні корисливого умисного злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Відсутність постійного джерела доходу у сукупністю з вищевикладеними обставинами вказує на ймовірність вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

Водночас, суд не вбачає наявності ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, оскільки більшість з них вже допитані під час судового провадження. Суд зазначає, що на даній стадії кримінального провадження вказаний ризик вже не існує, показання вказаними особами, що є очевидцями подій кримінальних правопорушень, надані, тому мета здійснення такого впливу на зазначених осіб, як і можливість його здійснення наразі відсутня. Суд приймає до уваги посилання обвинуваченого про перебування деяких свідків та потерпілих за межами України, що виключає можливість здійснення впливу на них для обвинуваченого. Також суд зважає на позицію потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , викладену в їх письмових заявах щодо пом`якшення запобіжного заходу, та вважає, що така позиція потерпілих ґрунтується на відсутності побоювань щодо можливого незаконного впливу на них з боку обвинуваченого ОСОБА_5 .

Отже, судом встановлено існування ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, а саме ризику переховування від суду та ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

З урахуванням вищевикладеного, застосування більш м`якого запобіжного заходу не спроможне запобігти доведеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки обставини, встановлені судом, з високим ступенем ймовірності свідчать про можливість ОСОБА_5 переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Суд зауважує, що особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного чи обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. Суд погоджується з доводами захисника в тій частині, що ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого з часом зменшуються, однак зазначає, що встановлені судом ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого та підстави їх наявності станом на момент розгляду клопотання не стали настільки меншими, щоб суд міг встановити достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для виконання завдань кримінального провадження. Крім того, в даному випадку продовження тримання під вартою може бути виправданим за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності. Суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Обмеження права ОСОБА_5 на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти його втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що для запобігання вищезазначеним ризикам, які продовжують існувати станом на теперішній час, недостатньо застосовувати відносно нього більш м?який запобіжний захід, тому наявні законні підстави для продовження обраного відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, бо саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

Продовжуючи дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави у відповідності до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 31, 43, 177-178, 181, 183, 194, 197, 201, 202, 331, 371-372, 376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 194 ч.2, 190 ч.2, 125 ч.2, 129 ч.1, 1261, 342 ч.2 КК України, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в державній установі Житомирська установа виконання покарань (№8), строком на 60 діб, тобто до 08 травня 2023 включно.

Копію ухвали надіслати прокурору, захиснику, обвинуваченому та направити для виконання начальнику ДУ Житомирська УВП № 8.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення, підлягає негайному виконанню, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвалу постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Повний текст ухвали виготовлений 10.03.2023 о 15-00 год.

Суддя ОСОБА_1