Справа № 461/3486/19
Провадження № 1-кп/461/46/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2023 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

особи стосовно якої вирішується

питання застосування заходів

медичного характеру ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові клопотання слідчого слідчого відділення Галицького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 , за матеріалами кримінального провадження №0001695 від 17 квітня 2019 року, про застосування примусових заходів медичного характеру відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Києва, українки, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

встановив:

слідчий слідчого відділення Галицького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором, звернулася до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0001695 від 17 квітня 2019 року відносно ОСОБА_5 .

Згідно клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 17.04.2019, приблизно о 15:00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи біля входу в ресторан «McDonalds», що знаходиться за адресою: м. Львів, просп. Шевченка, 7, шляхом обману неповнолітньої ОСОБА_7 , під виглядом здійснення дзвінка, заволоділа мобільним телефоном марки «Iphone» моделі «6S» ІМЕІ: НОМЕР_1 вартістю 6000 гривень та чохлом з портативним зарядним пристроєм вартістю 3000 грн., заздалегідь не маючи наміру повернення вказаного майна, чим завдала потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди у розмірі 9000 гривень.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що згідно висновку судово-психіатричного експерта № 174 від 07.05.2019 ОСОБА_5 страждає хронічним психічним захворюванням у формі шизотипового розладу з вираженими змінами особи в інтелектуально-мнестичній та емоційно-вольовій сфері та за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих їй дій ОСОБА_5 також страждала хронічним психічним захворюванням у формі шизотипового розладу з вираженими змінами особистості в емоційно-вольовій сфері та за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

У судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав та просив його задовольнити, вказавши, що, на його думку, є законні підстави застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_5

Законний представник у кримінальному провадженні відсутній та не призначався.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності законного представника, суд виходить з положень частини 1 статті 44 КПК України, відповідно до яких законний представник залучається, якщо підозрюваним, обвинуваченим є неповнолітній або особа, визнання у встановленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною. Однак, матеріали справи не містять інформації про визнання ОСОБА_5 недієздатною чи обмежено дієздатною.

На підставі наведеного, суд вважає за можливе провести розгляд клопотання за відсутності законного представника ОСОБА_5 . Така позиція відповідає висновку Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 09 липня 2019 року у справі №320/2609/16-к провадження №51-2486км18.

Потерпіла ОСОБА_8 подала до суду заяву про розгляд клопотання за її відсутності.

Захисник особи, відносно якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечив.

ОСОБА_5 підтримала думку свого захисника та прокурора.

Безпосередньо дослідивши докази подані під час судового розгляду, оцінивши їх в сукупності, з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, провівши судовий розгляд, заслухавши покази та доводи особи відносно якої скеровано клопотання та інших учасників процесу, безпосередньо дослідивши надані суду докази, перевіривши доводи сторін кримінального провадження та докази у справі, суд приходить до висновку, що клопотання про застосування щодо ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Наявність у діях ОСОБА_5 ознак інкримінованого суспільно-небезпечного діяння повністю та об`єктивно доводиться наступними нижченаведеними доказами.

Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17.04.2019, згідно якого ОСОБА_9 просив прийняти міри до невідомої особи жіночої статті, яка 17.04.2019 близько 15.00 год, за адресою: м. Львів, пр. Шевченка, 7, біля входу в ресторан «McDonalds», відкрито заволоділа мобільним телефоном марки «Iphone» моделі «6S», належний його доньці.

Протоколом огляду місця події від 17.04.2019, відповідно до якого було проведено огляд пішохідної зони на пл. Ринок у м. Львові. В ході огляду виявлено жінку, яка представилась як ОСОБА_5 , яка на момент огляду тримала у руках мобільний телефон марки «Iphone» моделі «6S». Як пояснила ОСОБА_5 , даний телефон вона придбала у незнайомої дівчини у закладі харчування «McDonalds» у центральній частині м. Львова.

Суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_5 , містять ознаки суспільно - небезпечного діяння наведеного у клопотанні.

Відповідно до ст. 503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності.

Згідно ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 174 від 07.05.2019, ОСОБА_5 страждає хронічним психічним захворюванням у формі шизотипового розладу з вираженими змінами особи в інтелектуально-мнестичній та емоційно-вольовій сфері та за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих дій ОСОБА_5 також страждала хронічним психічним захворюванням у формі шизотипового розладу з вираженими змінами особистості в емоційно-вольовій сфері та за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Зазначений висновок не викликає у суду сумнівів щодо того, що особа страждає на психічну хворобу, яка зумовлює її неосудність і вказує на потребу у застосуванні щодо неї примусових заходів медичного характеру наведених у висновку.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінальним процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються примусові заходи медичного характеру.

Ухвалюючи рішення у справі, суд також враховує наступне.

Поняття неосудності включає в себе співвідношення медичного (біологічного) і юридичного (психологічного) критеріїв. Медичний критерій полягає у наявності у особи психічного захворювання, що істотно впливає на свідомість і волю людини (хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки). Юридичний - у нездатності особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. При цьому юридичний критерій виражається двома ознаками: 1) інтелектуальною - особа не може усвідомлювати фактичну сторону своїх дій (бездіяльності) та/або не здатна усвідомлювати їх суспільно небезпечний характер; 2) вольовою - особа не може керувати своїми діями (бездіяльністю) внаслідок руйнування психічною хворобою її вольової сфери.

Осудність є однією із загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень статей 23, 24 КК України, умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Враховуючи, що стан неосудності пов`язаний з відсутністю у особи інтелектуальної та вольової ознак, з ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву, як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка суспільно небезпечному діянню в такому випадку повинна надаватись, виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.

Із зазначеним вище у висновку експерта станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу, у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву, як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру гарантує захист прав, свобод та законних інтересів осіб з психічними розладами, тому розгляд таких проваджень має спеціальну процедуру, яка урегульована спеціальними нормами закону.

Зокрема, ст. 505 КПК передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються й інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).

Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

За змістом статті 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння, які вчинили у стані обмеженої осудності злочини, які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати, зокрема, примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку. (ч.3 ст.94 КПК України).

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів - психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК ) - висновку судово-медичної експертизи.

Крім того, суд також враховує те, що невжиття відносно ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру, може зумовити заподіяння неминучої шкоди безпосередньо їй або іншим особам.

Відповідно до ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

З врахуванням викладеного, суд вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Виходячи з положень п. 15 Пленуму Верховного Суду України, які викладені у Постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строку, на який ці заходи призначені.

Запобіжний захід у даній справі не обирався.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 512, 513, 516 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Києва, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Речові докази, після набрання ухвалою законної сили:

-диск CD-R, із записами, здійсненими зовнішніми камерами відеоспостереження за 17.04.2019 залишити в матеріалах кримінального провадження;

-мобільний телефон марки «Iphone» моделі «6S» та сім-карту вважати повернутими потерпілій ОСОБА_8 за належністю.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а особою стосовно якої вирішено питання застосування заходів медичного характеру протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1