У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 березня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши апеляційну скаргу прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.02.2023 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Велика Олександрівка Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч. 4 ст. 185 КК України,

- застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 04 квітня 2023 року включно.

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_5

підозрюваний: ОСОБА_6

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 задоволено частково.

Застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 18.00 год. до 06.00 год. без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Прокурор вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

На думку прокурора, слідчий суддя прийшов до помилкового висновку про доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, встановивши наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вважає, що стороною обвинувачення в судовому засіданні була доведена наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та необхідність обрання саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 слідчим суддею встановлені наступні обставини.

СВ Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000230 від 04.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч. 4 ст. 185 КК України.

За версією органу досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється в тому, що 04.02.2023 близько 09 години 30 хвилин, діючи в умовах воєнного стану, за попередньою змовою з іншою особою., діючи умисно, з корисних намірів, направлене на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи єдиний злочинний намір, перебуваючи на вулиці Горького в смт Антонівка м. Херсон Херсонської області, шляхом виймання фанери у вікні будинку АДРЕСА_3 , проникли до нього, звідки здійснили крадіжку майна, а саме: набору каструль вартістю 5000 гривень, праски для волосся «GAMA» вартістю 1000 гривень, чоловічі туфлі «Aldo Brue» вартістю 10000 гривень, на загальну суму 16000 гривень, однак з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, оскільки був затриманий на місці в будинку ОСОБА_7 , батьком потерпілої ОСОБА_8 .

Слідчим подано клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказуючи, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Прокурор в судовому засіданні вказував, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якої міри запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив, що відсутні підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На думку слідчого судді, з врахуванням того, що стороною обвинувачення не було доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленому ризику, є доцільним обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням на підозрюваного додаткових обов`язків, які б унеможливили його перебування поза межами житла та дали б змогу контролювати належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Що стосується клопотання прокурора про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції то воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, оскаржувану ухвалу постановлено слідчим суддею 6 лютого 2023 року. 10 лютого 2023 року до Миколаївського апеляційного суду прокурором була подана апеляційна скарга на зазначене рішення. В зв`язку з тим, що апеляційна скарга не була підписана апелянтом, постановою судді від 15 лютого 2023 року апеляційна скарга повернена особі яка її подала. 1 березня 2023 року прокурором повторно подана апеляційна скарга з дотриманням вимог ст. 396 КПК України. Зазначені вище обставини свідчать про наявність підстав для поновлення прокурору строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді щодо ОСОБА_6 .

Що стосується суті прийнятого рішення то суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Крім того, слід зазначити, що ст. 184 КПК України вимагає від сторони обвинувачення в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначити не лише наявні ризики, а також вказати обставини, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку, що запобігти їм в змозі тільки цей вид запобіжного заходу.

Разом з тим, як вбачається з клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , слідчим не наведено виключних обставин і не надано доказів, які б давали підстави для тримання підозрюваного під вартою. Сама лише тяжкість кримінального правопорушення, у відповідності до практики Європейського суду з прав людини, не може бути підставою для запобіжного ув`язнення особи.

Згідно до матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч. 4 ст. 185 КК України , який є тяжким, та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважать, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя дотримався вимог закону та зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, а тому існує ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності, що підтверджується тим, що ОСОБА_6 має достатню обізнаність, щоб розуміти тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення та покарання за його вчинення.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що стороною обвинувачення не доведений вказаний у клопотанні ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, так, ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, позитивно характеризується..

Крім того, в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутнє достатнє обґрунтування, що більш м`який запобіжний захід від такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою, не здатний запобігти ризикам у кримінальному провадженні, не доведено і в судовому засіданні апеляційного суду необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання прокурора на тяжкість кримінального правопорушення, як на підставу для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є неприйнятним, оскільки лише сама тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 не може бути підставою для застосування до підозрюваного такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою, виходячи з сукупності заявлених та встановлених ризиків.

Таким чином, слідчий суддя, при прийнятті рішення про застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу обґрунтовано прийшов до висновку про достатність такого запобіжного заходу як домашній арешт для досягнення мети заходу забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними.

Апеляційний суд вважає ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, а відтак не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Поновити прокурору Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.02.2023 року.

Апеляційну скаргу прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.02.2023 року, щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: