Номер провадження: 11-кп/813/697/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 , на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2022 року, якою під час судового розгляду кримінального провадження №0000484 від 24.03.2021 року, продовжено строк тримання під вартою, відносноОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 20.12.2022 року задоволено клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Продовжено відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 19.02.2023 року.

Також ухвалою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 строком на 60 днів, тобто до 19.02.2023 року.

Рішення суду мотивоване обґрунтованістю висунутого обвинувачення, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 , просить скасувати ухвалу суду в частині застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та призначити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та визначити розмір застави виходячи з норм кримінального законодавства.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що прокурором не доведено існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України. Зазначає, що на цей час (майже рік) судовий розгляд перебуває на стадії подання прокурором доказів, які на його думку підтверджують наведені в обвинувальному акті обставини. Звертає увагу, що обвинувачений не є організатором та/або підбурювачем та клопотання не містить доказів, що кошти є винагородою за злочин. Також вказує, що ОСОБА_6 мешкає за зареєстрованою адресою, має тісні соціальні зв`язки з родичами та близькими, працює неофіційно, немає наміру чинити опір та тиск на потерпілого та свідків, підзахисний не планує переховуватися від слідства або виїжджати за межі України. Таким чином вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є не виправданою мірою та для уникнення ризиків які можуть мати місце під час судового провадження можливим є застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та застави.

Положеннями ч. 4 ст. 4221 КПК України визначено, що розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Учасники кримінального провадження були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явились. Прокурор ОСОБА_13 та захисник обвинуваченого ОСОБА_7 звернулись до суду з заявами про розгляд справи без їх участі.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за відсутності сторін кримінального провадження.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді в Київському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000484 від 24.03.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника щодо недоведеності існування ризиків, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, а саме того, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, може перешкоджати кримінальному провадженню та може продовжити злочину діяльність, апеляційний суд встановив належне та детальне обґрунтування судом наявності кожного із зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі.

Апеляційний суд враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, за вчинення яких в разі доведеності його вини, передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик того, що обвинувачений, враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі встановлення його вини, вважає, що обвинувачений може вдатися спроб переховуватися від суду.

При цьому, апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не прийнято та на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, свідки підлягають безпосередньому допиту судом, колегія суддів вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу останнім на потерпілого та свідків, з метою зміни останніми показань (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновком суду про існування ризику можливого перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, здійснюючи тиск на потерпілого та свідків, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, вчинених із застосуванням фізичного насилля до потерпілого, а докази на цей час судом не досліджувалися та свідки не допитувалися (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Також апеляційний суд вважає, що ОСОБА_6 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки раніше судимий, не працевлаштований, тобто не має постійного джерела доходу та шляхи надходження його доходів для життєдіяльності не відомі, у зв`язку з чим може вдатися до спроб вчинення інших злочинів (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження строків тримання під вартою обвинуваченому, апеляційним судом не було встановлено.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_6 мешкає за зареєстрованою адресою, має тісні соціальні зв`язки з родичами та близькими, проте, з огляду на наведені обставини та ризики, вважає, що зазначені дані щодо особи обвинуваченого істотно не зменшують існування вищезазначених ризиків та не спростовують зазначені висновки суду про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, вчинених із застосуванням фізичного насилля до потерпілого, тому суд першої інстанції відповідно до вимог ч. 5 ст. 183 КПК України мав право не визначати розмір застави щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ризики, які були заявлені у клопотанні прокурора, доведені під час розгляду клопотання та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є обґрунтованими з огляду обмеження конституційних прав і свобод обвинуваченого, оскільки суд першої інстанції дотримався при розгляді клопотання прокурора приписів ст. 331 КПК України та розглянув питання доцільності продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, з урахуванням положень глави 18 КПК України.

На думку апеляційного суду застосування до ОСОБА_6 , більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України.

Таким чином, апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Разом з цим аналізуючи надані апеляційному суду копії матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , доводів сторони захисту, апеляційний суд вважає, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції тривалий час, але судовий розгляд не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ст. 28 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, в зв`язку з чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України, щодо розумних строків розгляду справи.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2022 року, якою під час судового розгляду кримінального провадження №0000484 від 24.03.2021 року, продовжено строк тримання під вартою, відносноОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, - залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків у розгляді даного кримінального провадження передбачених ст. 28 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4