Справа №760/4937/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_3 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого в ОВС 1-го відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області капітан юстиції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про надання дозволу на затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ортолик, Кош-Агацького району, республіки Атлай РФ, громадянина Республіки Бурятія, РФ, громадянина Російської Федерації, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , заступника командира байової машини навідника-оператора 8-ої МСР 37-ї ОМБР збройних сил Російської Федерації, єфрейтора,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 та ч. 2 ст. 438 КК України,

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000277 від 04.08.2022,

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого в ОВС 1-го відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області капітан юстиції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Києва-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про надання дозволу на затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 та ч. 2 ст. 438 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000277 від 04.08.2022, за підозрою громадянина рф ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 та ч. 2 ст. 438 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Київською обласною прокуратурою.

Як зазначається у клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до ст.ст. 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, яка вступила в дію 26 січня 1910 року та 7 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є російська федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

У зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади російської федерації та службових осіб з числа керівництва збройних сил російської федерації, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону в порушення порядку встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені представниками влади і збройних сил російської федерації як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам російської федерації, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту російської федерації на території України - в АР Крим та м. Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та збройних сил російської федерації вирішили досягти шляхом розв`язання та ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців збройних сил російської федерації, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та російської федерації, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної цілісності України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території російської федерації службові особи генерального штабу збройних сил російської федерації, на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб збройних сил російської федерації, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося досягнення військово-політичних цілей російської федерації, які, на думку співучасників, були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України та, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

У подальшому, починаючи з 20.02.2014, на виконання свого злочинного плану військово-політичне керівництво російської федерації з використанням військовослужбовців російської федерації та інших спецпідрозділів розпочало здійснювати агресію та військові дії щодо України у відношенні її територіальної цілісності та забезпечення правопорядку. Зокрема здійснено окупацію території АР Крим, створено терористичні організації «ДНР» та «ЛНР». При цьому учасники політичного блоку вказаних терористичних організацій, за підтримки та сприяння представників влади російської федерації під виглядом органів державної влади, створили окупаційні адміністрації російської федерації, які забезпечують подальшу окупацію та здійснюють управління частинами територій Донецької та Луганської областей України на місцевому рівні.

З огляду на викладене, між російською федерацією та Україною з 20 лютого 2014 року триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

Водночас, Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 2 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про ратифікацію Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року про захист жертв війни» від 03.07.1954 (далі - Конвенція), ця Конвенція застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Із цією метою є забороненими й залишатимуться забороненими будь-коли та будь-де такі діяння стосовно зазначених вище осіб:

a) насилля над життям й особистістю, зокрема всі види вбивств, завдання каліцтва, жорстоке поводження й тортури;

b) захоплення заручників;

c) наруга над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження;

d) засудження та застосування покарання без попереднього судового рішення, винесеного судом, який створено належним чином і який надає судові гарантії, визнані цивілізованими народами як необхідні (стаття 3 Конвенції).

Продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою, 21 лютого 2022 року російською федерацією визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.

22 лютого 2022 року президентом російської федерації, діючи згідно злочинного плану, до ради федерації направлено звернення про використання збройних сил російської федерації за межами держави, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року о 05.00 год президентом російської федерації оголошено про початок військової операції на території України.

Після цього, підрозділами збройних сил російської федерації, на виконання злочинного наказу представників влади російської федерації, всупереч вимог міжнародного законодавства, зокрема: частини 4 статті 2 Статуту ООН, Декларації Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року; резолюцій- № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить визначення агресії, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, та здійснено широкомасштабне військове вторгнення на територію України, яке триває до цього часу.

В ході даного вторгнення, підрозділами збройних сил та інших військових формувань російської федерації, в порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, здійснюються спроби окупації міст на території України, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння і військового обладнання. При цьому, вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії російської федерації та її збройних формувань призводять до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

У зв`язку з цим, 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на території України введено воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжувався.

У свою чергу, громадянин Російської Федерації ОСОБА_5 , перебуваючи у військовій формі встановленого зразка, маючи вогнепальну зброю, обіймаючи посаду заступника командира бойової машини навідника-оператора 8-ої МСР 37-ої ОМБР збройних сил Російської Федерації, маючи звання єфрейтора, тобто є комбатантом у розумінні статті 44 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) з невстановлених мотивів, за попередньою змовою групою осіб з іншими особами, усвідомлюючи, що агресія проти України та її жителів організована і здійснюється представниками влади РФ та ЗС РФ, які діють в порушення вищевказаних нормативних правових актів, виконуючи злочинні накази, здійснив незаконний перетин державного кордону та приймав безпосередню участь у актах збройної агресії на території України, зокрема села Гавронщина Бучанського району Київської області.

Так, з 26.02.2022 по 31.03.2022 (точну дату та час встановити не виявилось за можливе), внаслідок збройної агресії Російської Федерації територія села Гавронщина Бучанського району Київської області фактично перейшла під владу армії Російської Федерації, тобто була окупована.

У період часу з 27.02.2022 по 30.03.2022 військовослужбовець РФ ОСОБА_5 , перебуваючи на території окупованого представниками підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації села Гавронщина Бучанського району Київської області, вчиняв жорстоке поводження з цивільним населенням, вчиняв імітацію розстрілу цивільних осіб, вчиняв незаконне, довільне привласнення майна цивільного населення села Гавронщина Бучанського району Київської області та вчиняв жорстоке поводження з цивільним населенням, поєднане з умисним вбивством.

При цьому, військовослужбовець РФ ОСОБА_5 , був обізнаний із законами та звичаями війни, передбаченими та закріпленими в положеннях міжнародного законодавства, нормативно-правових актах РФ, тобто виконуючи накази, останній чітко усвідомлював їх злочинність.

Так, 03.03.2022, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, військовослужбовець РФ ОСОБА_5 , перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_2 , зупинив ОСОБА_6 , який йшов по вулиці та з метою подавлення волі та спроможності останнього до опору, направив на нього автоматичну зброю та наказав лягти на землю, лицем до низу, після чого наніс ряд ударів в різні ділянки тіла, ставлячи питання про приналежність потерпілого ОСОБА_6 до Збройних сил України та інших військових та громадських формувань супротиву військовій агресії.

Після нанесення ударів та погроз зброєю, військовослужбовець РФ ОСОБА_5 , застосовуючи фізичну силу до ОСОБА_6 , перемістив останнього за будівлю, розташовану за адресою АДРЕСА_2 та вистрілив з автоматичної зброї в голову ОСОБА_6 .

При цьому, ОСОБА_6 завдано наступні тілесні ушкодження: на бічній поверхні шиї справа рана (вхідна) діаметром приблизно 1,2 см, на волосистій частині голови в лівій тім`яній області рана 5?2 см з нерівними краями. Від рани йде раневий канал справа наліво та знизу вгору, ушкоджуючи кістки черепа, проникає у порожнину його і закінчується раною. При дослідженні раневого каналу виявлено ушкодження м`яких тканин шиї та голови, кісток черепа, мозкових оболонок, тканини головного мозку. Смерть потерпілого ОСОБА_6 настала від вогнепального крізного кульового поранення голови.

Вищевказане свідчить про те, що є прямий причинний зв`язок між отриманими ушкодженнями та настанням смерті ОСОБА_6 .

Слідчий зазначає, що військовослужбовець РФ ОСОБА_5 вчинив інші порушення законів та звичаїв війни, що виразилось у незаконному затриманні та завданні тілесних покарань (ушкоджень) ОСОБА_6 , поєднане з умисним вбивством останнього, чим порушив вимоги ст.ст. 3, 27, 31, 32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаній у м. Женева 12.08.1949 та ст. ст. 43, 44, 51, 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I).

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється в іншому порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, поєднаному з умисним вбивством, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України.

Крім того, 06.03.2022, в обідній час, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, громадянин Російської Федерації єфрейтор ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді заступника командира бойової машини навідника-оператора 8-ої МСР 37-ої ОМБР збройних сил Російської Федерації, перебуваючи поряд з будинком АДРЕСА_3 , разом з іншим невстановленим військовослужбовцем збройних сил Російської Федерації, зайшли на територію домоволодіння за вищевказаною адресою, де знаходилась ОСОБА_7 , та у порушення вимог статей 27, 31, 32, 33, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, статей 51, 52, 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08.06.1977, погрожуючи останній застосуванням зброї, незаконно заволодів ключами від автомобіля марки «Volkswagen», моделі «Jetta» / з номерним знаком НОМЕР_1 , належного ОСОБА_7 на праві приватної власності, який перебував на території домоволодіння, при цьому військовослужбовець РФ ОСОБА_5 не виконав вимоги ст. 97 Конвенції щодо надання відповідної детальної розписки потерпілому.

Після чого, військовослужбовець РФ ОСОБА_5 підійшов до вказаного вище автомобіля, відчинив дверцята ключем від автомобіля та замка запалювання, сів за кермо та, продовжуючи свій злочинний намір, скориставшись ключем від замка запалювання, привів у дію двигун та рушив за кермом автомобіля, тобто вчинив незаконне, довільне привласнення майна (пограбування цивільного населення), що не викликане військовою необхідністю, після чого на вказаному автомобілі залишив територію домоволодіння АДРЕСА_3 , яким користувався для власних потреб, а не у військових цілях, тобто заволодіння яким відбулося виключно з корисливою метою, що є порушенням статті 33 Конвенції, чим завдано матеріального збитку потерпілому на суму 314 108, 48 грн.

Отже, ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем ЗС РФ, за попередньою змовою з невстановленим на даний час військовослужбовцем ЗС РФ, здійснив незаконне заволодіння майном (пограбування цивільного населення), що не викликане військовою необхідністю, тобто порушив ст. ст. 3, 27, 33, 97, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаній у м. Женева 12.08.1949 та ст. ст. 43, 44, 51, 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I).

Слідчий вказує, що таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється в іншому порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинених за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Крім того, 26.03.2022, в обідній час, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, громадянин Російської Федерації єфрейтор ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді заступника командира бойової машини навідника-оператора 8-ої МСР 37-ої ОМБР збройних сил Російської Федерації, перебуваючи поряд з будинком АДРЕСА_4 , разом з іншим невстановленим військовослужбовцем збройних сил Російської Федерації, зайшли на територію домоволодіння за вищевказаною адресою, де знаходився ОСОБА_8 , та у порушення вимог статей 27, 31, 32, 33, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, статей 51, 52, 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08.06.1977, погрожуючи останньому застосуванням зброї, незаконно заволодів ключами від автомобіля марки «ЗАЗ», моделі «Таврія» з номерним знаком НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 на праві приватної власності та перебував на території домоволодіння, при цьому військовослужбовець РФ ОСОБА_5 не виконав вимоги ст. 97 Конвенції щодо надання відповідної детальної розписки потерпілому.

Після чого, військовослужбовець РФ ОСОБА_5 віддав наказ підлеглому військовослужбовцю підійти до вищевказаного автомобіля, відчинити дверцята ключем від автомобіля та замка запалювання, сісти за кермо та, скориставшись ключем від замка запалювання, привести у дію двигун та рушити за кермом автомобіля. Після виконання наданого наказу та виїзду автомобіля за межі домоволодіння, військовослужбовець РФ ОСОБА_5 , разом з іншим невстановленим військовослужбовцем збройних сил Російської Федерації, на автомобілі марки «ЗАЗ», моделі «Таврія» з номерним знаком НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 на праві приватної власності, залишили територію домоволодіння АДРЕСА_4 , тобто вчинив незаконне, довільне привласнення майна, яким користувався для власних потреб, а не у військових цілях, тобто заволодіння яким відбулося виключно з корисливою метою, що є порушенням статті 33 Конвенції, чим завдано матеріального збитку потерпілому на суму 41 703, 48 грн.

Отже, ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем ЗС РФ віддав наказ невстановленим на даний час військовослужбовцям ЗС РФ на пограбування цивільного населення, що не викликане військовою необхідністю, чим порушив ст. ст. 3, 27, 33, 97, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаній у м. Женева 12.08.1949 та ст. ст. 43, 44, 51, 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I).

Слідчий зазначає, що таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється в іншому порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинених за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

В подальшому, 27.03.2022, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , в с. Гавронщина Бучанського району Київської області, розпочав обшуки будівель села з метою виявлення українського населення, військовослужбовців Збройних сил України, співробітників правоохоронних органів та воїнів АТО.

Зокрема, 27.03.2022, в обідній час, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, під час проведення обшуку у вказаному домоволодінні, де в цей час перебували ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у військовослужбовеця РФ ОСОБА_5 виник умисел на їх незаконне затримання.

Так, військовослужбовець РФ ОСОБА_5 , для реалізації свого злочинного умислу, в порушення ст. 31, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про ратифікацію Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року про захист жертв війни» від 03.07.1954 та ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 8 червня 1977 року, будучи озброєним автоматичною вогнепальною зброєю, одягнений у камуфляжну військову форму зеленого кольору, з метою подавлення волі та спроможності ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до опору, здійснив незаконне затримання останніх, а саме умисно позбавив їх можливості вільно пересуватись, протиправно перешкоджаючи йому обирати за своєю волею місце знаходження, погрожуючи вбивством, а саме навівши на потерпілих зброю в область тулуба, повідомив потерпілих про готовність застосувати вогнепальну зброю відносно них у разі неотримання інформації на користь окупованих військ, а саме щодо розташування позицій ЗСУ, місцезнаходження колишніх учасників АТО та працівників правоохоронних органів, чим вчинив катування останніх.

Після цього, військовослужбовець РФ ОСОБА_5 наказав потерпілим перейти до приміщення кухні зазначеного вище домоволодіння з метою проведення незаконних допиту щодо отримання інформації на користь окупаційних військ, а саме щодо розташування позицій ЗСУ, місцезнаходження колишніх учасників АТО та працівників правоохоронних органів, де вони не мали можливості вільно залишити вказане приміщення, тобто незаконно затримав.

Знаходячись у приміщенні кухні, військовослужбовець РФ ОСОБА_5 , в порушення ст. 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, вчинив жорстоке поводження з цивільним населенням, а саме впродовж тривалого часу, тримаючи цивільних осіб під прицілом, проводив допит ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , імітував розстріл, виставляючи потерпілих у шеренгу та погрожував вбивством, направляючи на них автоматичну зброю, після чого з автоматичної зброї здійснив одиночний постріл у стелю кухні, чим вчиним жорстоке поводження з цивільним населенням.

Своїми умисними діями, які виразились в погрозі вбивством, незаконному затриманні та катуванні потерпілих, жорстокому поводженні із цивільним населенням з метою отримання інформації на користь окупаційних військ, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, військовослужбовець РФ ОСОБА_5 , порушив вимоги ст.ст. 3, 31, 32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни та ст.ст. 51, 52, 75 Додаткового протоколу І були спрямовані на незаконне затримання та жорстоке поводження з цивільним населенням, тобто діяв з прямим умислом.

Отже військовослужбовець РФ ОСОБА_5 здійснив відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , незаконне затримання цивільного населення, що перебувають під захистом, погрозу вбивством та жорстоке поводження, чим порушив вимоги ст. 3, 27, 31, 32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та ст. ст. 51, 52, 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I).

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у жорстокому поводженні з цивільним населенням та інших порушеннях законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

21.02.2023 складено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри військовослужбовцю Збройних сил Російської Федерації ОСОБА_5 вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438, та ч. 2 ст. 438 КК України,.

22.02.2023 повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438, та ч. 2 ст. 438 КК України, пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного та повістки про виклик на допит в якості підозрюваного на 25.02.2023, 27.02.2023 та 28.02.2023 опубліковано у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, зокрема, в офіційній газеті органів державної виконавчої влади України, «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування» за посиланням: https://www.gp.gov.ua/ua/posts/povidomlennya-pro-pidozru-ta-povistki-pro-viklik.

25.02.2023 ОСОБА_5 на допит в якості підозрюваного не з`явився та не повідомив поважних причин свого неприбуття.

25.02.2023 ОСОБА_5 на допит в якості підозрюваного не з`явився та не повідомив поважних причин свого неприбуття.

25.02.2023 ОСОБА_5 на допит в якості підозрюваного не з`явився та не повідомив поважних причин свого неприбуття.

Згідно з повідомленням ВКІБ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, останній у складі збройних сил російської федерації, які окупували населений пункт Київської області, виїхав з території України на територію Російської Федерації, де й знаходиться до теперішнього часу.

Разом з тим, під час проведення досудового розслідування встановити місцезнаходження підозрюваного не вдалося.

Відповідно відомостей Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_5 у період з 24.02.2022 по 05.09.2022 перетин державного кордону України не здійснював.

04.11.2022 підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в розшук.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, доданими до клопотання, а саме: показаннями потерпілих, свідків, протоколами впізнання за фотознімками з потерпілими та свідками, протоколами слідчих експериментів, повідомленням про підозру, повістками про виклик на слідчі дії, постановою про оголошення підозрюваного в розшук.

Викладені обставини та матеріали кримінального провадження дають підстави підозрювати останнього у порушенні законів та звичаїв війни, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438 та ч. 2 ст. 438 КК України, що є особливо тяжкими злочинами.

Окрім того, слідчий акцентує увагу на наступному:

- ОСОБА_5 не має постійного місця проживання на території України та знаходиться за її межами, заявив, що не з`явиться для проведення слідчих та процесуальних дій, перебуває у злочинній змові з представниками іноземної держави - Російської Федерації та організацій цієї ж країни, яка здійснюється з дотриманням вимог конспірації та підготовки залучених до неї осіб, що передбачає обов`язок знищити докази такої діяльності за можливості їх розголошення, а тому беручи до уваги скоєння ним особливо тяжких злочинів, він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- у ході досудового розслідування не встановлено та не допитано усіх осіб, яким відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, а тому ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків;

- серед оточення ОСОБА_5 є невстановлені учасники злочину, яких він може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб, а тому ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- у зв`язку із продовженням агресії Російською Федерацією щодо України, в разі обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, він зможе продовжити вчинення злочинів, переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Вказані обставини свідчать про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказують, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, зможе переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших невстановлених співучасників злочину у даному кримінальному провадженні, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Запобігання вказаним ризикам неможливе у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, зважаючи на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочинів, просить слідчого суддю надати дозвіл на затримання підозрюваного громадянина російської федерації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні клопотання про надання дозволу на затримання підозрюваного з метою його приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав та просив задовольнити, долучив до матеріалів клопотання відповідь начальника 1 відділу СУ ГУ СБ України у м.Києві та Київській області щодо виконання доручення від 12.09.2022 з листами ДПС України, відповідь начальника 1 відділу СУ ГУ СБ України у м.Києві та Київській області щодо виконання доручення від 26.08.2022 з роздруківкою з ІТС «Аркан», повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 07.06.2022, постанову про оголошення у розшук ОСОБА_5 від 04.08.2022, роздруківки з офіційного веб-сайту Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування» щодо повідомлення про підозру, повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повістки про виклик ОСОБА_5 , копію газети «Урядовий кур`єр» №37 (7435), протокол огляду мережі Інтернет від 08.07.2022.

Заслухавши доводи прокурора, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 5 ст. 200 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право подати клопотання про дозвіл на затримання особи, яке розглядається слідчим суддею, судом згідно з правилами, передбаченими статтею 189 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 188 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Частиною 2 статті 187 КПК України встановлено, що якщо слідчий, прокурор подав разом із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, слідчий суддя, суд приймає рішення згідно зі статтею 189 цього Кодексу.

Положенням ч. 4 ст. 189 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що: 1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; 2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

В ході судового розгляду клопотання було встановлено, що 07.06.2022 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст.438 КК України. Вказане повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 07.06.2022 та повістки про виклик опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування», що підтверджується доданими до матеріалів протоколом огляду веб-сайту газети «Урядовий кур`єр» від 08.07.2022 та роздруківкою з офіційного веб-сайту Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування».

Згідно повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 21.02.2023, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438, та ч. 2 ст. 438 КК України, що в подальшому, 22.02.2023, разом з пам`яткою про процесуальні права та обов`язки підозрюваного та повістками про виклик на допит в якості підозрюваного на 25.02.2023, 27.02.2023 та 28.02.2023 опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування». Зазначене підтверджується доданими до матеріалів роздруківкою з офіційного веб-сайту Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування» щодо повідомлення про підозру та повістки про виклик ОСОБА_5 на 01.11.2022, 02.11,2022, 03.11.2022, копією газети «Урядовий кур`єр» №37 (7435).

Таким чином, пред`явлена органами досудового розслідування ОСОБА_5 підозра за ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438, та ч. 2 ст. 438 КК України, відповідає вимогам ст.ст. 276-278 КПК України та повідомлення про підозру та зміну раніше повідомленої підозри були опубліковані у спосіб, передбачений КПК України.

04.08.2022 постановою слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_4 підозрюваного ОСОБА_5 оголошено у розшук.

На переконання слідчого судді, на день розгляду клопотання ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438, та ч. 2 ст. 438 КК України, що підтверджується копіями матеріалів кримінального провадження, долученими слідчим до клопотання та дослідженими слідчим суддею в судовому засіданні.

Беручи до уваги вагомість наданих доказів, що свідчать, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, перебування підозрюваного у розшуку, слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором була доведена наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: можливість переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших невстановлених співучасників злочину у даному кримінальному провадженні, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, прокурором було доведено, що існують достатні підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_5 такого виду запобіжного заходу як тримання під вартою, а також те, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть в повній мірі запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні.

У свою чергу, слідчий суддя враховує, що на даний час місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_5 не встановлено, у зв`язку з чим існують достатні підстави вважати, що він переховується від органів досудового розслідування та суду.

Враховуючи викладене, з метою запобігти спробам підозрюваного надалі переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень, слідчий суддя вважає за необхідне надати дозвіл на затримання ОСОБА_5 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, строк дії ухвали слід встановити тривалістю 6 (шість) місяців з дня її постановлення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-178, 187-191, 200, 309, 532 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання - задовольнити.

Надати дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ортолик, Кош-Агацького району, республіки Атлай РФ, громадянина Республіки Бурятія, РФ, громадянина Російської Федерації, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , заступника командира байової машини навідника-оператора 8-ої МСР 37-ї ОМБР збройних сил Російської Федерації, єфрейтора, з метою його приводу до Солом`янського районного суду м. Києва для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Дата втрати законної сили ухвали слідчого судді - 07 вересня 2023 року.

Затримана на підставі ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше тридцяти шести годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до слідчого судді, суду, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1