печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2022 року

слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_5,

при секретарі: ОСОБА_6,

за участю:

представника особи, яка подала скаргу, адвоката: ОСОБА_7,

прокурора: ОСОБА_8,

слідчого: ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Києві провадження за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000999, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений кодексом строк, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - особа, яка подала скаргу, ОСОБА_1 ) звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000999 (далі - прокурор), що полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений кодексом строк.

Так, у скарзі ОСОБА_1 просив зобов`язати прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000999, прийняти протягом трьох днів з дня одержання ухвали слідчого судді одне з процесуальних рішень, передбачених ч. 2 ст. 283 КПК України.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначає, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000999 стосується його безпосередньо, впливає на його права, оскільки із самого моменту внесення відомостей до ЄРДР 18.06.2014 за ч. 2 ст. 375 КК України орган досудового розслідування і прокурор розглядали виключно його як підозрюваного (єдину особу яка могла бути фігурантом розслідуваного злочину). Не змінилася вказана ситуація і з додаванням 23.11.2021 розслідуваним обставинам додаткової кваліфікації за ч. 1 ст. 111 КК України, про що свідчать тотожні формулювання описів вказаних кримінальних правопорушень у ЄРДР.

Крім того, орган досудового розслідування і прокурор протягом всього розслідування неодноразово прямо вказували, що підозрюють саме ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється досудове розслідування, про що свідчать мотивувальні частини доданих до скарги ухвал слідчих суддів.

За таких обставин, враховуючи практику ЄСПЛ, особа, яка подала скаргу, вважає, що вона набула статусу підозрюваного у 2014 році, відтак, має право на звернення з такою скаргою.

Так, ОСОБА_1 зазначає, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000999 здійснюється більше ніж 8 років, відтак, у сторони обвинувачення була можливість провести всі необхідні та можливі слідчі дії для прийняття процесуального рішення у провадженні, отже, строк досудового розслідування у цьому провадженні не є розумним. Також особа, яка подала скаргу, вважає, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні не має на меті виконання завдань, визначених ст. 2 КПК України, проведення в ньому досудового розслідування з огляду на його тривалість є формальним та таким, що переслідує інші цілі, ніж визначені законом. Прокурором не дотримано розумні строки у кримінальному провадженні та порушено вимоги, встановлені пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, в частині обов`язків сторони обвинувачення висунути публічне обвинувачення та забезпечити перевірку його обґрунтованості судом упродовж розумного строку.

21.10.2022 року на адресу слідчого судді надійшла заява старшого слідчого у кримінальному провадженні № 0000999 від 06.12.2021 року ОСОБА_2 в якій останній просив розглядати справу за його відсутності, а також надав письмові заперечення на скаргу в яких просив у задоволені скарги відмовити, оскільки ОСОБА_1 не наділений процесуальним статусом, який надає йому право звертатись з таким клопотанням, жодній особі у кримінальному провадженні не повідомлено про підозру, не закінчились строки досудового розслідування та строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.11.2022 року задоволено клопотання адвоката ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про розгляд провадження за скаргою в режимі відеоконференції.

Згідно ч. 4 ст. 107 та ст. 336 КПК України, розгляд скарги здійснювався в режимі відеоконференції за допомогою фіксування судового процесу технічними засобами.

В судовому засідання адвокат ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримав вимоги скарги з викладених у ній підстав та просив їх задовольнити.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні щодо задоволення скарги заперечували, зазначивши, що ОСОБА_1 не набув статусу підозрюваного, є свідком у даній справі, відтак, не має права звертатись з такою скаргою. Також прокурор зазначив, що фігурантами у даному кримінальному провадженні є бувший Прем`єр-міністр України ОСОБА_10 та інші посадові особи, що ускладнює проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000999.

Вислухавши пояснення представника особи, яка подала скаргу, адвоката ОСОБА_7, прокурора ОСОБА_8, слідчого ОСОБА_9, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що 18.06.2014 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, а саме, винесення суддями Господарського суду м. Києва завідомо неправосудного рішення 19.09.2012 року, яким задоволено позов Міністерства оброни Російської Федерації до Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України щодо стягнення з бюджету України 3 113 053 506,26 грн.

Також 18.06.2014 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, а саме, службовими особами Кабінету Міністрів України підроблено листи колишнього Прем`єр-міністра України ОСОБА_3 на адресу Голови Уряду Російської Федерації ОСОБА_4 .

Рішенням Конституційного Суду України від 11.06.2020 року №7-р/2020 стаття 375 КК України визнана неконституційною та декриміналізована.

23.11.2021 року у даному кримінальному провадженні внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, а саме, громадянами України з числа суддів господарських суддів України, а також їх співучасниками з числа службових осіб Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та Державної казначейської служби України, працівників правоохоронних органів України умисно вчинено діяння на шкоду економіці та безпеці України, а саме, надано іноземній державі допомогу в проведені підривної діяльності проти України шляхом незаконного стягнення з України та реального перерахування на користь Міністерства оброни Російської Федерації 3 113 053 506,26 грн. на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 19.09.2012 року у справі № 5011-61/11340-2012 за позовом Міністерства оброни Російської Федерації до Кабінету Міністрів України за участю третьої особи - ЗАТ «Єдині енергетичні системи України» про стягнення сукупно 3 113 053 506,26 грн.

На даний час після виділення матеріалів досудового розслідування 06.12.2021 року вказаному кримінальному провадженню присвоєно номер № 0000999. Органом досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні визначено Центральний апарат Державного бюро розслідувань, процесуальне керівництво здійснює Офіс Генерального прокурора.

Суддя Господарського суду м. Києва ОСОБА_1 одноособово розглядав господарську справу № 5011-61/11340-2012, у якій виніс вищевказане судове рішення від 19.09.2012 року. Отже, зазначене дає достатні підстави вважати, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР за ч. 2 ст. 375 КК України, тобто, з 18.06.2014 року, орган досудового розслідування і прокурор розглядали ОСОБА_1 як підозрюваного і саме щодо нього здійснювали досудове розслідування.

Вказане підтверджується також і наведеними формулюваннями у мотивувальних частинах ухвал слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва від 28.05.2015 у справі № 757/18526/15-к та від 29.11.2021 у справі № 757/63424/21-к при описі встановлених органом досудового розслідування обставин.

Проведені у кримінальному провадженні № 0000999 слідчі та процесуальні дії також свідчать про те, що розслідування здійснювалося саме щодо ОСОБА_1 .

Так, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_11 від 17.07.2014 року надано тимчасовий доступ до оригіналів матеріалів судового провадження № 5011 61/11340-2012, відкритого Господарським судом м. Києва за позовом Міністерства оброни Російської Федерації до Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України про стягнення 3 113 053 506,26 грн. 28.08.2014 року Слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_12 направлено запит до Голови Господарського суду м. Києва ОСОБА_14 про надання копії особової справи судді Господарського суду м. Києва ОСОБА_1 Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_13 від 28.05.2015 року надано дозвіл на обшук в службовому кабінеті судді Господарського суду м. Києва ОСОБА_1 . Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_13 від 03.06.2015 року надано тимчасовий доступ до інформації щодо з`єднань з абонентських номерів мобільних телефонів, якими користуються судді Господарського суду м. Києва. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_15 від 29.11.2021 року надано тимчасовий доступ з можливістю вилучення оригіналу господарської справи № 5011 61/11340-2012 за позовом Міністерства оброни Російської Федерації до Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України про стягнення 3 113 053 506,26 грн. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_16 від 21.02.2022 року в задоволені клопотання про тимчасовий доступ до особової справи судді Господарського суду м. Києва ОСОБА_1 відмовлено.

Отже, ОСОБА_1 допитували як свідка, вилучали його особову справу, відбирали зразки його підпису для проведення почеркознавчої експертизи. Вищезазначені обставини слідчим та прокурором не заперечувалися.

За приписами ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

За практикою ЄСПЛ початком кримінального переслідування особи вважається не тільки момент формального повідомлення про підозру, а й момент коли стало відомо, що органи державної влади сприймають особу як підозрюваного, навіть якщо офіційного повідомлення про підозру не було.

ЄСПЛ визначає «кримінальне обвинувачення» як «офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння», при цьому, «в деяких випадках це може робитися у формі інших заходів, здійснення яких несе в собі таке твердження і, по суті, так само впливає на становище підозрюваного» (рішення у справі «Екле проти Німеччини»). При цьому, за практикою ЄСПЛ висуненням обвинувачення визнаються, зокрема, такі обставини: арешт особи (рішення у справі «Вемхофф проти Німеччини»), офіційне повідомлення про намір здійснення стосовно особи кримінального переслідування (рішення у справі «Ноймайстер проти Австрії»), початок досудового слідства проти конкретної особи чи арешт банківських рахунків конкретної особи (рішення у справі «Рінґайзен проти Австрії»).

При цьому, гарантіями, передбаченими ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за практикою Європейського суду з прав людини, користується особа, викликана як свідок у кримінальній справі, але фактично підозрювана у вчиненні злочину (зокрема, їй були поставлені запитання під час допиту, які можуть бути використані проти неї як обвинувальні) (рішення у справі «Сервес проти Франції»). Європейським судом з прав людини поняття «кримінальне обвинувачення» пов`язане із вчиненням різноманітних процесуальних дій, передбачених національним законодавством, від початку досудового розслідування і до ухвалення судового рішення.

Співставлення встановлених фактичних обставин справи, які свідчать про здійснення досудового розслідування від його початку саме щодо ОСОБА_1 , із наведеною практикою ЄСПЛ, дає підстави для висновку, що попри відсутність офіційного повідомлення про підозру, орган досудового слідства і прокурор фактично розглядають ОСОБА_1 як підозрюваного ще з 18.06.2014.

Аналогічного висновку щодо фактичного набуття ОСОБА_1 статусу підозрюваного у 2014 році дійшли також слідчі судді Печерського районного суду міста Києва за наслідками розгляду скарг ОСОБА_1 в ухвалах від 05.08.2022 у справі № 757/18832/22-к та від 01.09.2022 у справі № 757/21699/22-к.

Вказане свідчить про порушення прав ОСОБА_1 та наявність у нього права звертатись із клопотанням про закриття провадження, оскаржувати недотримання розумних строків тощо.

Стаття 6 Конвенції, яка надає кожній особі право на розгляд справи упродовж розумного строку, у кримінальній процесуальній сфері має на меті забезпечити, аби обвинувачений не залишався занадто довгий час під тягарем обвинувачення, обґрунтованість якого має бути доведена (рішення у справах «Вемхофф проти Німеччини», «Карт проти Туреччини»).

Відсутність у законодавстві певних кримінальних процесуальних правил щодо можливості та строків перекваліфікації через сплив значного проміжку часу досудового розслідування може становити загрозу для рівності сторін, оскільки їх мета - захистити учасників кримінального провадження від будь-яких зловживань представників державної влади, і від недоліків або недостатньої чіткості таких правил найбільше ризикує постраждати саме сторона захисту (рішення ЄСПЛ «Коем та Інші проти Бельгії»).

Отже, об`єднання, виділ, приєднання матеріалів провадження до інших проваджень (в т.ч. № 0002990 від 02.04.2013 року та № 0000999 від 06.12.2021 року) не змінює ні набутого ОСОБА_1 статусу, ні строків досудового розслідування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 114 КПК України, для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження; будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

Частиною 2 ст. 113 КПК України визначено, що будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідними положеннями цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Як визначено у ч. 2 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або винесення постанови про початок досудового розслідування у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу, до дня повідомлення особі про підозру становить: 1) дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; 2) вісімнадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Отже, законом встановлено граничний строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні вісімнадцять місяців.

За змістом ч. 2 ст. 28 КПК України проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Основним завданням слідчого судді при виконанні функцій судового контролю є встановлення факту, чи дійсно права і свободи людини було порушено або вони порушуються; чи було створено або створюються перешкоди для їх реалізації; чи має місце інше обмеження прав і свобод; які перешкоди він зобов`язаний поновити або усунути для їх реалізації.

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до прокурора з клопотанням про закриття кримінального провадження, посилаючись серед іншого на недотримання розумних строків. Проте, у розгляді клопотання було відмовлено листом від 08.07.2022 року № 31/2/1 40109 22.

Вказану бездіяльність щодо не розгляду клопотання ОСОБА_1 оскаржив до слідчого судді та за результатом розгляду скарги ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05.08.2022 року у справі № 757/18832/22-к відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора.

У серпні 2022 року ОСОБА_1 повторно звернувся із клопотанням про закриття кримінального провадження та, не одержавши відповідь, оскаржив до слідчого судді бездіяльність щодо не розгляду свого клопотання.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.09.2022 року у справі № 757/21699/22-к скаргу задоволено, зобов`язано прокурора розглянути клопотання про закриття кримінального провадження в порядку ст. 220 КПК України із винесенням відповідної постанови.

Постановою від 07.09.2022 року прокурор відмовив в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , посилаючись на те, що ОСОБА_1 має статус свідка, а тому не має права заявляти такі клопотання.

Як визначено у ч. 1 ст. 283 КПК України, особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 КПК України, прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

За приписами п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України до загальних засад кримінального провадження відноситься розумність строків.

За своєю юридичною природою процесуальні строки виступають темпоральними умовами реалізації суб`єктивних прав і юридичних обов`язків учасників кримінальних процесуальних правовідносин.

З нормативного визначення ч. 3 ст. 28 КПК України критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Як встановлено слідчим суддею, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000999 здійснюється з 2014 року, що на час розгляду скарги становить більше восьми років.

Разом з тим, впродовж восьми років здійснення досудового розслідування повідомлення про підозру ОСОБА_1 не здійснювалось. При цьому, тривалість здійснення досудового розслідування дозволяла органу досудового розслідування зібрати достатні докази, у разі їх наявності, для повідомлення про підозру чи для закриття кримінального провадження.

Прокурором та слідчим в судовому засіданні не наведеного жодних аргументів, які б свідчили про особливу складність справи чи наявність відомостей про здійснення протидії розслідуванню та прийняттю процесуальних рішень, у тому числі, відомостей, які б свідчили про неможливість його завершення шляхом прийняття прокурором одного з передбачених ч. 2 ст. 283 КПК України процесуальних рішень, з урахуванням положень, визначених ст. 278 КПК України щодо повідомлення особі про підозру.

Між тим, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що ефективність розслідування включає вимоги щодо оперативності та розумної його швидкості. Навіть за умови, що існують перешкоди або труднощі, які перешкоджають прогресу розслідування у конкретній ситуації, оперативне реагування національних органів влади є надзвичайно важливим для підтримання громадської віри в їхню відданість принципам верховенства права та їхню здатність запобігати проявам сприяння незаконним діям або терпимості до них. Відтак, здійснення досудового розслідування в строк 8 років повністю нівелює засаду кримінального провадження, визначену у ч. 5 ст. 28 КПК України.

Аналізуючи викладене, слідчий суддя погоджується з твердженням адвоката ОСОБА_7, що нечіткі формулювання представників компетентних органів в кримінальних провадженнях використовується з метою створення уяви про те, що ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, що грубо порушує принцип презумпції невинуватості особи та запобігання зазначених маніпуляцій, що, в свою чергу, слугує підставою для встановлення процесуальних строків прийняття відповідних процесуальних рішень, визначених ст. 283 КПК України.

Подальше розслідування зазначеного кримінального провадження і згадування в їх контексті ОСОБА_1 без прийняття процесуальних рішень про притягнення до кримінальної відповідальності чи його закриття є прямим та суттєвим втручанням в його права та законні інтереси, порушує права ОСОБА_1 на захист, а також право, визначене ч. 5 ст. 28 КПК України, яка встановлює, що кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Таким чином, слідчий суддя вважає що органом досудового розслідування порушено граничні строки проведення досудового розслідування та порушено право ОСОБА_1 на справедливий розгляд справи в розумні строки.

За таких обставин, слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000999, протягом семи робочих днів з дня одержання ухвали слідчого судді прийняти у кримінальному провадженні № 0000999 одне із процесуальних рішень, передбачених ч. 2 ст. 283 КПК України.

Отже, скарга ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000999, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений кодексом строк, є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 8, 9, 28, 110, 113, 114, 219, 280, 281 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000999, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений кодексом строк - задовольнити частково.

Зобов`язати прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000999, протягом семи робочих днів з дня одержання ухвали слідчого судді прийняти у кримінальному провадженні № 0000999 одне із процесуальних рішень, передбачених ч. 2 ст. 283 КПК України.

Контроль за виконанням ухвали слідчого судді покласти на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000999.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_5