Провадження № 1-кп/344/554/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря с/з: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у селі Ямниця, Тисменицького району, Івано-Франківської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 привласнив офіційний документ з корисливих мотивів та вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану.

Кримінальні правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, в серпні 2022 року ОСОБА_4 поблизу магазину «Заравшан», що знаходиться по вул. Довженка, 21Б, у м.Івано-Франківську, знайшов у сміттєвому баку банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , держателем якої є потерпіла ОСОБА_6 , яку остання 22.07.2022 року залишила без нагляду на території дитячого майданчику по вулиці Довженка у місті Івано-Франківськ.

Надалі ОСОБА_4 усвідомлюючи, що пластикова банківська картка видається банківською установою, є електронним платіжним документом та засобом доступу до банківського рахунку, діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою незаконного збагачення, привласнив банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , яка згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХП від 02.10.1992, ст.ст. 14, 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346 ІІІ від 05.04.2001, ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-Ш від 07.12.2000, ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-IV від 22.05.2003, є електронним платіжним засобом - офіційним документом, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі. В подальшому, ОСОБА_4 місце вчинення кримінального правопорушення покинув, а банківською карткою розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.357 КК України.

Окрім цього, в період дії на території України воєнного стану, який введений Указом Президента України ОСОБА_7 №64/20211 від 24.02.2022р «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, ОСОБА_4 18.08.2022 року в період часу з 10 години 10 хвилин по 11 годину 30 хвилин, шляхом використання банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , держателем якої є потерпіла ОСОБА_6 , здійснив десять операцій з розрахунку в торгово-сервісних мережах м.Івано-Франківська, а саме: 10 год 10 хв, магазин « Мікс » - 268 грн; 10 год 13 хв, магазин « Мікс » - 113 грн; 10 год 16 хв, магазин « Овація » - 351,80 грн; 10 год 26 хв, магазин « Рибак » - 316,30 грн; 10 год 29 хв, магазин « Овація » - 348,80 грн; 10 год 32 хв, магазин « Овація » - 141,60 грн; 11 год 09 хв, магазин « Близенько » - 480,80 грн; 11 год 19 хв, магазин «Стрілець» - 230 грн; 11 год 29 хв, магазин «Крамниця продуктів» - 223 грн; 11 год 30 хв, магазин «Крамниця продуктів» - 434,97 грн, чим завдав ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 2908,27 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст 185 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та надав суду показання, що дійсно за обставин зазначених в обвинувальному акті привласнив банківську картки АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , держателем якої є потерпіла ОСОБА_6 та шляхом її використання, здійснив десять операцій з розрахунку в торгово-сервісних мережах м.Івано-Франківська, загальну суму 2908,27 гривень.

Він розуміє, що вчинив неправильно, йому дуже прикро за свою поведінку та вчинок. З матеріалами досудового розслідування ознайомлений, їх не оспорює, у вчиненому щиро кається, просить не досліджувати усі докази, а обмежитися його допитом.

Вислухавши думки учасників процесу суд приходить до висновку, що клопотання прокурора та обвинуваченого ОСОБА_4 про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються підлягає до задоволення, оскільки показання ОСОБА_4 не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту та обставин вчинення кримінального правопорушення, їх добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченого. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.1 ст.357 КК України як привласнення офіційного документу з корисливих мотивів та за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, а друге тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який критично ставиться до вчиненого; є особою молодого віку; з середнью спеціальною освітою, на обліку в лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, раніше не судимий.

При призначенні покарання, суд зважує на роз`яснення, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 (зі змінами), зокрема в п.1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п.3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).

Обставинами, які відповідно до ч.1 ст.66 КК України, пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 в ході судового розгляду судом не встановлено.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Отже, враховуючи вищенаведене, думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому кінцеве покарання з застосуванням вимог ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років із застосуванням ст.75 КК України та встановленням іспитового строку - один рік, думку обвинуваченого, який погодився з прокурором, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 за ч.1 ст.357 КК України слід призначити покарання у виді штрафу, а за ч.4 ст.185 КК України слід призначити основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій даних статей і на підставі ч.1 ст.70 КК України слід призначити обвинуваченому ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як нею, так і іншими особами.

В той же час, з урахуванням вищенаведених обставин, які пом`якшують покарання, обставин які характеризують особу обвинуваченого та підтверджують його негативне і критичне ставлення до вчиненого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому до нього слід застосувати ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, поклавши на нього відповідні обов`язки.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався підстави для його обрання відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374,381,382,394,615 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні, кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357 КК України та ч.4 ст.185 КК України і призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.357 КК України - штраф в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят гривень) гривень 00 копійок;

- за ч.4 ст. 185 КК України - позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4

наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною программою.

Нагляд за ОСОБА_4 здійснювати органу пробації за місцем його проживання.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили:

диск з відеозаписами (постанова слідчого від 13.10.2022 року) - зберігати в матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення;

матерчату футболку білого кольору (постанова слідчого від 13.10.2022 року) - повернути ОСОБА_4 .

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору у день його проголошення. Учасники мають право отримати його копію в суді.

Вирок може бути оскаржено з урахуванням вимог ч.2 ст. 394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий-суддя ОСОБА_1