В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глибоке Бориспільського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України, за таких обставин.

15 серпня 2021 близько 12 год. 00 хв. гр. ОСОБА_4 перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічного страждання, на ґрунті неприязних відносин, вчинив відносно своєї тещі ОСОБА_5 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її адресу нецензурною лайкою та погроз фізичною розправою, внаслідок чого завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_5 , що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілої. За вказані дії постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.09.2021 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

Надалі, 17 жовтня 2021 року близько 09 год. 00 хв. ОСОБА_4 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічного страждання, на ґрунті неприязних відносин, знову вчинив відносно своєї тещі ОСОБА_5 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її адресу нецензурною лайкою та погроз фізичною розправою, внаслідок чого завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_5 , що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілої. За вказані дії постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2021 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та застосовано щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Крім того, 14 червня 2022 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за адресою: АДРЕСА_3 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічного страждання, на ґрунті неприязних відносин, в черговий раз вчинив відносно своєї тещі ОСОБА_5 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її адресу нецензурною лайкою, та погроз фізичною розправою, внаслідок чого завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_5 , що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілої. За вказані дії, постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.06.2022 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та застосовано щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Незважаючи на неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив та продовжив вчиняти стосовно своєї тещі ОСОБА_5 домашнє насильство. Так, у ніч з 20.06.2022 на 21.06.2022 ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання потерпілої за адресою: АДРЕСА_3 знову вчинив домашнє насильство стосовно своєї тещі ОСОБА_5 , а саме здійснив умисне систематичне психологічне насильство, яке полягало у висловлюванні в її адресу нецензурною лайкою та погроз фізичною розправою, внаслідок чого завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_5 , що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілої.

Систематичне вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства щодо потерпілої призвело до психологічних страждань ОСОБА_5 , що виразилися в словесних образах, погрозах, приниженні, які викликали у потерпілої ОСОБА_5 побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдали шкоди її психічному здоров`ю. У висновку № 186 від 07.07.2022 судово-психологічного експерта відділення амбулаторних судово-психіатричних експертиз КНП КОР «ОПНМО» зазначено, що ситуація, яка досліджується в кримінальному провадженні є для ОСОБА_5 психотравмувальною та такою, що призвела до певної проблематизації її життя і наповнила його стресогенними факторами у життєво-значущих сферах життєдіяльності та душевними переживаннями у вигляді тривоги, страхів, емоційного напруження; емоційний стан потерпілої в даний період характеризується зниженим настроєм, відчуттям психологічної втоми, потребою в захисті від обставин, які її виснажують та негативно впливають на її здоров`я, потребою у моральній підтримці; нестабільний емоційний стан ОСОБА_5 знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із вчиненим до неї насильством з боку ОСОБА_4 та їй завдані психологічні (моральні) страждання; негативний стан потерпілої може стабілізуватись після усунення психотравмувальних дій з боку її зятя ОСОБА_4 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, розкаявся та підтвердив, що дійсно починаючи з серпня 2021 року по червень 2022 року за місцем проживання потерпілої за адресою АДРЕСА_3 він систематично вчиняв домашнє насильство стосовно своєї тещі ОСОБА_5 . Обвинувачений підтвердив, що він систематично вчиняв щодо неї психологічне насильство, ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою. Він погоджується із тим, що внаслідок його протиправних дій він завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_5 , що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілої. З обставинами, що обтяжують покарання (рецидив злочину, вчинення злочину щодо особи похилого віку та вчинення злочину з використанням умов воєнного стану) він погоджується і не заперечує.

Допитана в суді потерпіла ОСОБА_5 повідомила, що проживає разом з донькою та онуками за адресою АДРЕСА_3 . Чоловік доньки - ОСОБА_4 постійно відвідує їх. Під час зустрічей із обвинуваченим останній, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, постійно розпускає руки, ображає її, погрожує, у зв`язку із чим їй дуже страшно за своє життя, вона боїться його. Внаслідок систематичного вчинення ОСОБА_4 психологічного насильства щодо неї вона стала погано себе почувати, погано спати. Як стверджує потерпіла, через його протиправні дії її возили у психоневрологічну лікарню, що знаходиться в Київські області, Васильківському районі, смт Глеваха. Не дивлячись на це, потерпіла просила суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обвинувачений, прокурор та потерпіла не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, у зв`язку із чим, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. На виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України судом з`ясовано чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, суд переконався у добровільності їх позиції та роз`яснив учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом визнається доведеним, що ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство, тобто умисно систематично вчиняв психологічне насильство щодо іншої особи з якою перебуває (перебував) у сімейних відносинах, що призвели до психологічних страждань, розладів здоров`я, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи, тобто вчинив злочин, передбачений ст. 126-1 КК України.

Таку правову кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною.

При цьому, суд звертає увагу на те, що ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує, що нікого не може бути вдруге притягнуто до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави. При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Ігор Тарасов проти України» зазначив, що ст. 4 Протоколу 7 слід розуміти як заборону кримінального переслідування або судового розгляду у справі щодо другого «правопорушення», якщо вони витікають з ідентичних, або по суті одних і тих самих фактів (одне й те саме місце, однин і той самий час, та сама поведінка особи). Високий Суд констатував порушення ст. 4 Протоколу 7 у зв`язку з притягненням особи до кримінальної відповідальності після накладення на неї адміністративного стягнення фактично за те саме діяння.

Водночас у рішенні у справі «А та Б проти Норвегії» Європейський суд з прав людини зауважив, що держави повинні мати можливість законно обрати додаткові юридичні заходи у відповідь на соціально небезпечну поведінку особи за допомогою різних процедур, що утворюють єдине ціле, для вирішення різних аспектів соціальної проблеми, яка виникла, за умови, що застосовані заходи в сукупності не являють собою надмірного тягаря для такої особи. У зазначеній справі Високий Суд не знайшов порушень ст. 4 Протоколу № 7, оскільки застосування подвійних видів штрафів до заявників здійснювалося належним чином, передбачалось у рамках однієї з процедур, які були тісно пов`язаними між собою за своєю суттю та в часі. Як зазначено у вказаному рішенні, ст. 4 Протоколу № 7 не виключає проведення подвійного провадження (у рамках кримінального та адміністративного права) у разі виконання певних умов. Зокрема, для того, щоб не відбулося забороненого подвійного засудження чи покарання, провадження мають бути об`єднані на комплексній основі та утворювати єдине ціле. Наведене означає не тільки те, що мета й засоби, які використовуються для її досягнення, мають доповнювати одне одного за своєю суттю і бути пов`язані в часі, але й те, що можливі наслідки такого правового реагування на відповідну поведінку повинні бути пропорційними та передбачуваними для осіб, яких вони стосуються.

Статтею 126-1 КК передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Ознакою об`єктивної сторони зазначеного кримінального правопорушення є систематичність фізичного, психологічного та економічного насильства, застосовуваного до подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах. Сама ж систематичність характеризується як кількісним критерієм (багаторазовість періодично здійснюваних дій), так і якісним, яким є взаємозв`язок, внутрішня єдність, що утворює наполегливу протиправну поведінку винуватої особи стосовно певного потерпілого чи потерпілих.

За вчинення одиничних діянь, які мають ознаки домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування, винувата особа може бути притягнута до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Іншими словами адміністративним проступком, відповідальність за який наступає за ст. 173-2 КУпАП, може визнаватися вчинення домашнього насильства, яке не є тривалим чи систематичним.

Натомість систематичність як ознака кримінально-караного діяння означає повторюваність тотожних чи схожих дій чи бездіяльності, кожне з яких само по собі може створювати враження незначного, але їх вчинення у своїй сукупності досягають того рівня якості, коли у цілому діяння набувають ознак кримінального правопорушення, призводячи до наслідків, визначених диспозицією ст. 126-1 КК (фізичні або психологічні страждання, розлади здоров`я, втрата працездатності, емоційна залежність або погіршення якості життя).

Тобто для кваліфікації дій винуватої особи важливо, що насильницькі дії вчиняються систематично, а систему може становити як неодноразово застосована одна із трьох форм насильства, зазначена у ст. 126-1 КК, так і різна варіативність поєднання як фізичного, так і психологічного та економічного насильства щодо однієї і тієї самої потерпілої особи чи осіб.

При цьому кількісний критерій систематичності як ознака домашнього насильства полягає в учиненні трьох і більше актів насильства, про що раніше зазначав Верховний Суд (справа №583/3295/19, провадження №51-6189 км 20). Ця ознака кримінального правопорушення поряд з іншими, визначеними ч. 1 ст. 91 КПК, підлягає доказуванню в установленому законом порядку. Згідно з ч. 2 ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Разом з цим ст. 84 КПК визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту домашнього насильства якимось певним видом доказів. Діяння та наслідки, зазначені у ст. 126-1 КК, підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК. Тобто факт документування домашнього насильства має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази, тому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факти актів насильства. Відповідно систематичність домашнього насильства, яке наполегливо продовжує вчиняти винувата особа, у тому числі, але не виключно, може бути підтверджена попереднім притягненням її до адміністративної відповідальності не менше двох разів за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП.

За таких обставин те, що особу раніше притягували до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, не виключає наявності в її діях складу кримінального правопорушення, якщо вона продовжує вчиняти домашнє насильство, кількість епізодів яких загалом не менше трьох і ці систематичні дії потягли наслідки, визначені ст. 126-1 КК.

Тобто попереднє притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за умови подальшої повторюваності вчинення протиправних дій щодо певної потерпілої особи чи осіб і настання конкретних наслідків, які визначені законодавцем як більш тяжкі, ніж ті, що зазначені в законодавстві України про адміністративні правопорушення, не свідчить про подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а підтверджує систематичність дій винуватої особи.

Відповідно обов`язковою ознакою об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК, є також наслідки у вигляді фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи. При цьому шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої особи, яка могла бути чи завдана потерпілій особі, передбачена як наслідок адміністративного правопорушення, передбаченого 173-2 КУпАП, не охоплюється поняттям «фізичні або психологічні страждання, втрата працездатності, емоційна залежність, погіршення якості життя потерпілої особи», що є наслідком кримінально-караних діянь, визначених ст. 126-1 КК, на чому також раніше наголошував Верховний Суд (справа № 583/3295/19, провадження № 51-6189 км 20).

Суд вважає, що ОСОБА_4 , вчиняючи домашнє насильство щодо своєї тещі ОСОБА_5 кожного разу (15.08.21р., 17.10.21р., 14.06.22 р.), завдавав шкоди її психологічному здоров`ю, проте він продовжив свої протиправні дії та 20 червня 2022 року знову вчинив домашнє насильство. Систематичність застосованого до потерпілої психологічного насильства викликало у неї психічні страждання та погіршення якості її життя.

У судовому засіданні обвинувачений визнав свою провину, висловив жаль з приводу вчиненого, а тому щире каяття суд визнає обставиною, яка пом`якшує його покарання.

Обставинами, що обтяжують покарання є рецидив злочину, вчинення злочину щодо особи похилого віку та вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Призначаючи покарання, суд виходить з того, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є злочином проти життя та здоров`я особи і у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів. Згідно медичних довідок на обліку у психіатра та лікаря нарколога обвинувачений не перебуває. Відповідно до вимоги про судимість раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, думку потерпілої, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів покарання за ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік.

Встановлено, що вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.07.2020 року ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку терміном три роки. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2022 року скасовано звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, призначеного вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.07.2020 року. Початок строку відбування покарання за вищевказаним вироком рахується із 27.12.2022 року (день затримання).

Згідно з приписами ч. 3 ст. 78 КК у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими у статтях 71, 72 цього Кодексу. Положеннями ч. 1, ч. 4 ст. 71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

У разі вчинення злочину під час іспитового строку покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання, що має приєднуватися до покарання за новим вироком.

Таким чином, на підставі ст. 71, 72 КК України слід частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.07.2020 року та призначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців.

Документи, надані учасниками судового провадження на підставі ст. 100 КПК України слід залишити в матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 368, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ст. 71, 72 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.07.2020 року та призначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців.

Строк відбування покарання рахувати з 17.03.2023 року.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. На підставі ч. 3 ст. 376 КПК України роз`яснити обвинуваченому, захиснику, його законному представнику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1