Справа № 487/5432/21
Провадження № 1-кп/487/333/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2022 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в приміщені суду м. Миколаєва кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0003459 від 22.12.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, українця, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого

- 15.09.2020 року Заводським районним судом м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 122, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187, ст. 395 КК України

за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України,-

за участю сторін судового провадження:

прокурора - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним:

11.12.2020 року ОСОБА_6 , в період часу з 02:00 години по 03:00 годину, знаходився в приміщенні квартири АДРЕСА_2 де вживав алкогольні напої разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та власником квартири ОСОБА_9 .

Під час вживання алкогольних напоїв ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , пішли відпочивати залишивши свої особисті речі в коридорі вищевказаної квартири, після чого у ОСОБА_10 виник раптовий, злочинний, корисливий у мисел направлений на вчинення крадіжки.

Реалізуючи свій виниклий злочинннй намір, ОСОБА_6 , скориставшись тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пішли відпочивати, а власник квартири ОСОБА_11 не приділив значної уваги його діям, таємно, протиправно, з метою заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, діючи повторно, розуміючи те, що за його діями ніхто не спостерігає, здійснив крадіжку належного ОСОБА_7 мобільного телефону марки «Хіаоmі» моделі «Redmi 4А 2/16 Gb», об`смом пам`яті 16 Gb, вартістю 1462,50 грн., в середині якого знаходилась сім-картка мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» вартістю 25,00 грн. га сім-картка мобільного оператора ПрАТ «Київстар», вартіснтю 30,00 грн., куртки з написами «МОС» (Man own collection) вартістю 213,00 грн. та належною потерпілій ОСОБА_8 куртки марки «KIRO TОКАО JAPAN», вартісно 200,00 грн.

Заволодівши вищевказаним майном ОСОБА_10 утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном як своею власністю, тим самим спричинив потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 матеріальний шток па загальну суму 1930,50 грн.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Крім того, 11.12.2020 року ОСОБА_6 в період часу з 02:00 годин по 03:00 годину, знаходився в приміщенні квартири АДРЕСА_2 де вживав алкогольні вироби разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та власником квартири ОСОБА_11 .

Під час вживання алкогольних напоїв ОСОБА_7 іа ОСОБА_8 , пішли відпочивати залишивши свої особисті речі із коридорі вищевказаної квартири, після чого у ОСОБА_3 виник раптовий, злочинний, корисливий умисел направлений на вчинення крадіжки.

Реалізуючи свій виниклий злочинний умисел ОСОБА_6 скориставшись тим, що ОСОБА_7 га ОСОБА_8 пішли відпочивати, а власник квартири ОСОБА_11 не приділив значної уваги його діям, таємно, протиправно, з метою заволодіння чужим майном та оберненням його на свою користь, діючи повторно, розуміючи те, що за його діями ніхто не спостерігає та останні являються непомітними для оточуючих здійснив крадіжку банківської картки АГ «Альфа-Банк». яка знаходилась у гаманці на полиці у коридорі вищевказаної квартири, та яка прикріплена к номеру карткового рахунку НОМЕР_1 , та в розумінні норм ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п. 1.4. 1.14, 1.27. 1.31 ст. 1,п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відноситься до офіційного документа.

В подальшому ОСОБА_12 маючи реальну можливість повернути вищевказану банківську картку її власнику ОСОБА_7 таких дій не зробив та з корисливих мотивів утримуючи її при собі, з метою подальшого використання її як засобу оплати, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном як своєю власністю.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст. 357 КК України, тобто викрадення офіційного документа, з корисливих мотивів.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 , 11.12.2020, в період часу з 07:00 години по 07:20. годин, утримуючи при собі раніше викрадену банківську картку АТ «Альфа-Банк», яка прикріплена к номеру карткового рахунку НОМЕР_1 , та в розумінні норм ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п.. 1.4. 1.14. 1.27. 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відноситься до офіційного документа, власником якого є ОСОБА_13 знаходячись у приміщенні магазину «Справжній», що розташованлй по проспекту Центральному, 4 у місті Миколаєві, діючи умисно, з корисливих спонукань, таємно викрав з банківської картки AТ «Альфа-Банк», яка прикріплена к номеру карткового рахунку НОМЕР_1 , грошові кошти в сумі 1353 гривень, шляхом здійснення покупки товарно-матеріальних цінностей у вищевказаному магазині.

В подальшому ОСОБА_6 утримуючи товарно-матеріальні цінності при собі, придбані за допомогою банківської картки ОСОБА_7 , з місця вчинення злочину зник, розпорядившись грошовими коштами викраденими з банківського рахунку на суму 1 353 гривень, як своєю власністю.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

У подальшому, ОСОБА_6 11.12.2020, в період часу з 07:40 годин по 08:00 годин, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено, утримуючи при собі раніше викрадену банківську картку АТ «Альфа-Банк», яка прикріплена к номеру карткового рахунку НОМЕР_1 , та в розумінні норм ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п. 1.4. 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відноситься до офіційного документа, власником якого с ОСОБА_13 , знаходячись у приміщенні магазину «Справжній», що розташований по проспекту Центральному, 4 у місті Миколаєві, діючи умисно, з корисливих спонукань, таємно викрав з банківської картки АТ «Альфа-Банк», яка прикріплена к номеру карткового рахунку НОМЕР_1 , грошові кошти в сумі 3041,70 гривень, шляхом здійснення покупки товарно-матеріальних цінностей.

В подальшому ОСОБА_6 тримуючи товарно-матеріальні цінності при собі, придбані та допомогою банківської картки ОСОБА_7 , з місця вчинення злочину зник, розпорядившись грошовими коштами викраденими з банківського рахунку на суму 3041,70 гривень, як своєю власністю.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин:

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 який безпосередньо при допиті під час судового розгляду вину в інкримінованому йому злочині визнав в повному обсязі та підтвердив обставини викладені в обвинувачльному акті.

За згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, суд в силу ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільними дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності ї позиції не має, а також йому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доказами на підтвердження встановлених судом обставин є пояснення обвинуваченого ОСОБА_14 та наданими прокурором матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_14 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні доведена повністю, і дії ОСОБА_14 суд кваліфікує за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та за ч.1 ст. 357 КК України, тобто викрадення офіційного документа, з корисливих мотивів

Згідно ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Згідно ст. 23 КК України, виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Частиною 2 ст. 24 КК України передбачено, що прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Відповідно до пунктів 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року, предметом злочинів проти власності є майно,яке має певну вартість і є чужим для винної особи; крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 63 КК України, покарання увиді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною КК України.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише уразі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини КК України за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків згідно зі статтями 70 та 71 КК України.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів(ст.12КК України),а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікуваннявід суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які віднесено законом до категорії нетяжких злочинів.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, визнання провини.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, суд також враховує особу обвинуваченого то, що він раніше судимий, на обліку у Комунальному некомерційному підприємстві "Миколаївського обласного центру психічного здоров`я" Миколаївської обласної ради не перебуває.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 був засуджений вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.05.2020 року за ч.1 ст. 122, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.ч.2,3 ст. 187, ст. 395 КК України до позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 357 11.12.2020 року, тобто після постановлення вироком суду.

Оскільки ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення після постановлення вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.05.2022 року, тому при призначенні покарання суд керується вимогами ст. 71 КК України.

За таких обставин, суд вважає, що остаточне призначене ОСОБА_3 покарання за даним вироком має бути тільки у виді позбавлення волі.

На думку суду застосування саме такого виду та міри основного покарання відповідатиме меті кримінального покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого та запобігатиме вчиненню нових злочинів, як обвинуваченим, так і іншими особами.

З обвинуваченого ОСОБА_15 підлягають стягненню судові витрати понесені на залучення експерта в сумі 3661,26 грн.

Долю речових доказів вирішити на підставі 100 КК України.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України , суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_15 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.357, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

за ч.1 ст. 357 КК України - у вигляді 1 року обмеження волі;

за ч.2 ст. 185 КК України - у вигляді 2 років позбавлення волі;

Згідно ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_15 покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі вимог ст. 71 КК України за сукупністю вироків, останнього та вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.05.2020 року, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років 11 місяців.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_15 - не обирався.

Строк відбуття покарання ОСОБА_15 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_15 на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 3661,26 грн.

Речовий доказ, а саме чоловіча куртка чорного кольору з написом "МОС" - залишити потерпілому.

Речовий доказ, а саме пуховик з написом « ОСОБА_16 » - залишити потерпілому

На вирок учасниками кримінального провадження може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1