ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2023 Справа №607/16125/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні в кримінальному провадженні №0000094, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бучач Тернопільської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше несудженого,

про обвинувачення за ч.5 ст.407 КК України

встановив:

Солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 (крім строкової служби), всупереч вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, вчасно на службу у місце тимчасового розташування військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) без поважних причин о 4 годині 00 хвилин 08 березня 2022 року не з`явився та в подальшому, проводячи час на власний розсуд, о 16 годині 00 хвилин 08 листопада 2022 року добровільно прибув у розташування військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ), чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України - військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015).

Між прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 07 лютого 2023 року укладено угоду про визнання винуватості. Згідно з угодою обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем. Також, сторони погодили призначення ОСОБА_4 покарання за ч.5 ст.407 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, тобто нижче від найнижчої межі встановленої в санкції ч.5 ст.407 КК України. Крім того, сторони узгодили замінити йому покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні, на підставі ч.1 ст.62 КК України, враховуючи обставини справи і особу винного.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив: угоду про визнання винуватості укладено добровільно, тобто вона не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або обіцянок, чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в ній; розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, має право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також, інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом і те, що наслідком укладення і затвердження угоди про визнання винуватості є обмеження права на оскарження вироку, згідно з положеннями статей 394, 424 КПК України та його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 і 4 пункту 1 частини 4 ст.474 КПК України; розуміє наслідки умисного невиконання угоди; просить затвердити угоду про визнання винуватості.

Захисник ОСОБА_5 щодо змісту і суті угоди та її умов заперечень не заявив.

Прокурор ОСОБА_3 пояснив, що сторони добровільно уклали угоду. Вона відповідає вимогам закону. Йому зрозуміло, що наслідком укладення сторонами і затвердження судом угоди про визнання винуватості є обмеження права щодо оскарження вироку, на підставі статей 394, 424 КПК України. Просить затвердити угоду про визнання винуватості.

Отже, суд переконався в добровільному укладенні угоди про визнання винуватості сторонами. Із змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що при її укладенні враховано обставини передбачені ст.470 КПК України, вона відповідає вимогам ст.472 КПК України.

Суд вважає, що визнання ОСОБА_4 вини, про що зазначено в угоді про визнання винуватості є належним і допустимим доказом вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015 року). Його дії кваліфіковано правильно.

За таких обставин ОСОБА_4 необхідно визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015 року), тобто нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану особою зазначеною в частині другій статті 407 КК України - військовослужбовцем.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, позитивну характеристику, обставини, що пом`якшують покарання - це визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення і те, що він єдиний проживає з близькою родичкою особою старшого віку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Обставин, що обтяжують покарання в обвинувальному акті не зазначено.

На підставі ч.1 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, який раніше не суджений, суд вважає, що з метою виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, призначаючи покарання за ч.5 ст.407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015 року) доцільно застосувати ст.69 КК України, призначивши йому основне покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі встановленої в санкції ч.5 ст.407 КК України.

В угоді про визнання винуватості від 07 лютого 2023 року сторонами погоджено заміну покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні.

В порядку передбаченому ст.62 КК України, враховуючи обставини справи, особу засудженого, який бажає продовжувати добровільно виконувати свій громадянський обов`язок щодо захисту Батьківщини, про що зазначено в угоді про визнання винуватості, він раніше не відбував покарання у виді позбавлення волі, суд вважає можливим замінити покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 на тримання в дисциплінарному батальйоні.

Отже, укладену між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 угоду про визнання винуватості від 07 лютого 2023 року необхідно затвердити.

Керуючись статтями 8, 59, 62, 63, 68, 129 Конституції України, 373-376, 392 - 395, 468 - 476, 532, 533, 535 КПК України, 50, 62, 69, 407 КК України, суд,-

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 07 лютого 2023 року укладену між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України, в редакції Закону України №194-VIII від 12.02.2015 року та із застосуванням ст.69 КК України призначити йому основне покарання у виді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі встановленої ч.5 ст.407 КК України, на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст.62 КК України ОСОБА_4 призначене цим вироком покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік замінити на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні на строк 1 (один) рік.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його прибуття до місця відбування покарання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав передбачених ч.4 ст.394 КПК України, шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляції, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Вирок суду, який набрав законної сили, обов`язковий для виконання осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України. Судове рішення, яке набрало законної сили підлягає негайному виконанню. Судове рішення звертається до виконання не пізніше як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення. Умисне невиконання угоди про визнання винуватості є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої ст.389-1 КК України.

Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.

Головуючий суддяОСОБА_1