У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2022 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000291, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.08.2021 за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 364, ч.3 ст.240 КК України, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Доробратово, Мукачівського (Іршавського) району, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, раніше несудимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.240 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляд слідчого судді надійшло клопотання слідчого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000291, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.08.2021 за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.364, ч.3 ст.240 КК України, відносно ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що 05 серпня 2021 року Закарпатською обласною прокуратурою розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000291, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

19 жовтня 2021 року Закарпатською обласною прокуратурою, розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000359, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.240 КК України.

23 березня 2022 року процесуальним прокурором у даному кримінальному провадженні, кримінальні провадження №0000291 від 05.08.2021 та №0000359 від 19.10.2021, об`єднані в одне провадження, якому присвоєно єдиний реєстраційний номер №0000291.

27 грудня 2022 року слідчим управлінням ГУНП в Закарпатській області, розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000358, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.240 КК України.

28 грудня 2022 року процесуальним прокурором у даному кримінальному провадженні, кримінальні провадження №0000291 від 05.08.2021 та №0000358 від 27.12.2022, об`єднані в одне провадження, якому присвоєно єдиний реєстраційний номер №0000291.

Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 , знаючи про існування кар`єру з каменем андезит, який являється корисною копалиною загальнодержавного значення, який розташований поблизу с.Доробратово, Мукачівського (Іршавського) району, Закарпатської області, та реалізуючи злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення за рахунок збуту незаконно видобутого будівельного каменю (андезиту), не маючи передбачених законодавством України дозвільних документів на видобування корисних копалин загальнодержавного значення та повноважень на проведення таких робіт, діючи всупереч вимогам ст.13 Конституції України, ст.ст.19, 24, 56 Кодексу України «Про надра», ст.ст.3, 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», у невстановлений досудовим розслідуванням час але не пізніше 14 години 50 хвилин 27.12.2022, поза межами населеного пункту с.Доробротово, Мукачівського району ( на відстані 1 км від житлової забудови) на території самовільного кар`єру за допомогою металевих совкових лопат, металевих зубил, молотків, металевих ломів здійснили незаконне видобування, будівельного каменю - андезиту, який відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, який у подальшому завантажили у вантажні відсіки своїх, спеціально переобладнаних для перевезення каменю транспортних засобах, марки АУЗ 461 та УАЗ НОМЕР_1 без номерних знаків, після чого були викриті та затримані працівниками поліції на місці вчинення злочину.

За таких обставин, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст.240 КК України, тобто у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

28 грудня 2022 року ОСОБА_4 , повідомлено про підозру за вказаним вище фактом.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині), повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, протоколом огляду від 27.12.2022 та іншими зібраними в ході проведення досудового розслідування матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Злочин, який інкримінується ОСОБА_4 , є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі від трьох до шести років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Вищевказані обставини, а також той факт, що Закарпатська область межує з чотирма країнами Європейського союзу, а саме: Румунією, Угорщиною, Словацькою Республікою та Республікою Польща дають підстави вважати, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину, може переховування від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, як і в межах пункту пропуску через державний кордон України так і поза межами таких, а також переховуватись на території України.

Незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні.

ОСОБА_4 може незаконно впливати шляхом підкупу, погроз чи застосування насильства на свідків та їх родичів, інших підозрюваних у кримінальному провадженні, з метою зміни ними показань на його користь, тобто наявний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім цього, ОСОБА_4 з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками та іншими підозрюваними та схиляти їх до зміни даних слідству показань.

Аналогічним чином ОСОБА_4 зможе впливати ще на понятих, експертів та спеціалістів які залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз. Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.

Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Знаходячись на волі, ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання.

Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Оскільки ОСОБА_4 інкримінується корисливий злочин, є підстави вважати, що будучи на волі, останній й надалі матиме можливість вчиняти аналогічні злочини.

Вивченням особи підозрюваного на даний час встановлено, що він працездатний, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає, утриманців не має. Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_4 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

Таким чином, підставою застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та наявність вищевказаних ризиків.

Враховуючи вищевикладене, орган досудового розслідування вивчивши докази здобуті під час досудового розслідування, а також дані, що характеризують особу підозрюваного ОСОБА_4 , враховуючи вимоги ст.ст. 177, 178, п.1 ч.2 ст. 183 КК України, приходить до висновку про неможливість забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_4 , покладених на нього обов`язків, а також запобігти вищевказаним ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів окрім як тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання з підстав, викладених у ньому.

Захисник у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та зазначив, що підозра є необґрунтованою, інкриміноване підзахисному кримінальне правопорушення неправильно кваліфіковане. Окрім того на думку захисту, відсутня така кваліфікуюча ознака як змова осіб, позаяк дії учасників не були узгодженими. Щодо особи самого підозрюваного то ОСОБА_4 має сім`ю, двох неповнолітніх дітей на утриманні, що підтверджується відповідними документами, проживає разом з непрацездатним батьком віком 76 років. Відтак підзахисний є єдиним працездатним хто утримує сім`ю. Ризики зазначені у клопотанні відсутні, а відтак захисник просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав позицію захисника.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши та оцінивши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів клопотання та стверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000291 від 05.08.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 240 КК України.

У межах даного кримінального провадження ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст.240 КК України, тобто у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення, вчинене за попередньою змовою групою осіб, що стверджується врученим повідомленням про підозру від 28.12.2022.

При зверненні до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сторона обвинувачення посилається на обставини за яких досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 , знаючи про існування кар`єру з каменем андезит, який являється корисною копалиною загальнодержавного значення, який розташований поблизу с.Доробратово, Мукачівського (Іршавського) району, Закарпатської області, та реалізуючи злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення за рахунок збуту незаконно видобутого будівельного каменю (андезиту), не маючи передбачених законодавством України дозвільних документів на видобування корисних копалин загальнодержавного значення та повноважень на проведення таких робіт, діючи всупереч вимогам ст.13 Конституції України, ст.ст.19, 24, 56 Кодексу України «Про надра», ст.ст.3, 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», у невстановлений досудовим розслідуванням час але не пізніше 14 години 50 хвилин 27.12.2022, поза межами населеного пункту с.Доробротово, Мукачівського району ( на відстані 1 км від житлової забудови) на території самовільного кар`єру за допомогою металевих совкових лопат, металевих зубил, молотків, металевих ломів здійснили незаконне видобування, будівельного каменю - андезиту, який відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, який у подальшому завантажили у вантажні відсіки своїх, спеціально переобладнаних для перевезення каменю транспортних засобах, марки АУЗ 461 та УАЗ НОМЕР_1 без номерних знаків, після чого були викриті та затримані працівниками поліції на місці вчинення злочину.

За таких обставин, зокрема за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, ризиків, визначених ст.177 КПК України, та недостатністю застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, сторона обвинувачення вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризиків.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого (стаття 178 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК.

У Кримінальному процесуальному кодексі України поняття обґрунтованої підозри не визначено, але воно визначено Європейським судом з прав людини. Обґрунтована підозра є нижчим стандартом доведення, ніж переконання поза розумним сумнівом, та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку. Однак таке переконання суду має бути засновано на об`єктивних фактах. Європейський Суд визначає, що «розумна підозра передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин. Те, що позначено словом "обґрунтована", залежатиме від усіх обставин» (справи «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства», 30 August 1990, § 32; «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року; «Тerry v. Ohio», 392 US, 1968) і не може спиратися на голе припущення, що особа може в майбутньому втекти або повторно вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Дослідивши додані в обґрунтування клопотання докази, суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України. Обґрунтованість підозри стверджується наявними в долучених на обґрунтування клопотання документами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри.

При цьому на даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі наявних у слідчого судді матеріалів, вирішує питання доведеності існування обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінально-протиправних дій, зокрема наявності достатніх доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При розгляді клопотання про взяття під варту слідчий суддя не вправі досліджувати докази, давати їм оцінку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини підозрюваного, розглядати й вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінальної справи по суті.

Відповідно до частин 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Основними ризикам, на які посилається сторона обвинувачення у даному клопотанні є:

- підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

-підозрюваний може незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, понятих, експертів;

-підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

-підозрюваний може вчинити аналогічні кримінальні правопорушення, перебуваючи на волі.

Оцінюючи аргументацію сторін щодо наявності чи відсутності ризиків, які є підставою для обрання запобіжного заходу слідчий суддя зауважує, що Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає надання стороною обвинувачення доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При цьому оцінка наявності існування ризиків проводиться у контексті чинників, перелічених у ч. 1 ст. 178 КПК. Така позиція суду базується на основі практики ЄСПЛ. Зокрема, у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява №9190/03 від 04.10.2005, зазначено: «Ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню».

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Згідно з ч. 4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Таким чином, закон покладає обов`язок доказування щодо наявності ризиків та недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам на прокурора.

Слідчий суддя вважає доведеними існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема, ризик щодо можливості переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду має місце при обставинах, за яких підозрюваний, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у результаті визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 240 КК України, може переховуватись від слідства та суду.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, понятих, експертів, то слідчий суддя бере до уваги той факт, що у вказаному кримінальному провадженні не проведено допит останніх, що у свою чергу збільшує ризик ймовірного впливу підозрюваного на таких.

Щодо ризику вчинити інше аналогічне правопорушення, то слідчий суддя вважає, що такий має місце, враховуючи місце проживання підозрюваного та його рід занять.

Відтак слідчий вважає доведеними органом досудового розслідування наявність існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, на виконання п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України у судовому засіданні з розгляду даного клопотання стороною обвинувачення не доведена недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У рішенні у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (§ 80). У рішенні у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року вказаний суд, зокрема, дійшов висновку, що національні суди порушили пункт 1 статті 5 Конвенції, оскільки при ухваленні рішень не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою (§ 29, § 31). У справі «Штегмюллер проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що застосування до особи обмеження волі можливо лише за наявності ризику неявки підозрюваного (обвинуваченого) на судовий розгляд, або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактними, а в справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами. Кримінальний процесуальний кодекс України також покладає вказаний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд врахував наявність хоча б одного з ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК, а також тяжкість покарання кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 характеризуючі особу підозрюваного дані, а саме: відсутність судимості, наявність сім`ї, неповнолітніх дітей, непрацездатного батька на утриманні.

На підставі наведеного, зважаючи на необхідність дотримання цілей та загальних засад кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до переконання, що у клопотанні сторони обвинувачення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 слід відмовити. Разом з тим, суд вбачає достатнім обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з одночасним покладенням на нього обов`язків, визначених ч.5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст.176, 178, 181, 184, 186, 193, 194, 196, 309, 310, 376 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000291, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.08.2021 за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 364, ч.3 ст.240 КК України, відносно ОСОБА_4 відмовити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

- цілодобово не залишати місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Строк дії ухвали про тримання під домашнім арештом - до 25.02.2023 включно.

Контроль за виконанням ухвали слідчого судді доручити Відділенню поліції №1 Хустського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (м.Іршава, вул. Шевченка, 17).

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 30.12.2022 о 11 год. 00 хв.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1