08 листопада 2022 року
провадження № 51-3971км21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої ОСОБА_6.,
суддів ОСОБА_7., ОСОБА_8.,
секретаря судового засідання ОСОБА_9.,
прокурора ОСОБА_10.,
засудженого ОСОБА_1 (у режимі відеоконференції),
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 ), такого, що не має судимості на підставі ст. 89 Кримінального кодексу України (далі - КК),
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2021 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на строк 4 місяці, за ч. 2 ст. 289 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності, за ч. 2 ст. 185 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч. 1 ст. 187 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
2. На підставі ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_1 звільнено від призначеного за ч. 1 ст. 185 КК покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК.
3. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності.
4. У строк відбування покарання ОСОБА_1 зараховано строк попереднього ув`язнення з 15 червня 2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
5. За вироком суду ОСОБА_1 15 березня 2018 року в період часу з 00:00 до 11:00 поблизу нічного клубу «Стара Підкова» у м. Луцьку таємно викрав із кишені куртки ОСОБА_2 гроші та мобільний телефон на загальну суму 3249,66 грн.
6. 26 квітня 2018 року близько 17:30 він повторно незаконно заволодів моторолером ОСОБА_3 , що стояв на березі річки у м. Луцьку неподалік житлового будинку № 2 на вул. Застав`я, вартістю 11 690,39 грн.
7. 20 травня 2018 року близько 04:00 він поблизу нічного клубу «Стара Підкова» у м. Луцьку повторно таємно викрав із кишені куртки ОСОБА_4 мобільний телефон вартістю 3150 грн.
8. 15 червня 2018 року близько 19:00 ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, біля будинку на АДРЕСА_2 вчинив розбійний напад на ОСОБА_5 , під час якого завдав потерпілому серію ударів кулаком по голові, від чого останній отримав легкі тілесні ушкодження і втратив свідомість, та заволодів грошима і мобільним телефоном на загальну суму 1367 грн.
9. Рівненський апеляційний суд ухвалою від 11 лютого 2022 року змінив вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 червня 2021 року щодо ОСОБА_1 у частині призначеного покарання. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 284Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції закрив кримінальне провадження за ч. 1 ст. 185 КК і звільнив ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності. У решті залишив вирок без змін.
Вимоги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
10. Прокурор у касаційній скарзі просить скасувати ухвалу Рівненського апеляційного суду від 11 лютого 2022 року через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК у зв`язку із закінченням строків давності, усупереч вимогам ч. 4 ст. 32 КК залишив без змін вирок місцевого суду в частині його засудження за ч. 2 ст. 289 цього Кодексу за кваліфікуючою ознакою «вчинення злочину повторно». Крім того, на думку прокурора, апеляційний суд, установивши обставини, передбачені ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), та ухваливши рішення про закриття кримінального провадження щодо засудженого за ч. 1 ст. 185 КК на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК, повинен був згідно з вимогами ст. 417 КПК скасувати вирок у цій частині, а не змінювати. Також прокурор звертає увагу на недотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК, оскільки цей суд не надав належної оцінки доводам, наведеним в апеляційній скарзі сторони обвинувачення, про те, що призначене ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 187 КК покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі засудженого через м`якість. Наголошує, що, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції не зазначив конкретних підстав, на яких визнав її необґрунтованою.
Позиції учасників судового провадження
11. Прокурор ОСОБА_10. підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити, скасувавши ухвалу апеляційного суду та призначивши новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
12. Засуджений ОСОБА_1 заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора.
13. Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися.
Мотиви Суду
14. Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
15. За частиною 1 цієї статті суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
16. Як установлено ст. 370 КПК,судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
17. Ухвала апеляційного суду є рішенням суду вищого рівня стосовно законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції, яке перевіряється в апеляційному порядку, і повинна відповідати вимогам статей 370, 419 КПК.
18. Як видно з матеріалів кримінального провадження, не погоджуючись із вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації злочинних дій ОСОБА_1 , вказував на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчиненого засудженим і даним про його особу. Крім того, звертав увагу прокурор на те, що суд не вправі був призначати покарання винуватому за ч. 1 ст. 185 КК, оскільки на момент ухвалення вироку закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.
19. Суд апеляційної інстанції, переглянувши матеріали кримінального провадження та належним чином перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, задовольнив її частково.
20. Спростовуючи твердження прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_1 покарання тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень і даним про його особу, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції дотримався положень ст. 65 КК, а також роз`яснень, які містяться в пунктах 2 і 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, урахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, обставини, за яких було вчинено злочини, особу ОСОБА_1 , його молодий вік, стан здоров`я, те, що він на обліках у психіатра та нарколога не перебуває, повністю визнав свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 і ч. 2 ст. 289 КК, частково відшкодував заподіяну потерпілим шкоду, вважається несудимим на підставі ст. 89 цього Кодексу, відсутні обставини, які б обтяжували і пом`якшували його покарання, і, належним чином вмотивувавши прийняте рішення, призначив за кожен із злочинів, а також за їхньою сукупністю покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
21. Суд не має підстав вважати, що покарання, призначене судом першої інстанції ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 187 КК, з яким погодився суд апеляційної інстанції, суперечить вимогам ст. ст. 50, 65 КК.
22. Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги прокурора про те, що апеляційний суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, приймаючи рішення про зміну вироку в частині звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 зазначеного Кодексу.
23. Згідно з положеннями ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 2 роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 3 роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі; 5 років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості; 10 років - у разі вчинення тяжкого злочину; 15 років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
24. Ураховуючи, що апеляційний суд за наслідками розгляду провадження погодився з правильністю рішення суду першої інстанції про те, що на час постановлення вироку сплинули строки давності притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК, маючи усвідомлену згоду обвинуваченого на звільнення від кримінальної відповідальності, він обґрунтовано в цій частині закрив кримінальне провадження та звільнив ОСОБА_1 за вказаним законом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
25. Вважати, що суд апеляційної інстанції, звільняючи ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 цього Кодексу та закриваючи кримінальне провадження щодо нього відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 440 КПК у зв`язку зі спливом строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, не скасував при цьому вирок суду першої інстанції в зазначеній частині, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, про що стверджує прокурор у касаційній скарзі, підстав немає.
26. Також, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги прокурора про неправильне застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність у частині засудження ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 289 КК за ознакою «повторність».
27. За правовим висновком, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у справі № 591/4366/18 (провадження № 51-1122кмо20), єдиною підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації дій особи за кваліфікуючою ознакою «повторно» без постановлення обвинувального вироку суду стосовно цієї особи за першим епізодом, який дає підстави для кваліфікації ознаки «повторно», є розгляд першого і наступних однорідних або тотожних злочинів в одному кримінальному провадженні.
28. З урахуванням наведеного за результатами перевірки матеріалів провадження колегія суддів дійшла висновку, що доводи прокурора про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій закону України про кримінальну відповідальність, а саме про відсутність у діях ОСОБА_1 ознаки повторності під час вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, є неспроможними.
29. Апеляційний суд у межах, установлених ст. 404 КПК, та у порядку, визначеному ст. 405 цього Кодексу, перевірив усі доводи апеляційної скарги, надав на них вичерпні відповіді із зазначенням мотивів, з яких виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими керувався. Ухвала суду апеляційної інстанції є законною та обґрунтованою, адже відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, тому касаційні доводи прокурора в цій частині також безпідставні.
30. Матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень, а тому підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
Ухвалу Рівненського апеляційного суду від 11 лютого 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8