ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1063/23 Справа № 176/2138/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0000381 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17.01.2023 продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16.03.2023 включно.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за обставин викладених в обвинувальному акті. Санкція вказаної статті кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які дослідженні під час судового розгляду.

Щодо наявності ризиків, то суд першої інстанції вказав, що по даному кримінальному провадженню не відпали ризики, як переховування обвинуваченим від суду - п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 8 років, у зв`язку з чим, під загрозою покарання, яке йому може бути призначено у разі доведеності його вини, він може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення - п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні даного злочину під час іспитового строку, визначеного попереднім вироком суду.

Щодо ризику незаконного впливу на свідка ОСОБА_7 , суд першої інстанції вказав, що даний ризик - відсутній, оскільки даний свідок допитаний судом в ходу судового розгляду першої інстанції.

Крім вищевказаного суд першої інстанції вказав, що обвинувачений ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу для існування, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Останній раз був засуджений вироком суду, прокурором обвинувачується у вчиненні нового злочину під час іспитового строку.

У звязку із чим прийшов до висновку, що стороною обвинувачення доведено та обґрунтовано клопотання в частині наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, і як наслідок дане є необхідним для продовження застосування обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу відповідно до якої просить відмовити у клопотанні сторони обвинувачення про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17.01.2023 - скасувати та обрати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, або на будь-який інший, що не пов`язаний з позбавленням волі.

Апелянт зазначає, що клопотання прокурора є необґрунтованим. Ризики, які зазначені у клопотанні сторони обвинувачення є безпідставними та недоведеними.

Обвинувачений вказує, що вину у даному кримінальному провадженні він не визнає, однак по при вказаного він завжди виконував покладені на нього обов`язки, передбаченими ч. 1 ст. 177 КПК України. Жодним чином він не чинив перешкод, як і на стадії досудового розслідування так і на час судового розгляду судом першої інстанції.

ОСОБА_6 звертає увагу на тому, що по відношенню до сторін процесу: потерпілих, свідків вплив він не здійснював, при цьому свідки вже на даному етапі судового розгляду - судом допитані.

Щодо ризику, як вчинення іншого кримінального правопорушення, то апелянт акцентує на тому, що даний ризик є відсутнім, оскільки до обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він був неофіційно працевлаштованим, а також мав постійне місце проживання, де мешкав разом із своєю матір`ю, яка є особою похилого віку та потребує його допомоги.

Крім того апелянт зазначає, що на даний час він має хронічне захворювання, Гепатит "В", "С", однак вказане не є на його думку перешкодою для того, аби здійснювати на даний час військову службу у Збройних Силах України, а не перебувати під вартою в місцях позбавлення волі.

Позиції учасників судового провадження.

Учасники судового процесу про час та дату розгляду апеляційної скарги повідомлені були належним чином, клопотань про їх участь у розгляді апеляційної скарги колегії суддів не надавали, тому на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний суд здійснює розгляд без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 були дотриманні в повній мірі.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування ризиків передбачених п. п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що перебуваючи на свободі, обвинувачений може переховуватись від суду, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Крім того, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України також врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 , у разі визнання його винуватими у інкримінованому злочині.

Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім того, у справі "Москаленко проти України", Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що враховуючи серйозність висунутого щодо ОСОБА_8 обвинувачення, державні органи могли виправдано вважати, що такі ризики існують.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченому процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Доводи викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими, оскільки вони не спростовують вищенаведених обставин, а також не свідчить ані про відсутність, ані про недостатню вагомість встановлених щодо цього обвинуваченого ризиків.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Тому, враховуючи вищевикладене, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Будь-яких порушень КПК України при постановлені оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 січня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4