ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/349/23 Справа № 183/422/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_7

підозрюваного (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Подоли Куп`янського району Харківської області, одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року клопотання старшого слідчого відділення №3 слідчого відділу Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Великобурлуцького відділу Куп`янської окружної прокуратури Харківській області ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000084 від 13.01.2023 року було задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 13 березня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, і ця підозра підтверджується наданими органом досудового розслідування доказами.

Також судом встановлено реальне існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості ОСОБА_8 незаконно впливати на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Існування ж ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд визнав недоведеними.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 особливо тяжкого злочину, наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлені судом обставини, відомості про підозрюваного, відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя дійшов висновку про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленому ризику та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 і виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, при цьому при вчиненні злочину він завдав потерпілому тілесне ушкодження за допомогою ножа, слідчий суддя визнав за можливе розмір застави у кримінальному провадженні не визначати.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 16.01.2022 року та постановити свою ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що повідомлення ОСОБА_8 про підозру за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України є необгрунтованим, побудовано на припущеннях сторони обвинувачення, оскільки ОСОБА_8 пояснював, що не мав наміру на позбавлення життя потерпілого, хотів поцілити ножем у руку останнього, а так як потерпілий різко змінив положення тіла, удар прийшовся саме в район грудної клітки. Помітивши, що він поранив товариша, ОСОБА_8 перетягнув місце поранення задля зупинки кровотечі, викликав службу швидкої медичної допомоги, і зателефонував сусіду для того, щоб поїхати автомобілем на зустріч швидкій допомозі та передати їм потерпілого. На даний час потерпілий виписаний із лікарні та почуває себе добре. Він не перебував в реанімації та не отримав тяжких тілесних ушкоджень. Дуже переймається, що через незначне непорозуміння та поранення до його друга обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, написав на ім`я прокурора та слідчого судді заяви, в яких зазначив, що матеріальних та моральних претензій до підозрюваного не має та прохав не обирати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , а застосувати до нього особисте зобов`язання, але суд не взяв до уваги позицію потерпілого під час винесення оскаржуваного рішення.

Також апелянт вважає недоведеними ризики, передбачені статтею 177 КПК України, оскільки підозрюваний не має сенсу переховуватись від органів слідства, має міцні соціальні зв`язки, цивільну дружину, батьків похилого віку, офіційне місце роботи, раніше не судимий.

Захисник вважає, що прокурор та слідчий не довели слідчому судді належним чином неможливість застосування до підозрюваного, зважаючи на дані про його особу, більш м`якого запобіжного заходу, а отже до ОСОБА_8 цілком можливо було б застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку підозрюваного та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Так, з наданих матеріалів убачається, що під час судового розгляду слідчий суддя належним чином з`ясував, що 13.01.2023 року о 22 год. 30 хв. ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 КПК України та 14.01.2023 року вручено письмове повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст. 115 КК України тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, яка обґрунтована зібраними в ході досудового розслідування доказами, як окремо так і у їх сукупності, а саме: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14.01.2023 року; заявою ОСОБА_10 від 13.01.2023 року; протоколом огляду місця події від 13.01.2023 року; протоколом огляду місця події від 13.01.2023 року; довідкою лікаря ОСОБА_11 ; протоколом допиту потерпілого від 14.01.2023 року; протоколом від 14.01.2023 року допиту свідка ОСОБА_12 ; допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколом від 14.01.2023 року допиту свідка ОСОБА_14 ; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 13.01.2023 року.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Таким чином, посилання адвоката на безпідставність підозри, пред`явленої її підзахисному, та невірну кваліфікацію його дій є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно існує. Суд зазначив, що суворість покарання та серйозність висунутого щодо заявника обвинувачення дає можливість виправдано вважати, що в даному випадку існує ризик незаконного впливу на потерпілого і свідків у кримінальному провадженні. Тож, для запобігання зазначеному ризику слідчий суддя визнав за необхідне застосувати винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним, а тому посилання сторони захисту на безпідставність встановленого судом ризику не підлягають задоволенню.

Крім цього, у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).

Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

Також апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при постановленні ухвали врахував дані, характеризуючі підозрюваного, а доводи захисника щодо неврахування судом характеризуючих її підзахисного обставин, зазначених в апеляційній скарзі, які, на думку апелянта, можуть бути підставою для обрання останньому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає такими, що загалом не впливають на обгрунтований висновок слідчого судді відносно наявності підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , оскільки ці обставини існували і на момент вчинення злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці підозрюваного.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4