ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1595/22 Справа № 211/2116/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2022 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.361, ч.ч.1,2 ст.200, ч.ч.1,4 ст.185 КК України (далі КК), -

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого Відділення поліції № 1 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погодженого прокурором Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000376 від 10.05.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.361, ч.ч.1,2 ст.200, ч.ч.1,4 ст.185 КК України та обрано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів, по 20 листопада 2022 року.
Заборонено підозрюваному ОСОБА_7 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 цілодобово.
Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України на підозрюваного ОСОБА_7 покладено такі обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду у кримінальному провадженні;
- не відлучатися із м. Кривого Рогу без дозволу слідчого, прокурора або суду у кримінальному провадженні;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд у кримінальному провадженні про зміну свого місця проживання;

- утриматись від спілкування з потерпілими.

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у тому, що він, у невстановлений слідством час, перебуваючи за місцем свого проживання, а саме у квартирному приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, використовуючи свій персональний комп`ютер «Dell Vostro V131 Service Tag:3YXLBR1 Express Service Code: та обладнання для доступу до мережі Інтернет, у невстановлений слідством час, з невстановленого джерела придбав базу клієнтів банку АТ КБ «ПриватБанк», яка містить персональні дані третіх осіб, а саме прізвище, ім`я, по-батькові, фінансовий номер, паспортні дані, тощо, клієнтів банку АТ КБ «ПриватБанк», яку в подальшому в порушення вимог абз. 6 ч. 1 ст. 2, ч. 1, 2 ст. 11, ст. 21 Закону України «Про Інформацію», використовував для несанкціонованого втручання в роботу автоматизованих систем та мереж електрозв`язку, а саме до облікових записів клієнтів у мобільному додатку «Приват24», що призвело до витоку інформації та порушення встановленого порядку її маршрутизації.
У подальшому, ОСОБА_12 у невстановлений слідством час, перебуваючи за місцем свого проживання за вказпаною адресою, використовуючи базу клієнтів банку АТ КБ «ПриватБанк», умисно, з корисливих мотивів, в порушення вимог Закону України «Про Захист персональних даних», отримав особисті дані потерпілого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , потерпілого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , потерпілої ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме до їх фінансових номерів, як клієнтів АТ КБ «ПриватБанк» та інші особисті дані, і без попередньої згоди, розпорядився отриманими даними на власний розсуд наступним чином.
ОСОБА_7 , маючи умисел на несанкціоноване втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи та на крадіжку чужих грошових коштів, умисно, з корисливих мотивів 01.03.2022 в одному з відділень магазину ТОВ «Лайфселл», що в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, звернувся до працівників магазину з проханням поновити нібито втрачений його номер мобільного телефону НОМЕР_1 , належний насправді потерпілому ОСОБА_13 , а отримавши відновлену сім-картку, використовуючи власний мобільний телефон «ZTE» IMEI-1: НОМЕР_2 , IMEI-2: НОМЕР_3 , користуючись функцією відновлення коду банківської картки АТ КБ «ПриватБанк», прив`язаної до номера телефону потерпілого ОСОБА_13 , несанкціоновано втрутився в роботу автоматизованих систем та мереж електрозв`язку, що призвело до витоку інформації та порушення встановленого порядку її маршрутизації, за допомогою мобільного додатку «Приват24» увійшов до облікового запису потерпілого ОСОБА_13 , після чого таємно викрав з банківського рахунку вказаного грошові кошти в загальній сумі 39.000 гривень, викраденим розпорядився на власний розсуд
Таким же способом ОСОБА_7 , маючи умисел на несанкціоноване втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи та на крадіжку чужих грошових коштів, умисно, повторно, з корисливих мотивів 10.03.2022 в одному з відділень магазину ТОВ «Лайфселл», отримав відновлену сім-картку, використовуючи власний вище вказаний мобільний телефон поновив нібито втрачений номер мобільного телефону НОМЕР_4 , належний насправді потерпілому ОСОБА_14 , та користуючись функцією відновлення коду банківської картки АТ КБ «ПриватБанк», прив`язаної до номера телефону потерпілого ОСОБА_14 , несанкціоновано втрутився в роботу автоматизованих систем та мереж електрозв`язку, що призвело до витоку інформації та порушення встановленого порядку її маршрутизації, за допомогою мобільного додатку «Приват24» увійшов до облікового запису потерпілого ОСОБА_14 , після чого таємно викрав з банківського рахунку вказаного грошові кошти в загальній сумі 14.950 гривень, викраденим розпорядився на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_7 , маючи умисел на несанкціоноване втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи, умисно, повторно, з корисливих мотивів 15.03.2022 в одному з відділень магазину ТОВ «Лайфселл», що в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, звернувся до працівників магазину з проханням поновити нібито втрачений його номер мобільного телефону НОМЕР_5 , належний насправді потерпілій ОСОБА_15 , а отримавши відновлену сім-картку, використовуючи власний мобільний телефон «ZTE» IMEI- 1: НОМЕР_2 , IMEI-2: НОМЕР_3 , користуючись функцією відновлення коду банківської картки АТ КБ «ПриватБанк», прив`язаної до номера телефону потерпілої ОСОБА_15 , несанкціоновано втрутився в роботу автоматизованих систем та мереж електрозв`язку, що призвело до витоку інформації та порушення встановленого порядку її маршрутизації, за допомогою мобільного додатку «Приват24» увійшов до облікового запису потерпілої ОСОБА_15 .
Крім того, 01.03.2022 року гр. ОСОБА_7 передбачаючи, що на депозитних рахунках № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 емітований АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я потерпілого ОСОБА_13 , знаходяться грошові кошти, володіючи при цьому необхідними знаннями щодо здійснення банківських операцій, вирішив заволодіти грошовими коштами ОСОБА_13 шляхом незаконних операцій з банківськими картками.
Так, ОСОБА_7 , маючи на меті обернення на свою користь чужих грошових коштів, умисно, з корисливих мотивів 01.03.2022 в одному з відділень магазину ТОВ «Лайфселл», що в м. Кривому Розі Дніпропетровської області звернувся до працівників магазину з проханням поновити нібито втрачений його номер мобільного телефону НОМЕР_1 , належний насправді потерпілому ОСОБА_13 , а отримавши відновлену сім-картку, використовуючи власний мобільний телефон «ZTE» IMEI-1: НОМЕР_2 , IMEI-2: НОМЕР_3 , користуючись функцією відновлення коду банківської картки АТ КБ «ПриватБанк», прив`язаної до номера телефону потерпілого ОСОБА_13 , маючи умисел на незаконне використання документів на переказ (банківської картки), з корисливих мотивів, з метою реалізації злочинного умислу направленого на таємне викрадення майна, здійснив фальсифікацію інформації, що призвело до її витоку, виконав операцію з перерахування грошових коштів ініційовану не власником рахунку, за допомогою IVR-меню «Приват24» з банківських карток АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 , які належать ОСОБА_13 , розпорядився грошовими коштами в сумі 39.000 грн. на власний розсуд.
Крім того, 10.03.2022 року гр. ОСОБА_7 передбачаючи, що на депозитному рахунку № НОМЕР_8 емітований АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я потерпілого ОСОБА_14 , знаходяться грошові кошти, володіючи при цьому необхідними знаннями щодо здійснення банківських операцій, вирішив заволодіти грошовими коштами ОСОБА_14 шляхом незаконних операцій з банківськими картками.
Так, ОСОБА_7 , маючи на меті обернення на свою користь чужих грошових коштів, умисно, повторно, з корисливих мотивів 10.03.2022 в одному з відділень магазину ТОВ «Лайфселл», що в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, звернувся до працівників магазину з проханням поновити нібито втрачений його номер мобільного телефону НОМЕР_4 , належний насправді потерпілому ОСОБА_14 , а отримавши відновлену сім-картку, використовуючи власний мобільний телефон «ZTE» IMEI-1: НОМЕР_2 , IMEI-2: НОМЕР_3 , користуючись функцією відновлення коду банківської картки АТ КБ «ПриватБанк», прив`язаної до номера телефону потерпілого ОСОБА_14 , маючи умисел на незаконне використання документів на переказ (банківської картки), з корисливих мотивів, з метою реалізації злочинного умислу направленого на таємне викрадення майна, здійснив фальсифікацію інформації, що призвело до її витоку, виконав операцію з перерахування грошових коштів ініційовану не власником рахунку, за допомогою IVR-меню «Приват24» з банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_8 , які належать ОСОБА_14 , розпорядився грошовими коштами в сумі 14.950 грн. на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_7 , 01.03.2022, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, за допомогою IVR-меню «Приват24» з банківських карток АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 , які належать потерпілому ОСОБА_13 , перевів грошові кошти в загальній сумі 39.000 грн. на власну банківську карту, тим самим заволодів вказаними грошовими коштами та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд.
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_13 було завдано матеріальної шкоди на суму 39.000 гривень.
Крім того, ОСОБА_7 , 10.03.2022, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, з метою особистого збагачення, за допомогою IVR-меню «Приват24» з банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_8 , яка належить потерпілому ОСОБА_14 , перевів грошові кошти в загальній сумі 14.950 грн. на власну банківську карту, тим самим заволодів вказаними грошовими коштами та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд.
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_14 було завдано матеріальної шкоди на суму 14.950 гривень.
10.05.2022 року внесені відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000376, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.361 КК.
20.09.2022 внесено відомості до ЄРДР: за ч.1 ст.361 КК у кримінальному провадженні за №0000752; за ч.2 ст.361 КК у кримінальному провадженні за №0000753; за ч.1 ст.200 КК у кримінальному провадженні за №0000754; за ч.2 ст.200 КК у кримінальному провадженні за №0000755; за ч.4 ст.185 КК у кримінальному провадженні за №0000756; за ч.1 ст.185 КК у кримінальному провадженні за №0000757.
Постановою прокурора від 21.09.2022 матеріали досудових розслідувань у даних кримінальних провадженнях об`єднано в одне провадження за №0000376.
21 вересня 2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 361, ч.ч. 1,2 ст. 200, ч.ч. 1,4 ст. 185 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку із незаконністю та необґрунтованістю. В обґрунтування посилається на наявність доказів існування ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК. Аргументує тим, що на наявність ризику переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та/або суду свідчить тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, діяльність яких була припинена лише завдяки роботі працівників правоохоронних органів, оскільки у разі доведеності вини підозрюваного ОСОБА_7 судом буде призначене покарання лише у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, що збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу від варту. Крім того, про наявність вказаного ризику свідчить можливість підозрюваного, в разі перебування на волі, залишити межі України, включаючи виїзд на непідконтрольні та окуповані території; відсутність таких соціальних зв`язків, які б були дійовим стримуючим фактором, щоб не переховуватись від органів досудового розслідування та суду, так як навіть наявність дружини та двох малолітніх дітей не виступили стримуючим фактором задля невчинення кримінальних правопорушень, а отже також не можуть бути стримуючим фактором не покинути межі міста. Окрім того, підозрюваний за місцем мешкання не зареєстрований, за місцем реєстрації не мешкає, офіційно не працевлаштований, на обліку у центрі зайнятості не перебував та не перебуває. Таким чином, вказані обставини, на переконання прокурора, свідчать про відсутність стримуючих факторів у підозрюваного, що виключають можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, що у подальшому може ускладнити процес встановлення його місцезнаходження та судового розгляду.
Про наявність ризику незаконного впливу на потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні свідчить те, що за допомогою бази даних АТ КБ ПриватБанк, придбаної у невстановлений слідством час з невстановленого джерела, ОСОБА_7 незаконно стали відомі особисті дані потерпілих, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, серія та номер паспорту громадян України (потерпілих), адреси реєстрацій, контактні та фінансовий номери мобільних телефонів, тощо.

Про наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином свідчить те, що у підозрюваного ОСОБА_7 відсутні такі соціальні зв`язки, які б були дійовим стримуючим фактором, щоб не покинути межі України, включаючи виїзд на непідконтрольні та окуповані території, так як навіть наявність дружини та двох малолітніх дітей не виступили стримуючим фактором задля невчинення кримінальних правопорушень, а отже також не можуть бути стримуючим фактором не покинути межі міста, що унеможливить отримання підозрюваним повісток, а також прибуття за викликом.
На наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення вказує те, що ОСОБА_7 наразі вчинив 7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 361, ч.ч. 1,2 ст. 200, ч.ч. 1,4 ст. 185 КК України, які вчиняв за місцем мешкання по АДРЕСА_2 , тобто за тією адресою, де судом було обрано цілодобовий домашній арешт.
При цьому, прокурор звертає особливу увагу на те, що задля вчинення злочинів ОСОБА_7 необхідно лише доступ до інтернету, мобільного зв`язку, ноутбуку та мобільного телефону, а тому застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не може запобігти ризику вчинення ним інших аналогічних кримінальних правопорушень. Разом з тим, відсутність офіційного працевлаштування та постійного заробітку у підозрюваного унеможливлює достатнє утримання сім`ї, що свідчить про можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень, у тому числі тяжких корисливих, з метою матеріального забезпечення.
Отже, апелянт вважає, що зазначені вище обставини свідчать про неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може бути достатнім для запобігання встановленим ризикам, передбаченим ст.177 КПК.
Тому прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.09.2022 року та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, з можливістю внесення застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК, а саме прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними та свідками у даному кримінальному провадженні; здати паспорт для виїзду за кордон до відповідного районного відділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, яка просила скасувати рішення слідчого судді та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового рослідування до 20 листопада 2022 року, включно, вислухавши підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили відмовити у її задоволенні, а рішення слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону не в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Як зазначено у п.4 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 хоча є раніше не судимою особою, однак підозрюється у вчиненні низки кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.361, ч.ч.1,2 ст.200, ч.ч.1,4 ст.185 КК, серед яких й тяжких злочинів, та за які передбачено найбільш суворе покарання за ч.4 ст.185 КК у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 та обираючи стосовно нього інший більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на шістдесят днів, слідчий суддя послався на доведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.361, ч.ч.1,2 ст.200, ч.ч.1,4 ст.185 КК, а також на наявність ризиків, передбачених п.п.3,5 ч.1 ст.177 КПК, зокрема ризику можливості підозрюваного незаконно впливати на потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні та ризику вчинення іншого кримінального правопорушення. Ці висновки не оспорюються в апеляційній скарзі, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК апеляційним судом не перевіряються.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про недоведеність існування ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК, тобто можливості підозрюваного ОСОБА_7 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки слідством і прокурором не надано жодного доказу його ухилення від явки до слідчого та суду. Такі висновки слідчого судді є правильними, оскільки вони випливають із змісту поданого клопотання та не спростовуються доданими до клопотання письмовими доказами. (а.с.1-6).
Натомість колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора про існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК, тобто можливості підозрюваного ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Про наявність цього ризику свідчить тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, діяльність яких була припинена лише завдяки роботі працівників правоохоронних органів, оскільки у разі доведеності вини підозрюваного ОСОБА_7 судом буде призначене покарання лише у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, що збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши його від варту. Крім того, про наявність вказаного ризику свідчить можливість підозрюваного, в разі перебування на волі, залишити межі України, включаючи виїзд на непідконтрольні та окуповані території; відсутність таких соціальних зв`язків, які б були дійовим стримуючим фактором, щоб не переховуватись від органів досудового розслідування та суду, так як навіть наявність дружини та двох малолітніх дітей не виступили стримуючим фактором задля не вчинення кримінальних правопорушень. Окрім того, підозрюваний за місцем мешкання не зареєстрований, за місцем реєстрації не мешкає, офіційно не працевлаштований, на обліку у центрі зайнятості не перебував та не перебуває.
Також, як зазначив прокурор під час апеляційного розгляду, підозрюваний ОСОБА_7 , після вручення йому повідомлення підозри, разом із захисником ігнорує виклики до слідчого для проведення допиту у якості підозрюваного, що, на переконання колегії суддів може свідчити про небажання ОСОБА_7 виконувати свої процесуальні обовязки.
Таким чином, вказані обставини свідчать про відсутність стримуючих факторів у підозрюваного, що виключають можливість його переховування від органів досудового розслідування та суду, що у подальшому може ускладнити процес встановлення його місцезнаходження та судового розгляду.
Така позиція повністю відповіає практиці ЄСПЛ, зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Відповідно до ст. 178 КПК України, колегія суддів враховує тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , вагомість наявних доказів вчинення ним інкримінованих кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним, спосіб вчиненння кримінальних правопорушень, розмір завданої майнової школи, а також дані, що характеризують особу підозрюваного, зокрема його сімейний та майновий стан, стан здоров`я, який не виключає можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність судимостей.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, застосування до підозрюваного ОСОБА_7 будь-якого з альтернативних видів запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, не забезпечить його належної процесуальної поведінки під час досудового розслідування та судового розгляду, може спонукати до продовження противоправної діяльності і вчиненню нових кримінальних правопорушень, зокрема й тих, у яких він наразі підозрюється, а тому для досягнення мети застосування запобіжних заходів на даному етапі досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним та доцільним.
Згідно з п. 2 ч. 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених стеттею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

З урахуванням обставин кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_7 , майнового та сімейного стану підозрюваного, відсутність судимостей та постійного джерела доходу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на підставі ч.5 ст. 182 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 208 000 гривень.
За приписами ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.09.2022 року підлягає скасуванню на підставі п.2 ч.1 ст.409 та п.1 ч.1 ст.411 КПК, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання старшого слідчого Відділення поліції № 1 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погодженого прокурором Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 та обрання відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, в межах строку досудового розслідування, з альтернативою внесення застави та покладенням на нього відповідних обов`язків.
На підставі викладеного, керуючись статями 182-183, 194 та 404, 405, 407, 409, 411, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.09.2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого Відділення поліції № 1 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000376 від 10.05.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1,2 ст. 361, ч. 1,2 ст. 200, ч. 1,4 ст. 185 КК України задовольнити.

Застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто по 20 листопада 2022 року, включно.

Встановити заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 208 000 (двісті вісім) тисяч гривень.

На підставі ч.5 ст.194 КПК у разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними та свідками у даному кримінальному провадженні;
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
У разі внесення застави ОСОБА_7 підлягає негайному звільненню з-під варти та вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Встановити термін дії покладених судом на ОСОБА_7 обов`язків до 20 листопада 2022 року, включно, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.
Роз`яснити ОСОБА_7 , що у разі невиконання ним покладених на нього цією ухвалою обов`язків, застава звертається у дохід держави.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4