1Справа № 335/7299/22 1-кп/335/801/2022
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

процесуального прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду № 4 за адресою: вул. Перемоги, 107-Б, м. Запоріжжя, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000469 від 25 жовтня 2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, маючого двох неповнолітніх дітей, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

з угодою про визнання винуватості від 20 грудня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 вчинив злочин за таких обставин.

18.09.2022 ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення статутних вимог, без поважних причин самовільно залишив місце служби, що розташоване на території Вознесенівського району м. Запоріжжя та був відсутній в місці несення служби до 28.09.2022.

Далі, солдат ОСОБА_4 12.10.2022, діючи в умовах воєнного стану, маючи умисел на ухилення від проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 , самовільно залишив місце несення служби тривалістю менше 10 діб, але більше 3 діб, повторно протягом року, та 01.11.2022 самостійно прибув на службу, місце несення якої розташоване на території Вознесенівського району м. Запоріжжя.

При цьому, поважних причин для самовільного залишення місця несення служби солдат ОСОБА_6 не мав, в тому числі у хворобливому стані, який би перешкоджав проходженню ним військової служби, не перебував.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення місця служби без поважних причин, в умовах воєнного стану, тривалістю менше десяти діб, але більше трьох діб, вчинене повторно протягом року військовослужбовцем (крім строкової служби).

20.12.2022 між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за участі адвоката ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості відповідно до вимог ст.ст. 468, 469, 472 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

За змістом цієї угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен останній понести із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді арешту строком на 5 місяців.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що при укладанні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання.

Обвинувачений у судовому засіданні також просив вказану угоду затвердити і призначити узгоджене в ній покарання, при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання. Зазначив, що його згода на укладення угоди була добровільною.

Захисник обвинуваченого у судовому засіданні зазначив, що угода відповідає вимогам закону, укладена добровільно, його підзахисний повністю розуміє наслідки її укладення та невиконання, а тому просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах вирішуваних питань, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

В підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення місця служби без поважних причин, в умовах воєнного стану, тривалістю менше десяти діб, але більше трьох діб, вчинене повторно протягом року військовослужбовцем (крім строкової служби).

Встановлено, що сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини відповідно до ст. 470 КПК України, зокрема: характер і тяжкість обвинувачення, ступінь і характер сприяння підозрюваним у проведенні кримінального провадження, особу ОСОБА_4 , який раніше в порядку ст. 89 КК України є несудимим, одружений, має зареєстроване та фактичне місце проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 цілком розуміє роз`яснені йому права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, встановлені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Сторонами угоди узгоджена міра покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, із врахуванням наявності низки обставин, які пом`якшують покарання, а саме того, що ОСОБА_4 щиро розкаявся, беззастережно визнав свою винуватість, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також, що він є військовослужбовцем, який приймає участь у відсічі збройної агресії Російської Федерації. Обставини, що обтяжують покарання, відсутні.

З урахуванням того, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем, а також враховуючи конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, вищезазначені обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає можливим призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, призначивши йому більш м`який вид покарання, не зазначений у санкції ч. 5 ст. 407 КК України, а саме покарання у виді арешту строком на 5 місяців, як про це просять сторони угоди.

Узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, буде необхідною і достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам КПК та КК України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін по справі та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим та призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Оскільки обвинуваченому на підставі угоди призначається покарання, пов`язане із позбавленням волі, тому запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою слід залишити до набрання вироком законної сили.

До строку відбування покарання у вигляді арешту слід зарахувати строк знаходження ОСОБА_4 під вартою з моменту його затримання і до дня ухвалення цього вироку за правилами ст. 72 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 20 грудня 2022 року, укладену між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000469 від 25 жовтня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 Кримінального кодексу України у виді арешту строком на 5 (п`ять) місяців.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» залишити ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили.

До строку відбування покарання зарахувати час тримання ОСОБА_4 під вартою при попередньому ув`язненні з 08 листопада 2022 року по 20 грудня 2022 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день арешту.

Строк відбування покарання обчислювати з 08 листопада 2022 року.

Вирок на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1