КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою прокурора Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою залишено без задоволення клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0001505 від 16 серпня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, про арешт майна, та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , що на праві власності зареєстрований за ОСОБА_8 , зобов`язано повернути особі, у якої її було вилучено.

Відповідно до ухвали, слідчий суддя вказав, що автомобіль, на який прокурор просить накласти арешт, не був знаряддям вчинення злочину і не містить слідів злочину, а отже і не є речовим доказом, що виключає можливість накладення на нього арешту відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. Інших підстав для арешту майна у клопотанні прокурор не вказав.
Нове кримінальне провадження за ст. 290 КК України (без підозри), матеріали якого об`єднані в одне провадження з матеріалами кримінального провадження за ч. 4 ст. 296 КК України (з підозрою) слідчий суддя взагалі не прийняв до уваги з посиланням на те, що при об`єднанні матеріалів вказаних кримінальних проваджень були проігноровані чіткі вимоги, передбачені ст. 217 КПК України.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на автомобіль марки «ToyotaLandCruiser 200» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_3 , що на праві власності зареєстрований за ОСОБА_8 , із забороною використання, розпорядження та відчуження.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи підозрюваного та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, слідчим відділом Оболонського УП ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування кримінального провадженні № 0001505 від 16 серпня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.296 КК України.
17 серпня 2022 року прокурор Оболонської окружної прокуратури ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , що на праві власності зареєстрований за ОСОБА_8 .

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Колегія суддів звертає увагу, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, слідчий суддя суду першої інстанції послався на вимоги ст. 170 КПК України та вказав, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно прокурором не доведено, що в арешті є потреба, оскільки відсутні докази того, що вилучене майно є предметом кримінального правопорушення, здобуте в результаті вчинення кримінального правопорушення та відповідає критеріям ст. 98 КПК України.
Слідчий суддя вказав, що автомобіль, на який прокурор просить накласти арешт, не був знаряддям вчинення злочину і не містить слідів злочину, а отже і не є речовим доказом, що виключає можливість накладення на нього арешту відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. Інших підстав для арешту майна у клопотанні прокурор не вказав.

Крім того, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що нове кримінальне провадження за ст. 290 КК України (без підозри), матеріали якого об`єднані в одне провадження з матеріалами кримінального провадження за ч. 4 ст. 296 КК України (з підозрою) не приймаються до уваги, оскільки при об`єднанні матеріалів вказаних кримінальних проваджень були проігноровані чіткі вимоги, передбачені ст. 217 КПК України.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, виходячи з наданих органом досудового розслідування матеріалів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав у цьому кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, у даному провадженні прокурор не навів достатніх підстав вважати, що майно, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно не вбачається.
Долучена до клопотання постанова старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 від 17 серпня 2022 року про визнання майна речовим доказом є формальною, оскільки за своїм змістом не містить даних на підтвердження того, що майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України. У ній не вказано, з яких мотивів слідчий виходив при вирішенніпитання про визнання вказаного майна речовими доказами (а.с. 49-50).

В ухвалі слідчого судді детально проаналізовано, з чим погоджується і колегії суддів апеляційної інстанції, що органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, має важливе доказове значення для доведення будь якої з наведених вище обов`язкових ознак даного злочину, було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи , які фактично відсутні, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.

Крім того, колегія суддів виходить з того, що згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг. Оскільки апеляційна карга прокурора фактично не містить доводів, то апеляційний суд позбавлений можливості їх перевірити.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 27 вересня 2022 року, якою залишено без задоволення клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0001505 від 16 серпня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, про арешт майна, та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , що на праві власності зареєстрований за ОСОБА_8 , зобов`язано повернути особі, у якої її було вилучено - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/4058/2022
Єдиний унікальний номер 756/6571/22
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_10 .
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1