справа № 462/7495/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2023 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілої - ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, українки, громадянки України, з вищою освітою, фізичної особи підприємця, одруженої, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 приблизно о 17 годині 25 хвилин 11 листопада 2022 року, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по вул. Повітряній в напрямку до вул. Левандівська у м. Львові, поблизу перехрестя вул.Повітряна - вул.Сяйво, всупереч ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», згідно якої учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, порушила вимоги Р.1 пп. 1.3, 1.5; Р.2 п. 2.3 б), д); Р.12 п. 12.3, Р.18 п.18.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, які виразилися в тому, що водій під час керування технічно-справним транспортним засобом була неуважна, не стежила за дорожньою обстановкою, своїми діями створила загрозу безпеці дорожнього руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не зменшила швидкість та не зупинилася, щоб дати дорогу пішоходу, маючи технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_8 . Внаслідок порушення водієм ОСОБА_7 правил дорожнього руху України, ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді епідурального крововиливу, відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, із геморагічно-контузійними вогнищами в лівій скроневій частці середнього ступеня важкості, травматичного САК, епідуральної гематоми, зламів лівих відділів склепіння черепа, зламів передньої та задньої стінки лобної пазухи, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушеня, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, при вищезазначених обставинах визнала повністю та підтвердила обставини вчинення нею кримінального правопорушення, зазначивши, що дійсно вона близько 17.30 години 11 листопада 2022 року, керуючи автомобілем та рухаючись по вулиці Повітряній у м.Львові, проявила неуважність до дорожньої обстановки, внаслідок чого на нерегульованому пішохідному переході здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка переходила проїзну частину дороги зліва на право відносно руху її автомобіля. У вчиненому щиро розкаюється та просить суворо не карати. Цивільний позов про відшкодування ОСОБА_8 моральної шкоди визнала частково. Зазначила, що у лютому 2023 року вона відшкодувала потерпілій 40000 гривень моральної шкоди. Вважає, що вказаний потерпілою розмір моральної шкоди є необґрунтованим і завищеним. Оцінює моральну шкоди, завдану потерпілій ОСОБА_9 , в розмірі 100000 гривень.

Представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні цивільний позов підтримав в повному обсязі, зазначивши, що обвинувачена, керуючи автомобілем та рухаючись по вул. Повітряній, порушила правила дорожнього руху та здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка переходила разом з малолітньою дитиною проїзну частину дороги по пішохідному переходу, внаслідок чого ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми. Внаслідок отриманих травм потерпіла близько 2 тижнів перебувала на стаціонарному лікуванні, тривалий час лікувалася амбулаторно і на даний час знаходиться на стаціонарному лікуванні. Внаслідок ДТП потерпілій також заподіяно і моральної шкоди, яка полягає у сильному фізичному болі та душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, необхідністю тривалого лікування, погіршення стану здоров`я в цілому. Через отримані травми потерпіла майже не виходить на вулицю, так як в неї часто виникають запаморочення, болить голова, в неї з`явився страх за стан здоров`я в майбутньому. Через отримані травми вона не могла приділяти уваги та належно доглядати своїх двох малолітніх дітей, водити сина в спортивну секцію з футболу, а також виконувати хатню роботу, в її житті відбулися негативні зміни, порушився звичний ритм її життя, погіршилося матеріальне становище сім`ї. Враховуючи часткове відшкодування обвинуваченою моральної шкоди у розмірі 40000 гривень, просить стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої 460000 гривень моральної шкоди. При визначенні міри покарання обвинуваченій потерпілала покладається на розсуд суду, однак наполягає на призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_7 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор та потерпіла також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності позиції обвинуваченої, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

За викладених вище обставин суд, допитавши обвинувачену та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, приходить до висновку про доведеність винуватості обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286, за обставин, встановлених судом.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, оскільки вона, керуючи транспортним засобом, порушила правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні обвинуваченій виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винної.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченої, яка вперше притягається до кримінальної відповідальності, є фізичною особою підприємцем, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає її щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Виходячи з наведеного, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують покарання, критичне ставлення обвинуваченої до вчинених нею діянь та її щире каяття, часткове відшкодування потерпілій завданої моральної шкоди у розмірі 40000 грн., суд вважає, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Разом з тим, враховуючи конкретні обставини справи, викладені дані про особу винної, наявність обставини, що пом`якшують покарання, позицію прокурора та потерпілої щодо призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства та вважає за необхідне застосувати до неї ст.75 КК України і звільнити її від відбування основного покарання з випробуванням, однак в умовах здійснення контролю за її поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що на переконання суду буде справедливим та співмірним із тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення та особою винної.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної або юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Потерпіла ОСОБА_8 заявила цивільний позов до ОСОБА_7 про відшкодування 500000 гривень моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з пункту першого частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно з часиною четвертою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди були сформульовані Верховним Судом у Постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає в стражданні або приниженні, які людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).

Враховуючи обставини встановлені під час судового розгляду вказаного кримінального провадження, суд приходить до висновку про наявність моральної шкоди, що її було спричинено потерпілій з боку обвинуваченої внаслідок скоєння останньою кримінального правопорушення.

При визначенні розміру заподіяної ОСОБА_8 моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_7 , суд враховує характер та обсяг фізичних і психічних страждань ОСОБА_8 , яка в результаті неправомірних дій ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення, зазнала сильний фізичний біль, близько двох тижнів знаходилася на стаціонарному лікуванні, продовжувала лікуватися амбулаторно, отримала сильні негативні емоції, переживання, пов`язані з процесом лікування, по теперішній час в неї болить голова, з`являються запаморочення, через що вона не виходить на вулицю, в неї з`явився страх за своє здоров`я в цілому. Окрім того, ОСОБА_8 , будучи матір`ю двох малолітніх дітей, через отримані тяжкі тілесні ушкодження не могла ходити, працювати, виконувати хатню роботу, приділяти увагу та належно доглядати своїх малолітніх дітей, в її житті відбулися вимушені негативні зміни, порушився звичайний ритм життя, погіршилося матеріальне становище сім`ї.

Виходячи із вимог розумності та справедливості, враховуючи характер фізичного болю та моральних страждань, яких потерпіла зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, тривалість та значність затрат для відновлення звичного життєвого ритму, суд приходить до висновку, що розмір грошового відшкодування за завдану потерпілій моральну шкоду становить 200000 гривень, та враховуючи те, що обвинувачена вже відшкодувала ОСОБА_8 40000 гривень моральної шкоди, приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 160000 гривень моральної шкоди.

Розглядаючи питання щодо стягнення з обвинуваченої витрат, які була змушена понести потерпіла у зв`язку з необхідністю звернутись за правовою допомогою, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються зокрема із витрат на правову допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Так, потерпіла ОСОБА_8 у своєму позові зазначає, що орієнтовно розмір понесених нею витрат на правову допомогу складатиме 10000 гривень.

Вказані обставини підтверджуються долученими до позовної заяви договором-дорученням про надання правової допомоги від 22.12.2022, ордером на надання правничої допомоги від 22.12.2022, квитанцією від 06.02.2023 про оплату 4000 грн за правову допомогу адвокату ОСОБА_4 .

Враховуючи, що потерпілою не надано належних доказів на підтвердження понесення нею витрат на правову допомогу у розмірі 10000 гривень, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з обвинуваченої на користь ОСОБА_8 понесені останньою витрати на правову допомогу в розмірі 4000 гривень.

Процесуальні витрати на залучення експертів підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався.

На підставі викладеного та керуючсь ст.ст. 373, 374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю один рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стянути з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 5663 гривень 40 копійок.

Речові докази по справі: автомобіль марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 - повернути ОСОБА_7 ; DVD-R диск із відеозаписом із камери спостереження, розташованої по вул.Повітряній у м.Львові залишити при матеріалах кримінального провадження.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 16.11.2022, на автомобіль марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 .

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стянути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_8 160000 (сто шістдесят тисяч) гривень моральної шкоди.

Стянути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_8 4000 гривень витрат на правову допомогу.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: