Номер провадження: 11-кп/813/225/23
Справа № 521/4871/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року в рамках кримінального провадження № 0000438, внесеного до ЄРДР 04.02.2019 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, вдівця, особи з інвалідністю 2ї групи, раніше судимого:

-24.05.1990 року Н/С Малиновського району м. Одеси по ст. 222 ч. 1 КК УССР до двох років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на два роки;

-23.10.1990 року вироком Н/С Тальновського району Черкаської області по ст. 229-6 ч. 2, 43 КК УССР до трьох років позбавлення волі;

-19.11.1998 року Приморським районним судом м. Одеси по ст. 140 ч. 2 КК України до одного року та 6 місяців позбавлення волі;

-11.09.2000 року Приморським районним судом м. Одеси по ст. 141 ч. 2 КК України до трьох років та 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

-05.10.2005 року Малиновським районним судом м. Одеси по ст. 185 ч. 2 КК України до двох років позбавлення волі з випробуванням на три роки;

-31.05.2006 року Малиновським районним судом м. Одеси по ст. 15, 185 ч. 2 КК України до трьох років позбавлення волі з випробуванням на три роки;

-06.06.2007 року Малиновським районним судом м. Одеси по ст. 121 ч. 1, 69, 71 КК України до трьох років та семи місяців позбавлення волі;

-01.10.2014 року Малиновським районним судом м. Одеси по ст. 309 ч. 1 , 311 ч. 1, 70 КК України до обмеження волі строком на три роки з випробуванням на один рік та 6 місяців, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді 6 (шести) років та 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання визначено обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 04.02.2019 року.

З урахуванням вимог п. 1 ч. 4 ст. 374, ч. 1 ст. 534 КПК України, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, ухвалено вважати продовженим.

Вирішено питання про долю речових доказів.

Відповідно до оскаржуваного вироку, 04 лютого 2019 року о 17 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, знаходячись в салоні тролейбусу КУ "Одесміськелектротранс" № 0026, що слідував по маршруту № 12, на зупинці "На вимогу", що розташована за адресою: м. Одеса, Іванівський шляхопровід, спровокував конфлікт з пасажирами тролейбусу, який мирним шляхом намагався врегулювати ОСОБА_11 . В ході конфлікту ОСОБА_7 , діючи умисно, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, реалізуючи свій прямий умисел, спрямований на нанесення тяжких тілесних ушкоджень іншій особі, озброївся наявним при ньому ножом, яким умисно завдав гр. ОСОБА_12 один удар в область живота, чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді колото-різаного поранення, проникаючого до черевної порожнини, з пошкодженням поперечної ободової та тонкої кишки, що супроводжувалось внутрішньочеревною кровотечею, які згідно з п 2.1.3 «к» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , звернувся до суду із апеляційною скаргою, у якій зазначив, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Так, захисник зауважує, що:

- дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень при перевищенні ним меж необхідної оборони, тобто за ст. 124 КК України, оскільки в момент конфлікту на допомогу потерпілому почали приєднуватись знайомі останнього (ще троє молодих людей), які були значно молодші обвинуваченого та значно крупніші за статурою. Вищенаведені обставини стали підставою для обвинуваченого побоюватись за своє життя та здоров`я, у зв`язку із чим він наніс удар потерпілому.

На підставі викладеного захисник просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком два роки.

Не погоджуючись із вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року, з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_7 , в якій просив визнати його невинуватим у пред`явленому обвинувачені.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні з огляду на вимоги апеляційних скарг, сторона захисту узгодила свою позицію, підтримала апеляційну скаргу захисника у повному обсязі та просили змінити вирок суду першої інстанції та перекваліфікувати дії обвинуваченого на ст. 124 КК України.

Прокурор заперечувала проти апеляційних скарг сторони захисту.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та пред`явленого обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України, виклавши їх у вироку.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що між ним, та невідомою жінкою у тролейбусі стався конфлікт. В ході конфлікту з зазначеною жінкою до нього підійшов потерпілий та почав йому погрожувати і сказав, що має намір на нього напасти і вчинити розправу над ним. В цей момент він також побачив окрім потерпілого ще трьох чоловіків, які стояли коло нього (потерпілого). В момент коли потерпілий і вказані троє чоловіків почали рухатися в його сторону, він, побоюючись за своє життя та здоров`я, дістав з метою самооборони ніж, оскільки думав, що таким чином він відлякає зазначених осіб. В цей момент потерпілий почав рух в його сторону і він вдарив його ножем.

Незважаючи на позицію обвинуваченого, що виразилась у невизнанні винуватості у пред`явленому обвинувачені, наведені вище показання обвинуваченого суперечать іншим доказам по справі, які ретельно досліджені, перевірені та оцінені судом першої інстанції, як окремо так і у сукупності, і яким суд першої інстанції дав відповідну оцінку.

Зокрема, такі висновки суд зробив на підставі аналізу наступних доказів:

- показань потерпілого ОСОБА_12 , який під час судового розгляду у суді першої інстанції пояснив, що 4 лютого 2019 року, близько 18 години, він на тролейбусі № 12 їхав з колегами з роботи додому. В ході руху тролейбусу відбувався конфлікт між обвинуваченим та жінкою, зазначений конфлікт було чути на весь тролейбус. Обвинувачений кричав на жінку, нецензурно виражався, та поводив себе агресивно і неадекватно. В ході конфлікту він вирішив заступитися за жінку. Він підійшов до учасників конфлікту, де зупинився впритул між обвинуваченим та жінкою і зробив зауваження обвинуваченому, при цьому попросив його заспокоїтися. Після чого у них виникла усна словесна перепалка, в ході якої обвинувачений, раптово для нього, вдарив його ножом. Після удару він інтуїтивно відскочив від обвинуваченого. В цей момент, присутній на місці його знайомий на ім`я ОСОБА_13 вибив у обвинуваченого ніж. Обвинувачений намагався його підняти, але ОСОБА_13 викинув обвинуваченого фізично з тролейбуса, скрутив його, та очікував прибуття поліції і швидкої допомоги, яку в цей час викликала водій тролейбуса та інші присутні особи.

- показань свідка ОСОБА_14 , яка пояснила, що у лютому 2019 року, більш точної дати на час розгляду справи в суді пригадати не змогла, близько шостої години вечора, вона їхала з роботи додому на тролейбусі 12-го маршруту. Вона сиділа на передній площадці тролейбуса, лицем по ходу руху тролейбуса. В ході руху, особа яка перебуває під вартою в залі суду, вчинив з нею конфлікт,в ході якого кричав на неї, нецензурно лаявся та поводився дуже агресивно. Причиною конфлікту стало те, що йому заважали речі та сумка, які були при неї і стояли частково на прохідної частині тролейбуса. Зазначена особа пнула ногою її сумку і сказала її забрати. Забрати зазначену сумку у неї не було можливості, оскільки в цей момент у тому місці тролейбуса був великий потік людей, люди виходили, заходили, і нікому її сумка сильно не заважала. Через деякий час зазначеного конфлікту, ззаду до неї підійшов син її знайомого ОСОБА_15 , який їхав у задній частині тролейбуса, про що їй на той момент відомо не було, і запитав, що відбувається і чи потрібна їй допомога. Після чого вона побачила, як з обвинуваченим в конфлікт вступив невідомий їй чоловік, як їй потім стало відомо, зазначений чоловік був колегою ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , і вони в цей час разом їхали з роботи додому в задній частині тролейбусу. В ході конфлікту між незнайомим їй хлопцем, який зробив зауваження обвинуваченому та просив заспокоїтися, між ними відбулася словесна перепалка, в ході якої обвинувачений ткнув зазначеного хлопця ножем. Звідки обвинувачений дістав ніж, вона не бачила. Після удару, хлопець відскочив назад, і вона побачила ніж в руках обвинуваченого. Все відбувалося швидко, також на місці конфлікту перебували інші люди, пасажири тролейбуса. Після чого її кум ОСОБА_16 вибив ніж у обвинуваченого з руки. Тролейбус у цей час вже зупинився. Після чого обвинувачений намагався втекти з тролейбуса, але ОСОБА_17 з присутніми там іншими людьми затримали його на вулиці біля тролейбусу. Що відбувалося на вулиці їй невідомо, оскільки вона в цей час перебувала у тролейбусі, допомагала потерпілому та викликала швидку.

- показань свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що після роботи, близько 18 години, він зі своїм сином ОСОБА_15 та їх колегою ОСОБА_12 їхали на тролейбусі додому. Вони всі працюють робітниками в Одеському аеропорті. Він їхав в центральній частині тролейбуса ближче до задньої, його син та ОСОБА_12 були трохи попереду нього. В тролейбусі було багато людей. Сіли вони до тролейбуса в районі «Приватбанку» (вул. Щорса.). По ходу руху тролейбуса, після того, як тролейбус проїхав ОСОБА_18 шляхопровід, він почув сварку з передньої частини тролейбусу. Голос жінки, яка була учасником сварки, він впізнав, це був голос його знайомої ОСОБА_19 , яка є йому кумою. Його син ОСОБА_15 у цей час перебував попереду нього, а його товариш був ще далі за сином, ближче до місця конфлікту, була тиснява. Він почав проштовхуватись через людей ближче до місця події. В цей момент, він побачив, як в ході сварки їх колега, який був попереду них, крикнув і почав триматися за живіт, і у нього потекла кров. Після чого він просунувся до місця події та вибив у особи, як йому зараз відомо ОСОБА_7 , з руки своєю ногою ніж. Після чого він затримав обвинуваченого, який намагався залишити тролейбус.

- показами свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що після роботи, 04.02.2019 року, близько 17.20 години, він зі своїм батьком ОСОБА_16 та їх колегою ОСОБА_12 їхали на тролейбусі додому. Вони стояли в тролейбусі спиною до дверей, він у цей час знаходився між ОСОБА_12 , який був трохи попереду, та його батьком, який був позаду нього. В цей час вони почули що відбувається який конфлікт. В голосі жінки, учасниці конфлікту, він впізнав їх знайому ОСОБА_19 , яка є кумою його батька. Вони з ОСОБА_12 просунулися до місця конфлікту і він запитав у ОСОБА_19 , що сталося, ОСОБА_12 у цей час був трохи попереду, біля чоловіка, з яким відбувався конфлікт, і намагався з ним розмовляти, а ОСОБА_19 у цей час пояснювала йому причину конфлікта. В цей момент, під час розмови ОСОБА_12 з обвинуваченим, останній вдарив ОСОБА_12 ножем. В тролейбусі піднявся крик, жінки кричали що у обвинуваченого ніж. Після чого обвинувачений почав виходити з тролейбусу, а його батько - ОСОБА_16 почав рухатися за ним. В цей момент його батько вибив ногою у обвинуваченого ніж і затримав його і утримував до приїзду поліції.

- протоколом огляду місця події від 04.02.2019 року, з фото додатками до нього, згідно якого було проведено огляд тролейбусу 12-го маршруту № 0026, в ході огляду якого було виявлено, описано, та вилучено: 2 плями бурого кольору (зроблено змиви), ніж з дерев`яною рукояткою, шарф коричневого кольору з плямами бурого кольору.

-протоколом огляду предметів від 18.03.2019 року, згідно якого предметом огляду були: ніж фабричного виробництва з надписом «USA SABER STAINLESS STEEL», шарф коричневий, з плямами бурого кольору, змиви (тампони) речовини бурого кольору з підлоги тролейбусу 2 шт., змив з ножа.

- висновком судово-медичного експерта № 525 від 15.02.2019 року, відповідно до якого у гр. ОСОБА_12 були виявлені наступні тілесні ушкодження: колото-різане поранення передньої черевної стінки, проникаюче в черевну порожнину з ушкодженням поперечної ободової та тонкої кишок.

Вказане тілесне ушкодження було спричинене одноразовою ударною дією колюче-ріжучого предмета, яким міг бути ніж.

Враховуючи дані медичної документації, слід вважати, що вони виникли незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могли бути спричинені 04.02.2019 року.

-доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Судом був наданий ретельний аналіз показанням обвинуваченого, які були надані ним в судовому засіданні у співвідношенні з усіма зібраними доказами по справі.

При допиті у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений не спростовував факту нанесення ножом потерпілому тілесних ушкоджень, які надалі було визнано тяжким тілесним ушкодженням, але обвинувачений зазначав, що здійснював свій захист, а тому не мав умислу на умисне нанесення йому тілесних ушкоджень.

Версію сторони захисту було належним чином перевірено судом першої інстанції та надана належна оцінка доказам, та було відхиллено, оскільки дії ОСОБА_7 не були обумовлені необхідною обороною та носили виключно умисний характер, а особиста протилежна позиція обвинуваченого є помилковою формою захисту, яка суттєво не повинна впливати на вид та розмір призначеного йому покарання.

За узгодженими апеляційними вимогами стороною захисту не оскаржується причетність ОСОБА_7 до заподіяння потерпілому ОСОБА_12 тяжкого тілесного ушкодження, а виключно зводяться до того, що суд першої інстанції надав неправильну правову оцінку діям обвинуваченого, оскільки не врахував, що він, завдаючи потерпілому удару ножом, перебував у стані необхідної оборони.

Згідно з нормами ч. 1 та ч. 3 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК України.

При цьому, до критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного із перебуванням особи в стані необхідної оборони, суд повинен врахувати конкретні обставини справи, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Як встановлено під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу ОСОБА_7 , та на підтвердження його винуватості обґрунтовано послався, у тому числі: на показання потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , які були безпосередньо допитані в судовому засіданні у встановленому законом порядку та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, про початок та розвиток конфлікту між обвинуваченим та потерпілим.

Так, в судовому засіданні судом першої інстанції було встановлено, що у тролейбусі відбувся словесний конфлікт між ОСОБА_7 з одного боку та ОСОБА_12 з іншого боку, в ході якої обвинувачений, раптово вдарив ножем потерпілого. Крім того, апеляційний суд підкреслює, що жодних погроз у бік обвинуваченого потерпілий не озвучував та не вчиняв щодо нього будь-яких фізичних дій, спрямованих на завдання фізичної шкоди, що підтвердив обвинувачений під час свого допиту у суді першої інстанції.

Виходячи із фактичних обставин кримінального провадження, судом першої інстанції правильно встановлено, що в діях потерпілого ОСОБА_12 суспільно небезпечного посягання не було, оскільки з боку потерпілого не було такого суспільно небезпечного посягання, яке б потребувало негайного відвернення чи припинення шляхом завдання потерпілому удару ножом в область живота.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність такої версії сторони захисту та доведення в повному обсязі вини ОСОБА_7 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, оскільки сукупність досліджених доказів судом першої інстанції дає підстави зробити лише такі висновки.

Апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції при призначені міри покарання враховані всі вимоги кримінального закону та положень судової практики: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, а також конкретні обставини справи.

За вказаних вище підстав, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає таке рішення суду першої інстанції справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні №0000438 від 04.02.2019 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який утримується під вартою - у той самий строк з дня отримання її копії.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4