В И Р О К

іменем України

17 січня 2023 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:

головуючий - суддя ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

обвинуваченої - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000275 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Верхньозорянське Шевченківського району Харківської області, є громадянкою України, має середньо-спеціальну освіту, одружена, не працює, зареєстрована в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , раніше не судима,

у кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 2 статті 15, частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України,

у с т а н о в и в :

17 вересня 2022 року близько 21:30 години ОСОБА_5 , разом із своїм чоловіком ОСОБА_4 , перебувала за місцем проживання у житловому будинку АДРЕСА_2 , де спільно вживали спиртні напої, після чого між ними виник конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. В ході цього конфлікту у ОСОБА_5 виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_4 , тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Того ж числа та часу, негайно реалізуючи зазначений умисел, ОСОБА_5 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, суб`єктивно усвідомлюючи небезпеку та протиправність своїх дій, маючи намір та бажаючи настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_4 , взяла до рук сокиру-колун, та нанесла ним не менше трьох ударів в область лівої скроневої частини голови ОСОБА_4 , чим спричинила йому важку відкриту проникаючу черепно-мозкової травму у формі забою головного мозку важкого ступеню, вогнищеві контузії лівої скроневої частки, пластинчатий субдуральний крововилив лівої скроневої ділянки, епідуральний крововилив лівої скроневої ділянки, багатоуламковий втиснутий перелом лівої скроневої кістки, забійні рани лівої скроневої ділянки, забійні рани лівої навколовушної та лівої вилицюватої ділянки, що ускладнилися у своїй течії розвитком посттравматичної сенсомоторної афазії, що в сукупності є тяжкими тілесними ушкодженнями за ознакою небезпеки для життя.

Однак, умисне вбивство не було закінчене та смерть ОСОБА_4 не настала з причин, які не залежали від волі ОСОБА_5 , оскільки ОСОБА_4 була своєчасно надана медична допомога.

Зазначеними діями ОСОБА_5 вчинила закінчений замах на умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині.

Обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала частково, мотивуючи тим, що не мала умислу на вбивство свого чоловіка ОСОБА_4 , а лише хотіла завдати йому болю, як він неодноразово завдавав їй. Висловила готовність нести відповідальність за фактично спричинені потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

При цьому, ОСОБА_4 показала, що дійсно у вказаний вище час разом з ОСОБА_4 перебувала за місцем фактичного проживання в АДРЕСА_2 , де вони разом вживали спиртні напої.

Після вживання спиртних напоїв вона прибирала зі столу, а її чоловік знаходився позаду неї на дивані, почав хапати її за руку та вимагати, щоб вона лягала спати поруч з ним. Раніше вона неодноразово піддавалася з боку чоловіка фізичному та сексуальному насильству і злякалася, що таке насильство може повторитися.

Тоді вона схопила сокиру-колун, яку чоловік залишив біля дивану, та умисно завдала не менш як три удари в область голови ОСОБА_4 . Після цього, в нього почала йти кров, яка не зупинялася, і вона побігла за допомогою у будинок навпроти, де мешкає її онук ОСОБА_7 , якому повідомила, що на її чоловіка напали невідомі особи. Разом вони прийшли до будинку, де знаходився ОСОБА_4 , та викликали швидку.

Працівникам поліції вона, також, спочатку повідомила, що на чоловіка напав невідомий, а потім зізналася, що це вона нанесла ударів сокирою.

Незважаючи на заперечення обвинуваченою ОСОБА_4 наявності у неї умислу на вбивство ОСОБА_4 , її винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, у повному обсязі підтверджується наступними доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Так, даними протоколу слідчого експерименту від 19.09.2022, проведеного за участі обвинуваченої ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 , підтверджується механізм нанесення удару сокирою-колуном потерпілому ОСОБА_4 в область голови, що мало місце 17 вересня 2022 року (а. п. 60-62).

Потерпілий ОСОБА_4 в цілому відмовився давати показання про обставини події, посилаючись на свій стан здоров`я та погану пам`ять. Разом з тим, потерпілий підтвердив, що дійсно після роботи залишив сокиру біля дивану, на якому відпочивав. Що стосується конкретних обставин події зважав на показання своєї дружини, з якою разом вони проживають тридцять років, та до якої він претензій не має, оскільки припускає, що у неї були підстави для таких дій.

Свідок ОСОБА_7 показав про обставини за яких, його бабуся ОСОБА_5 , будучи у нетверезому стані, прибігла до нього додому та повідомила, що діда вдарили невідомі особи. Він одразу побіг до будинку навпроти, де мешкали ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та побачив, що дід лежить на ліжку на правому боці з раною на голові. В кімнаті було багато крові, а також лежав колун. Тоді він викликав швидку. Після приїзду на місце події швидкої, лікарі одразу викликали працівників поліції. В той час, ОСОБА_5 спочатку повідомила, що діда вдарили невідомі чоловіки, а вранці, після приїзду інших працівників поліції, зізналася, що це вона зробила. Щодо спільного життя Мєтєльських повідомив, що інколи вони сварились, але лише словесно, загалом в них були добрі відносини.

Відомостями рапортів інспектора чергового ВП №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області від 17.09.2022 підтверджується, що в АДРЕСА_2 , госпіталізовано ОСОБА_4 з тілесними ушкодженнями (а. п. 43-45).

Даними довідки КНП "Зміївська центральна районна лікарня" Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області підтверджується, що 18.09.2022 потерпілий ОСОБА_4 був доставлений до лікарні з діагнозом: відкрита черепно-мозкова травма; відкритий перелом скроневої кістки черепа ліворуч; рублені рани голови; струс головного мозку (а. п. 46).

Даними протоколу огляду місця події від 18.09.2022 з фото таблицею, проведеного за письмовим дозволом користувача домоволодіння ОСОБА_5 , підтверджується обстановка домоволодіння АДРЕСА_2 , у житловому будинку якого ОСОБА_5 умисно завдала три удари сокирою-колуном в область голови ОСОБА_4 . Під час огляду були виявлені по різних місця будинку плями бурого кольору, а також виявлено та вилучено: сокиру-колун з плямами речовини бурого кольору, в`язаний светр та спортивні штани, що мали плями бурого кольору (а. п. 47-49, 113-119).

Даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину, від 18.09.2022 підтверджується, що 18.08.2022 о 13:00 годині в АДРЕСА_3 , було затримано ОСОБА_5 . Під час обшуку затриманої було вилучено мобільний телефон "Nokia" білого кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора "Водафон" з номером НОМЕР_3 ; мобільний телефон "Samsung" синього кольору, imei: НОМЕР_4 з сім-картою мобільного оператору "Водафон" з номером НОМЕР_5 ; зв`язку з ключами від будинку у кількості 4 штук з брелоком блакитного кольору (а. п. 94-96).

Предмети, що були вилучені під час вказаних вище слідчих дій, згідно постанови слідчого від 18.09.2022 визнані речовими доказами, на які в подальшому ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 20.09.2022 було накладено арешт, а постановою слідчого від 18.09.2022 визначене місце зберігання тимчасово вилученого майна, щодо якого застосовано арешт, та передано ці речі на зберігання до камери схову ВП №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, згідно квитанції №437 (а. п. 50-54).

Відомостями, що містяться у копіях виписки із медичної карти стаціонарного хворого 1-е н/х відд., довідки КНП "Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О. І. Мещанінова" Харківської міської ради, медичної карти стаціонарного хворого №11449, підтверджується, що потерпілий ОСОБА_4 18.09.2022 був доставлений із Зміївської ЦРЛ до нейрохірургічного відділення з діагнозом: Важка відкрита проникаюча ЧМТ. Забій головного мозку важкого ступеню. Вогнище контузії лівої скроневої частки. Пластинчатий субдуральний крововилив лівої скроневої ділянки. Епідуральний крововилив лівої скроневої ділянки. Багатоуламковий втиснутий перелом скроневої кістки зліва. Забійні рани лівої скроневої ділянки. Забійні рани лівої навколовушної, лівої вилицевої ділянки. Післятравматична сенсомоторна афазія. З 18.09.2022 по 06.10.2022 перебував на стаціонарному лікуванні. Має групу крові 2 (АВ), резус позитивний. 18.09.2022 о 05:15 годині у ОСОБА_4 спирту в крові не виявлено (а. п. 58, 59, 63, 72-82, 83).

Відповідно до висновку судово-цитологічної експертизи №15-12/525-Ц/Дм 2022 р. від 26.10.2022 (судово-медичний експерт-цитолог ОСОБА_8 ), на сокирі-колуну з дерев`яним топорищем, вилученому 17.09.2022 під час огляду місця події на території домоволодіння АДРЕСА_2 , було виявлено сліди крові людини. При серологічному дослідженні виявлені антиген А та Н і ізогемаглютинін анти-В. Таким чином, враховуючи результати досліджень і групу крові потерпілого, можна припустити, що дані сліди крові походять від будь-якої людини з груповою належністю крові А(ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_4 (а. п. 65-71).

Висновками судово-медичної експертизи №12-14/161-Зм/22 від 06.10.2022, додаткової судово-медичної експертизи №12-14/162-Зм/22 від 10.11.2022, та довідки судово-медичного експерта ОСОБА_9 підтверджується, що у потерпілого ОСОБА_4 мали місце: важка відкрита проникаюча черепно-мозкова травма, у формі забою головного мозку важкого ступеню, вогнищевих контузій лівої скроневої частки, пластинчатого субдурального крововиливу лівої скроневої ділянки, епідурального крововиливу лівої скроневої ділянки, багатоуламкового втиснутого перелому лівої скроневої кістки, забійних ран лівої скроневої ділянки, забійних ран лівої навколовушної та лівої вилицюватої ділянки, що ускладнилися у своїй течії розвитком посттравматичної сенсомоторної афазії.

Вказані вище тілесні ушкодження утворилося від неодноразової дії тупого предмета, з обмеженою травмуючою поверхнею по механізму удару, індивідуальні особливості якого своїй травмуючій поверхні не відобразилися, можливо, внаслідок нанесення ударів сокирою-колуном нападаючої, з місцем прикладання сили в область голови, і могли бути отримані в строк і при обставинах, зазначених вище.

По ступеню тяжкості ці тілесні ушкодження в своїй сукупності, що утворилися по єдиному механізму, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя (згідно пункту 2.1.3 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995).

Свідчення обвинуваченої ОСОБА_5 , надані нею під час слідчого експерименту в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним, як в механізмі нанесення тілесних ушкоджень, так і в способі їх спричинення потерпілому ОСОБА_4 (а. п. 55, 56, 57, 84, 85).

Оцінивши зазначені вище докази, досліджені під час судового розгляду, які є належними, допустимими, достовірними, а в сукупності та взаємозв`язку достатніми для ухвалення обвинувального вироку, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 є винуватою у закінченому замаху на умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині, і її дії належить кваліфікувати за частиною 2 статті 15, частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України.

Під час судового розгляду стороною обвинувачення доведено наявність у обвинуваченої ОСОБА_5 прямого умислу на протиправне заподіянні смерті ОСОБА_5 .

Відповідно до усталеної судової практики, викладеної у пунктах 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи", закінчений замах на умисне вбивство особи вчиняється з прямим умислом, коли винна особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. При вирішенні питання про наявність у діях особи умислу на вбивство суд повинен виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного, що передувала події, їх стосунки. При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.

На підставі аналізу досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що обвинувачена ОСОБА_5 усвідомлювала протиправний характер своїх дій, передбачала настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння смерті потерпілого, та бажала їх настання. Суд встановив, що під час конфлікту обвинувачена перебувала у стані алкогольного сп`яніння; знаряддя кримінального правопорушення (сокиру - колун) обвинувачена взяла до рук саме з метою нанесення ударів по голові потерпілому; ОСОБА_5 завдала не менше трьох ударів сокирою-колуном по голові потерпілого, завдавши таких ушкоджень, тяжкість і локалізація яких, у сукупності зі знаряддям злочину, вказують саме на бажання настання наслідків у вигляді смерті потерпілого. Після вчинення дій, яких обвинувачена вважала достатніми для доведення до кінця умислу, направленого на позбавлення життя свого чоловіка, злякавшись відповідальності за умисне вбивство чоловіка, обвинувачена покинула потерпілого в будинку та побігла до свого онука ОСОБА_7 , якому повідомила хибні відомості про те, що діда вдарили невідомі чоловіки. Медичним працівникам, що приїхали за викликом ОСОБА_7 , а також і працівникам поліції ОСОБА_5 також повідомляла, що ударів по голові її чоловікові завдали невідомі чоловіки. Лише на ранок, коли потерпілий вже був у лікарні, де йому надавалася необхідна медична допомога, обвинувачена зізналася, що це вона завдала ударів сокирою своєму чоловікові.

Все це свідчить, що ОСОБА_5 діяла із прямим умислом на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_4 та вчинила для цього всі необхідні дії, які були для неї завідомо такими, що потягнуть смерть, однак смертельний наслідок не настав лише через обставини, які не залежали від її волі.

За викладених обставин, доводи сторони захисту щодо наявності у обвинуваченої непрямого умислу, що є підставою для кваліфікації її дій за наслідками, що фактично настали, тобто як тяжке тілесне ушкодження, судом відхиляються.

Також, під час судового розгляду не отримані будь-які об`єктивні відомості, які б свідчили про існування з боку потерпілого реальної загрози життю чи здоров`ю обвинуваченої. Тому, висловлені нею припущення щодо можливої протиправної поведінки потерпілого, який у стані сп`яніння міг бути агресивним, суд оцінив критично.

Крім того, судом враховано висновок постанови Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №641/11756/15-к, де зазначено, що згідно з частиною 1 статті 15 Кримінального кодексу України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

При цьому, якщо винна особа відмовилася від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до частини 2 статті 15 Кримінального кодексу України як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинене лише з прямим умислом.

Тому не можна вважати, що мала місце добровільна відмова обвинуваченого від вчинення злочину у розумінні статті 17 Кримінального кодексу України.

З цих підстав, суд також відхиляє доводи сторони захисту про те, що обвинувачена мала можливість довести вбивство до кінця, однак не зробила цього. Характер і локалізація ушкоджень голови потерпілого, що виникли від не менш як трьох ударів сокирою-колуном, вказують саме на наявність прямого умислу на вбивство.

Отже, доводи сторони захисту про те, що ударів сокирою по голові потерпілому ОСОБА_5 нанесла лише, щоб завдати йому болю, а в подальшому, маючи таку можливість не вчинила дій, спрямованих на убивство потерпілого, суд оцінив критично, як обраний спосіб захисту, що не спростовує зазначених вище встановлених судом фактичних обставин вчинення нею закінченого замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_4 .

Під час призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , відповідно до вимог статей 65-67 Кримінального кодексу України, судом враховано наступні обставини:

- ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, який, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, є особливо тяжким злочином;

- обставини, що пом`якшують покарання, якими відповідно до частини 2 статті 66 Кримінального кодексу України визнаються відсутність претензій з боку потерпілого та похилий вік обвинуваченої;

- обставини, що обтяжують покарання, передбачені пунктами 6-1, 13 частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України, якими визнаються: вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя; вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння;

- особу обвинуваченої, яка раніше не судима (а. п. 92, 93), на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебувала (а. п. 89, 90), не працює, за місцем фактичного проживання селищна рада будь-якими матеріалами у відношенні неї не володіє (а. п. 91).

З урахуванням сукупності зазначених відомостей щодо ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченої, відсутності обставин, що пом`якшують покарання, обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень є покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини 1 статті 115 Кримінального кодексу України, з урахуванням положень загальної частини Кримінального кодексу України.

З метою забезпечення виконання вироку, до набрання ним законної сили, належить змінити застосований у відношенні ОСОБА_5 запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" та з цього часу рахувати строк відбування покарання.

На підставі частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України, належить зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк затримання з 18.09.2022 до 19.09.2022, з розрахунку день затримання за день позбавлення волі.

Застосований щодо речових доказів арешт на підставі ухвали слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 20.09.2022 належить скасувати.

Долю речових доказів належить вирішити у відповідності до вимог статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 349, 368-374 Кримінального процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_5 винуватою у кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 2 статті 15, частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

До набрання вироком законної сили змінити застосований у відношенні ОСОБА_5 запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартоюв ДУ "Харківський слідчий ізолятор", взяти її під варту із зали суду та з цього часу, а саме 17.01.2023, рахувати строк відбування покарання.

На підставі частини 5 статті 72 Кримінального кодексу України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання, строк затримання з 18.09.2022 до 19.09.2022, з розрахунку один день затримання за один день позбавлення волі.

Скасувати застосований на підставі ухвали слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 20.09.2022 арешт тимчасового вилученого майна.

Речові докази, які зберігаються у Відділі поліції №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, а саме:

- сокиру-колун - повернути потерпілому ОСОБА_4 , а у разі його відмови від одержання - знищити;

- в`язаний светр та спортивні штани повернути обвинуваченій ОСОБА_5 , а у разі її відмови від одержання одягу - знищити;

- мобільний телефон "Nokia" білого кольору, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора "Водафон" з номером НОМЕР_3 ; мобільний телефон "Samsung" синього кольору, imei: НОМЕР_4 з сім-картою мобільного оператору "Водафон" з номером НОМЕР_5 ; зв`язку з ключами від будинку у кількості 4 штук з брелоком блакитного кольору, повернути обвинуваченій ОСОБА_5 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 395 Кримінального процесуального кодексу України, якщо таку скаргу не буде подано.

Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий: ОСОБА_1