Справа № 306/938/21
Провадження № 11-кп/4806/576/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження

16.03.2023 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 , про закриття на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінального провадження щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 200 КК України ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із указаною ухвалою, 20.11.2021 адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції від 15.11.2021 та постановлення апеляційним судом нової, якою кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_2 закрити на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Дослідивши матеріали судового провадження, які на вимогу апеляційного суду надійшли 14.03.2023, перевіривши апеляційну скаргу, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3 необхідно відмовити з таких підстав.

Так, згідно зі ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства - є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до положень ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частинами 1, 2 статті 392 КПК України передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом. Положення частини другої статті 392 щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті. Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Зазначені норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК України визначає, в яких випадках і які рішення судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Як убачається з матеріалів судового провадження, адвокат ОСОБА_3 подав до суду першої інстанції клопотання про закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 200 КК України ОСОБА_2 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

За результатами розгляду клопотання судом першої інстанції прийнято оскаржуване судове рішення ухвалу про відмову в задоволенні вказаного клопотання.

За змістом частини 10 статті 284 КПК України в апеляційному порядку може бути оскаржена лише ухвала суду про закриття кримінального провадження, що свідчить про те, що кримінальним процесуальним законом не передбачено можливості оскарження рішення суду про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, у тому числі й на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Вищенаведене свідчить про те, що ухвала суду про відмову задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, відповідно до положень ч. 2 ст. 392 КПК України, окремому оскарженню не підлягає.

Наведене вище також свідчить про те, що адвокатом ОСОБА_3 оскаржено ухвалу суду, яка не підлягає окремому оскарженню.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Беручи до уваги те, що адвокат ОСОБА_3 апеляційну скаргу подав на судове рішення, яке не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку, з огляду на положення частини 4 статті 399 КПК України, апеляційний суд доходить висновку про необхідність відмови у відкритті провадження за вказаною апеляційною скаргою, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону, в тому числі й таким загальним засадам кримінального провадження як верховенство права та законність і не призведе до порушення конституційних прав та свобод осіб у кримінальному провадженні.

Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3 , апеляційний суд бере до уваги те, що в Рішенні Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року в справі «Мельник проти України» (заява № 23436/03) зазначено, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства. Також апеляційний суд звертає увагу на те, що ухвалою судді Закарпатського апеляційного суду від 13.12.2021 відмовлено у відкритті провадження за аналогічною апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3 на вищевказане судове рішення

Керуючись ст. 399 КПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_3 , на ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 листопада 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про закриття на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінального провадження щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 200 КК України ОСОБА_2 .

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою невідкладно надіслати адвокату ОСОБА_3 як особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК України на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Суддя Іван СТАН