Справа № 464/5498/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/615/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 464/5498/20 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 11 травня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 11 травня 2021 року ОСОБА_5 визнаний винним за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у виді арешту строком на три місяці. На підставі частин 1 та 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 10 вересня 2020 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки. ОСОБА_9 визнано винним за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.
На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_5 до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 10 вересня 2020 року - один місяць позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки один місяць.
Строк відбуття покарання визначено рахувати з 27 грудня 2020 року відповідно до протоколу про затримання від 27.12.2020. У строк відбуття покарання ОСОБА_5 зараховано строк перебування під вартою з 27.12.2018 до 21.01.2019. Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він, 09 вересня 2020 року о 23.53 год. на АДРЕСА_3 , на ґрунті особистих неприязних відносин, керуючись раптово виниклим умислом на спричинення тілесних ушкоджень, з метою заподіяння фізичного болю, в групі осіб разом із невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, в ході конфлікту з потерпілим ОСОБА_10 , умисно наніс останньому удар обома руками, зігнутими в кулак, в область грудної клітки потерпілого, від чого останній впав на землю, після чого невстановлена досудовим розслідуванням особа умисно нанесла потерпілому удар кулаком лівої руки в область обличчя потерпілого. В результаті протиправних дій ОСОБА_5 та невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, потерпілому ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження: рану в ділянці носа, синець на обличчі та злам кісток носа, забій грудної клітки, що відносяться до легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я.
Крім того, він 06 листопада 2020 року о 19.15 год неподалік будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом ривка, повторно відкрито викрав з правої руки майно потерпілої ОСОБА_11 - жіночу сумку з однієї сторони темно-синього, а з другої коричнево-зеленого кольорів вартістю 800 грн, у котрій знаходились гаманець червоного кольору без маркування вартістю 200 грн, в якому знаходились грошові кошти у сумі 1600 грн., мобільний телефон «Nomi» моделі «і2401» ІМЕІ: НОМЕР_1 чорного кольору вартістю 1000 грн із карткою мобільного оператора «Київстар» з номером мобільного телефону НОМЕР_2 вартістю 50 грн, а всього на загальну суму 3650 грн, після чого з місця події втік з викраденим та розпорядився ним на власний розсуд.
Крім цього він 27 грудня 2020 року о 15 год. неподалік будинку № 7 на вул. Мишуги у м. Львові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом ривка, повторно відкрито викрав з лівої руки потерпілої ОСОБА_12 жіночу сумочку чорного кольору вартістю 1300 грн, у котрій знаходились окуляри для читання без маркування вартістю 300 грн., косметичка синьо-білого кольору з маркуванням «Vichy laboratoires» вартістю 30 грн гаманець «Монте Карло» синього кольору вартістю 50 грн, в якому знаходились грошові кошти у сумі 200 грн., а всього майно потерпілої на загальну суму 1880 грн, після чого з місця події втік з викраденим та розпорядився ним на власний розсуд.
На вирок суду обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду щодо нього змінити в частині призначеного покарання та із застосуванням ст. 69 КК України призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений зазначає, що судом при призначенні йому покарання не взято до уваги його позитивну характеристику, участь в бойових діях в зоні АТО, наявність сім`ї, а саме: дружини та двох малолітніх дітей, відсутність претензій з боку потерпілих.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу з мотивів, зазначених в ній та просять пом`якшити покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_7 , який заперечив проти доводів апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, описаних у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.
Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюється.
Щодо покарання, з яким апелянт не погоджується, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обране з врахуванням особи обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має судимість за вчинення злочинів проти власності та вчинив новий злочин під час іспитового строку, є учасником бойових дій, не працює, суспільно корисною роботою не займається, офіційного доходу не має, одружений, має двох малолітніх синів та постійне місце проживання, на обліку у нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 30.12.2020 виявляє ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, на час вчинення інкримінованих йому дій психічними захворюваннями не страждав, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; обставин, які пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень; обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину щодо особи похилого віку ОСОБА_12 , заподіяну шкоду потерпілим не відшкодував.

Доводи апелянта про неврахування судом при призначенні покарання особи обвинуваченого та невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого через суворість колегія суддів визнає безпідставними й до уваги не бере.

Усі дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчинених злочинів були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання й наведені у вироку суду.

Будь-яких даних про те, що обвинувачений ОСОБА_5 у зв`язку із станом здоров`я не може перебувати у місцях позбавлення волі, матеріали кримінального провадження не містять.

При призначенні ОСОБА_5 покарання суд, врахувавши ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, усі обставини кримінального провадження, в тому числі кількість епізодів злочинної діяльності, обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України у виді 3 місяців арешту та за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Призначене ОСОБА_5 на підставі ст.ст. 70, 71 КК України покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
На думку колегії суддів, підстави для застосування щодо ОСОБА_5 при призначенні йому покарання положень ст. 69 КК України, як про це просить апелянт, відсутні.

За змістом ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, є правом, а не обов`язком суду і може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного, і які мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Колегія суддів з урахуванням у сукупності всіх обставин та особи обвинуваченого, який вчинив тяжкий злочин, не вбачає достатніх підстав для висновку про істотне зниження ступеню тяжкості злочину та для застосування положень ст. 69 КК України.

Те, що ОСОБА_5 зареєстрований та проживає разом з дружиною та малолітніми дітьми, брав участь в АТО на сході України, жодним чином не впливає на суспільну небезпечність вчиненого діяння та, відповідно, не знижує ступеня тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, при судовому розгляді в суді першої інстанції допущено не було.

Апеляційна скарга обвинуваченого не містить правових підстав для скасування чи зміни вироку, й колегія суддів визнає її необґрунтованою.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, і підстав для його скасування чи зміни немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 11 травня 2021 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4