КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Худика М.П.,

суддів Жук О.В.,

Ковальської В.В.

при секретарі судових засідань Самбори Д.О.

за участю сторін:

прокурора Горбаня В.В.

захисника Ткаченка Ю.Б.

обвинуваченого ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000954 по обвинуваченню

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Аврамівка Монастирищенського району Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- вироком Святошинського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року за ч. 2 ст. 186 КК України на чотири роки позбавлення волі;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_1 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 30 серпня 2021 року

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 30 серпня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_1 , будучи раніше засудженим за корисливий злочин, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і повторно вчинив новий умисний злочин. Так, ОСОБА_1 26березня 2021 року у нічний час, знаходячись на території Святошинського району міста Києва, з метою покращення свого матеріального становища та корисливих мотивів, вирішив повторно вчинити кримінальне правопорушення, пов`язане з таємним викраденням чужого майна громадян та з цією метою прослідував до вулиці Зодчих в місті Києві з метою відшукання предмету посягання. 26 березня 2021 приблизно о 23 годині, ОСОБА_1 , знаходячись неподалік будинку № 26 по вулиці Зодчих в місті Києві, звернув увагу на автомобіль марки «Опель Астра», державний номерний знак НОМЕР_1 , який був припаркований неподалік вказаного будинку, звідки і вирішив таємно повторно викрасти чуже майно. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_1 , переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до вищевказаного автомобіля, та невстановленим способом відкрив ляду багажника вказаного автомобіля, звідки таємно повторно викрав належне ОСОБА_2 майно, а саме пилосмок «Philips», вартістю 2500 гривень, після чого з місця вчинення злочину втік разом з викраденим майном, тим самим отримавши реальну можливість розпорядитись ним на власний розсуд.

На рішення суду обвинувачений ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичних обставин справи і правильність кваліфікації дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, а саме призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що призначене йому судом першої інстанції покарання є таким що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого в наслідок його надмірної суворості.

Так, згідно доводів апеляційної скарги, суд першої інстанції не врахував належним чином наявності у нього на утриманні малолітньої дитини, його щирого каяття, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також повне відшкодування потерпілому матеріальної та моральної шкоди.

Не враховано судом першої інстанції, згідно доводів апеляційної скарги, і позицію потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, а також заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження в апеляційній скарзі не заперечуються.

За встановлених судом обставин, дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та поєднане з проникненням до сховища, що також обвинуваченим не оспорюється.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_1 про надмірну суворість призначеного судом першої інстанції йому покарання, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Всупереч тверджень апелянта, суд першої інстанції дотримався вимог закону щодо загальних засад призначення покарання, зокрема врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, розлучений, має на утриманні малолітню дитину, встановив наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обставин, які його обтяжують.

Вчинене ОСОБА_1 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких та поєднане з проникненням у володіння іншої особи. Крім того, ОСОБА_1 раніше судимий за корисливі злочини проти власності, зокрема вироком Святошинського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року, яким призначено останньому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, проте обвинувачений належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та у березні 2021 року вчинив новий корисливий злочин. Також, колегія суддів враховує, що обвинувачений офіційно не працює, суспільно корисною працею не займається, а тому вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_1 покарання саме у виді позбавлення волі, так як його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства, при цьому визначивши йому покарання у виді трьох років позбавлення волі, яке є мінімальним покарання визначене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

Отже, призначене ОСОБА_1 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження

вчинення ним нових злочинів і в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому з доводами ОСОБА_1 про суворість призначеного йому вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.

Вище наведеним спростовуються і доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом першої інстанції, при призначенні йому покарання, не в повній мірі були враховані дані про його особу.

Що стосується доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не було враховано позицію потерпілого, який нібито просив призначити ОСОБА_1 покарання не пов`язане з позбавленням волі, то вони не відповідають дійсності, оскільки з наданих суду матеріалів вбачається, що в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий поклався на розсуд суду при визначенні ОСОБА_1 виду та розміру покарання.

Також є безпідставними і посилання обвинуваченого на відшкодування ним завданих збитків, оскільки згідно пояснень потерпілого, наданих ним в суді першої інстанції, викрадене майно, а саме пилосос, йому повернули працівники поліції.

За наведеного, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 30 серпня 2021 року, щодо ОСОБА_1 , без змін.

Ухвала Київського апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

Худик М.П. Жук О.В. Ковальська В.В.