Справа № 525/557/21
Провадження № 1-кп/525/24/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.10.2022 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області кримінальне провадження, зареєстроване 22.04.2021 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000093 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в:

22 квітня 2021 року приблизно о 13 годині ОСОБА_6 , перебуваючи на городі за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 діючи з прямим умислом, маючи на меті заподіяння тілесних ушкоджень, внаслідок раптових неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс один удар правою рукою зжатою в кулак по обличчю, а саме в область губ з правої сторони ОСОБА_9 , внаслідок чого відповідно до висновку судово-медичного експерта №210 від 28.04.2021 вона отримала тілесні ушкодження у вигляді синця, що розташований на верхній губі справа, з розповсюдженням на носо-губну складку, крововиливу на слизовій оболонці верхньої губи справа, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального проступку не визнав у повному обсязі. Суду пояснив, що 22.04.2021 за місцем його проживання прийшов батько потерпілої ОСОБА_10 та попросив вийти на присадибну земельну ділянку, для встановлення межі. Він взяв телефон та на прохання своєї баби пішов на місце. Там уже знаходилися ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Він підійшов до ОСОБА_12 , яка тримала в руках документи на підставі яких проводилися відповідні заміри та попросив сфотографувати їх. У цей час до нього підбігла потерпіла ОСОБА_9 , намагаючись вдарити, проте не дістала. Потерпіла продовжувала чинити напір, хаотично махала руками і він її відштовхнув лівою рукою, оскільки у правій тримав телефон. Штовхнув у ділянку шиї. Потерпіла перечепилася та сіла на землю. Вона схватилася відразу та знову почала агресивно поводитися відносно нього. Її сестра ОСОБА_12 у цей час один раз вдарила його в область щелепи. ОСОБА_11 був на відстані близько 5м та почав знімати все на телефон, йому це не сподобалося і він пішов у напрямку ОСОБА_11 , щоб той припинив відеозйомку та штовхнув його. Далі усі учасники події розійшлися по своїх дворах. Потерпіла ОСОБА_9 коли перечепилася прикусила губу, на яснах були сліди крові. Жодних тілесних ушкоджень на потерпілій не було, коли штовхав наміру нанести тілесні ушкодження не мав. Він хотів викликати працівників поліції, але потерпіла повідомила, що вже викликала. У той день до нього працівники поліції не приходили, пояснень не відбирали.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 суду пояснила, що 21.04.2021 вона приїхала додому. Батько сказав, що потрібно вирішити питання щодо земельної ділянки. 22.04.2021 близько обіду, точного часу вона не пам`ятає, вони знаходилися на своїй земельній ділянці з метою встановлення межі. Вона побачила, як до неї біжить ОСОБА_6 , схопив її за шию обома руками та почав душити, потім правою рукою зжатою в кулак вдарив її в обличчя в районі губи. Вона втратила свідомість, далі пам`ятає, як брат обвинуваченого ОСОБА_13 відтягував його від неї. Зі слів сусідки ОСОБА_14 дізналася, що вона від удару відлетіла, впала та лежала в рову, як встала не пам`ятає. Вона дуже перелякалася, боїться й досі. Конфлікт з обвинуваченим у неї виник вперше через огород, земля належить її батькові, жодних збитків ОСОБА_6 їй не відшкодував.

Потерпіла пізніше подала заяву у якій просила проводити розгляд кримінального провадження без її участі, просила призначити ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт та підтримала заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що вона була за 100 метрів від місця де відбувалася подія. Між потерпілою ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_6 відбувалася сварка за межу. По відношенню до неї і потерпіла і обвинувачений стояли боком, вона бачила, як обвинувачений ОСОБА_6 вдарив потерпілу ОСОБА_9 кулаком в обличчя, бив однією рукою, на думку свідка правою. ОСОБА_9 від удару впала, потім встала і вони пішли по домівках, щоб ОСОБА_9 била ОСОБА_6 вона не бачила. Бачила, що був удар, можливо він її штовхнув, після чого свідок пішла додому, потерпілу більше в цей день не бачила, тому не може повідомити чи були у потерпілої тілесні ушкодження. На наступний день бачила ОСОБА_9 , чи були у неї тілесні ушкодження повідомити не може, вона не бачила.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні під час допиту повідомила суду, що 22.04.2021 сестра ОСОБА_9 повідомила їй, що сусіди засадили частину земельної ділянки, яка є власністю батька. Для встановлення межі викликали представника земельного відділу. Приїхав ОСОБА_11 , вони взяли документи про право власності на землю та пішли на город. Підійшов ОСОБА_6 та почав вимагати надати йому документи Оскільки він не є власником суміжної земельної ділянки, власником є його баба, документів вона йому не дала. У цей час поруч стояла її сестра ОСОБА_9 , ОСОБА_6 у неї запитав про те, чому вона тут і при цьому вдарив її кулаком в область губи. Обвинувачений продовжив бити ОСОБА_9 , вона падала, свідок намагалася перешкодити йому, він її відштовхнув так, що вона відлетіла. У сестри бачила розбиту губу, особисто вона тілесних ушкоджень від дій ОСОБА_6 не отримала. При цьому був присутній ОСОБА_11 у якого був телефон та GPS, ОСОБА_6 щось намагався у нього відібрати. Потім прийшли батько та брат обвинуваченого почали заспокоювати ОСОБА_6 Повідомила, що вона особисто бачила, як обвинувачений ОСОБА_6 один раз вдарив кулаком в обличчя потерпілу, але на її думку ударів було декілька.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку також підтверджується сукупністю доказів зібраних під час досудового розслідування, дійсність та достовірність яких жодною із сторін не оспорюється, зокрема дослідженими у судовому засіданні:

-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне провадження №0000093 від 22.04.2021, згідно фабули 22.04.2021 близько 13 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи на присадибній земельній ділянці в с. Матяшівка Великобагачанського району Полтавської області на грунті раптово виниклих неприязних відносин наніс тілесні ушкодження ОСОБА_9 , попередня правова кваліфікація ч. 1 ст. 125 КК України (а.с. 10 т. 2);

-рапортом чергового поліцейського ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_15 від 22.04.2021, згідно якого 22.04.2021 о 13 год. 18 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 22.04.2021 о 13 год. 15 хв. звернулася ОСОБА_9 по факту нанесення їй тілесних ушкоджень ( а.с. 11 т.2);

-заявою ОСОБА_9 від 22.04.2021 на ім`я т.в.о. начальника ВП №3Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області про притягнення до кримінальної відповідальності громадянина ОСОБА_6 , який наніс їй цього числа тілесні ушкодження ( а.с. 12 т.2);

-висновком експерта №201 судово-медичної експертизи ОСОБА_9 , згідно якого при судово-медичній експертизі у гр. ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження: синець, що розташований на верхній губі справа, з розповсюдженням на носо-губну складку, крововилив на слизовій оболонці верхньої губи справа, які могли утворитися від одноразової точки прикладання сили твердого тупого предмету, по давності утворення можуть відповідати строку ( 22.04.2021) та обставинам вказаним в описовій частині постанови та підекспертною, по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень ( а.с. 13 т.2);

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 від 27.04.2021, яка у присутності понятих, розповіла про обставини нанесення їй ОСОБА_6 тілесних ушкоджень та показала на статисту механізм нанесення їй тілесних ушкоджень та відеозаписом слідчої дії, який переглянутий судом у судовому засіданні (а.с. 16-18 т. 2);

-додатковим висновком експерта №217 судово-медичної експертизи ОСОБА_9 , згідно якого, у своїх показах ( протокол проведення слідчого експерименту від 27.04.2021) гр. ОСОБА_9 вказала: « … схопив обома руками за горло… наніс їй один удар правою рукою, зжатою в кулак в область губ справа …». Враховуючи кількість, характер та локалізацію, виявлених у гр. ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, вважає, що вони могли утворитися за вищевказаних обставин ( а.с. 19 т.2);

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 від 27.04.2021, яка у присутності понятих, розповіла про обставини нанесення ОСОБА_9 . ОСОБА_6 тілесних ушкоджень та показала на статисту механізм нанесення тілесних ушкоджень та відеозаписом слідчої дії, який переглянутий судом у судовому засіданні ( а.с. 20-22 т. 2);

-додатковим висновком експерта №219 судово-медичної експертизи ОСОБА_9 , згідно якого, у своїх показах ( протокол проведення слідчого експерименту від 27.04.2021) гр. ОСОБА_14 вказала: « … взяв її руками за шию та почав її душити … наніс потерпілій ОСОБА_9 один удар правою рукою, зжатою в кулак по губах потерпілої справа …». Враховуючи кількість, характер та локалізацію, виявлених у гр. ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, вважає, що вони могли утворитися за вищевказаних обставин (а.с. 23 т.2);

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 від 27.04.2021, який у присутності понятих, розповів про обставини нанесення ОСОБА_9 . ОСОБА_6 тілесних ушкоджень та показав на статисту механізм нанесення тілесних ушкоджень та відеозаписом слідчої дії, який переглянутий судом у судовому засіданні (а.с. 24-26 т. 2);

-додатковим висновком експерта №218 судово-медичної експертизи ОСОБА_9 , згідно якого, у своїх показах ( протокол проведення слідчого експерименту від 27.04.2021) гр. ОСОБА_11 вказав: « … узяв ОСОБА_9 своєю лівою рукою за шию та почав її давити … наніс їй один удар правою рукою зжатою в кулак щоки справа …». Враховуючи кількість, характер та локалізацію, виявлених у гр. ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, вважає, що вони могли утворитися за вищевказаних обставин ( а.с. 27 т.2).

Наведені вище докази є належними та допустимими, взаємопов`язаними та в своїй сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України. Усі докази взаємодоповнюють один одного і в сукупності підтверджують вину ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному проступку.
Суд вважає показання потерпілої та свідків правдивими і достовірними, оскільки вони детально узгоджуються між собою та в повній мірі відповідають фактичним обставинам вчиненого кримінального правопорушення і підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні доказами. Суд приймає до уваги покази свідка ОСОБА_12 , оскільки вони узгоджуються з матеріалами кримінального провадження зібраними під час проведення дізнання та під час розгляду справи в суді.

При цьому, суд критично відноситься до показів обвинуваченого ОСОБА_6 та вважає їх обраним способом захисту, оскільки зазначені покази повністю спростовуються сукупністю доказів зібраних у кримінальному провадженні під час дізнання та досліджених судом у судовому засіданні.

З досліджених судом доказів достовірно встановлено, що на тілі потерпілої ОСОБА_9 під час проведення первинної судово-медичної експертизи були виявлені тілесні ушкодження у виді синця, що розташований на верхній губі справа, з розповсюдженням на носо-губну складку, крововилив на слизовій оболонці верхньої губи справа, які могли утворитися від одноразової точки прикладання сили твердого тупого предмету. Потерпіла ОСОБА_9 та допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_12 підтвердили нанесення ОСОБА_6 одного удару кулаком в обличчя потерпілої ОСОБА_9 , що узгоджується з обставинами повідомленими під час проведення слідчих експериментів та висновками судово-медичних експертиз. Покази обвинуваченого ОСОБА_6 в частині того, що потерпіла ОСОБА_9 прикусила собі губу коли падала спростовуються висновками судово-медичних експертиз, згідно яких тілесне ушкодження утворилося внаслідок дії тупого твердого предмету.

Під час розгляду кримінального провадження судом було переглянуто відеозапис, який приєднаний до матеріалів кримінального провадження потерпілою ОСОБА_9 . Оцінюючи даний доказ з точки зору його належності та допустимості, суд приходить до переконання, що даний доказ є неналежним та недопустимим виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення ( ст. 86 КК України).

У матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо джерела отримання зазначеного доказу, отримання його у порядку передбаченому Кримінально процесуальним законодавством, відкриття даного доказу сторонам кримінального провадження. Сам відеозапис не містить дати, часу його створення та інформації, яка є предметом доказування у даному кримінального провадженні.

Суд, заслухавши покази обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_9 , свідків, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, переглянувши у судовому засіданні відеоматеріали слідчих дій, у їх сукупності та взаємозв`язку, в обсязі, який наданий сторонами кримінального провадження, приходить до переконання, що своїми діями, які виразились у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок і його протиправні дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61 Конституції України). Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Системний аналіз та юридичний зміст положень ст. 65 КК України вказує на те, що загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень (злочинів).
Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_6 , згідно ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

При обранні міри та виду покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, обстановку та обставини вчинення проступку, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, будучи працездатною особою ніде не працює, суспільно корисною діяльністю не займається, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин. З урахуванням сукупності цих обставин, а також відомостей досудової доповіді органу пробації про обвинуваченого, приходить до висновку, що до обвинуваченого ОСОБА_6 слід застосувати покарання у виді громадських робіт, яке на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та не становитиме для останнього «надмірного тягаря» у розумінні практики ЄСПЛ.
По справі потерпілою ОСОБА_9 заявлено цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог цивільний позивач ОСОБА_9 посилалася на те, 22.04.2021 гр. ОСОБА_6 умисно наніс їй легке тілесне ушкодження та протиправно заволодів її земельною ділянкою.

Внаслідок умисного порушення прав позивача відповідачем завдано їй моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Зазначає, що відповідач душив її і вона могла померти, а пошкодження губи завдало фізичного болю під час удару та протягом тижня викликало значні незручності під час спілкування з оточуючими та вживання їжі. Здавлювання шиї призвело до задухи та часткової втрати свідомості. Позивач зазнала душевних страждань внаслідок вчинення неправомірних дій відповідачем і по відношенню до її рідної сестри. Своїми діями ОСОБА_6 налякав її, порушив її психологічний стан, самооцінку та викликав невпевненість під час спілкування з близькими, друзями, колегами. Душевні страждання також пов`язані з заволодінням відповідачем її майном.

Враховуючи характер правопорушення, глибину душевних та фізичних страждань, ступінь вини відповідача, розумним та справедливим розміром відшкодування їй моральної шкоди позивач вважає суму в 15 000 гривень.

Потерпіла подала на адресу суду заяву у якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_6 цивільний позов ОСОБА_9 не визнав у повному обсязі, відзиву на позов не подав. У судовому засіданні пояснив, що винним себе у вчиненні кримінального проступку він не визнає, жодної шкоди потерпілій він не завдавав.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до переконання, що заявлений цивільний позов ОСОБА_9 підлягає до часткового задоволення , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє у ньому.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_6 умисно наніс один удар правою рукою зжатою в кулак по обличчю, а саме в область губ з правої сторони ОСОБА_9 , внаслідок чого відповідно до висновку судово-медичного експерта №210 від 28.04.2021 вона отримала тілесні ушкодження у вигляді синця, що розташований на верхній губі справа, з розповсюдженням на носо-губну складку, крововиливу на слизовій оболонці верхньої губи справа, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 з подальшими змінами і доповненнями «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру і об`єму страждань (фізичних, душевних, психічних і тому подібне), яких отримав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення і тому подібне) і з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд повинен виходити з принципів законності, зваженості і справедливості.

У рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 і вважає, що завдана позивачам моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення.

Крім того, у даному рішенні Європейський суд з прав людини констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Таким чином, суд приходить до переконання, що факт вчинення кримінального проступку ОСОБА_6 був психотравмуючим для позивача, останній були завдані тілесні ушкодження, що викликало душевні страждання та переживання позивача.

При цьому суд вважає недоведеними посилання позивачки на те, що вона зазнала душевних страждань внаслідок самовільного зайняття її земельної ділянки відповідачем ОСОБА_6 , жодних доказів у даній частині позивачем не надано, також не доведено факт вчинення протиправних дій відповідачем щодо сестри позивачки, зазначені обставини не стосуються шкоди, завданої внаслідок кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_9 , суд враховує, що внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, потерпіла отримала тілесне ушкодження, яке є легким та не спричинило короткочасного розладу здоров`я, потерпіла зазнала душевних страждань та переживань.

Враховуючи наведене, характер заподіяння моральної шкоди, характер і об`єм моральних страждань потерпілої ОСОБА_9 , виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення та підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у рахунок відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним проступком в сумі 5000 гривень.

Судові витрати по справі відсутні. Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не обирався. Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт строком на сто шістдесят годин.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 5000 (п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
У решті заявлених позовних вимог відмовити.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирати.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1