Справа № 299/3025/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

09.08.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/344/22, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :
Ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24 червня 2022 року, відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 ( далі - слідчий ), погоджене начальником Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 (далі - прокурор), про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , гр. України, українця.

Цією ухвалою щодо підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід - домашній арешт із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Встановлено строк дії ухвали до 22.08.2022.

З матеріалів за клопотанням убачається, що до Виноградівського районного суду Закарпатської області надійшло клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України. Відповідно до клопотання, ОСОБА_7 , перебуваючи згідно з наказом (розпорядженням) «Про прийняття на роботу» від 27.01.2022 № 3-ос на посаді керівника регіонального структурного підрозділу - автозаправної станції № 07-19 ТОВ «Максі Енерджі» (надалі - ТОВ «Максі Енерджі»), будучи відповідно до договору про матеріальну відповідальність від 28.01.2022 матеріально відповідальною особою, несучи згідно з посадовими інструкціями керівника регіонального структурного підрозділу від 28.01.2022, відповідальність за завдання матеріального збитку підприємству, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, заволодів грошовими коштами ТОВ «Максі Енерджі» в сумі 204481,00 грн шляхом зловживання своїм службовим становищем за таких обставин. 22.06.2022, приблизно об 11 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в адміністративному приміщенні автозаправної станції № 07-19, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, с. Теково, вул. Дружби, 1-Б, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, надав усну вказівку оператору - касиру автозаправної станції ОСОБА_8 надати ключі від сейфа, розташованого у підсобному приміщенні автозаправної станції, з якого в подальшому взяв готівкові кошти в сумі 204481,00 грн, якими заволодів, та на автомобілі марки «Ford» моделі «Mondeo», реєстраційний номерний знак Республіки Словенія НОМЕР_1 , зник у невідомому напрямку, чим завдав ТОВ «Максі Енерджі» матеріальну шкоду на вказану суму. Слідчий у клопотанні також зазначає, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 191 КК України, яке відповідно до положень ч. 5 ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, що підозра ОСОБА_7 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, на підставі яких 23.06.2022 щодо ОСОБА_7 винесено повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення. Слідчий вважає, що органом досудового розслідування доведено існування ризиків, визначених у ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний, перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду (він має реальні можливості покинути територію Закарпатської області з метою уникнення покарання та переховування від органів досудового розслідування та суду, з огляду на те, що є молодим за віком, неодружений, не має утриманців, що свідчить про те, що підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків ; після заволодіння грошовими коштами, знаючи, що в державі оголошено воєнний стан, а він є особою, яка підлягає мобілізації в особливий період, легковажно розраховуючи на те, що його ніхто не викриє, з метою уникнення відповідальності виїхав за межі Закарпатської області); може незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема підшукувати осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання. З огляду на тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , дані про особу підозрюваного, слідчий вважає, що інші, більш м`які, запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку підозрюваного. Просить застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В ухвалі слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що зібраними у кримінальному провадженні доказами підозра ОСОБА_7 підтверджена і на підставі зібраних доказів слідчим винесено щодо ОСОБА_7 повідомлення про підозру. З огляду на те, що прокурор довів наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, та достатніх підстав вважати, що існує ризик, передбачений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України, - ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та/або суду, тобто обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, однак не довів обставину, передбачену пунктом 3 частини першої статті 194 КПК України, відтак для запобігання цьому ризику, із врахуванням обставин, встановлених при розгляді клопотання, відносно підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що слідчий суддя дійшов хибного висновку, відмовивши органу досудового розслідування у задоволенні клопотання, адже ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Прокурор вважає, що застосування саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою є необхідним для запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: для унеможливлення підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на інших учасників у кримінальному провадженні. Посилання слідчого судді про відсутність таких ризиків є необґрунтованим та безпідставним. Звертає увагу на те, що враховуючи тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобігання вищенаведеним висновкам, відносно ОСОБА_7 слід застосувати запобіжний захід - тримання під вартою строком на 60 діб. Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою задовольнити клопотання у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора та підозрюваного, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що вказані особи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги; жодних заяв про відкладення та даних про поважність причин неявки підозрюваний та адвокатка ОСОБА_9 до суду не подавали, при цьому 05.07.2022 та 18.07.2022 розгляд судового провадження відкладався, у тому числі за письмовим клопотанням прокурора, що судове провадження повинно бути розглянуто з дотриманням приписів щодо розумних строків його розгляду та положень КПК України у межах строку досудового розслідування.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів бере до уваги приписи таких нормативно правових актів.

Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, а відповідно до ч. 6 даної статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію, і запобіжний захід вважається скасованим.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в тому випадку, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді місцевого суду про те, що клопотання про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає вимогам ст. 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

При цьому, колегія суддів бере до уваги те, що у провадженні слідчого СВ відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 знаходиться кримінальне провадження внесене 22.06.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000258, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, процесуальне керівництво у якому здійснюється начальником Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 .

Із журналу судового засідання убачається, що у розгляді клопотання брав участь підозрюваний ОСОБА_7 та адвокатка ОСОБА_9 , що не свідчить про порушення права підозрюваного ОСОБА_7 на захист.

Обґрунтованим є й висновок слідчого судді про те, що органом досудового розслідування доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Указаний висновок підтверджується приєднаними до клопотання доказами, зокрема Витягом із ЄРДР про внесення до Реєстру відомостей про вчинене кримінальне правопорушення, протоколами допиту підозрюваного ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , копією трудового договору та Наказу про прийняття на роботу, та іншими матеріалами кримінального провадження, на підставі яких 23.06.2022 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України кримінального правопорушення. Погоджуючись з указаним висновком, колегія суддів також бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182). При цьому, колегія суддів доходить висновку про те, що додані до клопотання докази підтверджують причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, а також підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг учинити кримінальне правопорушення. Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень. Крім того, колегія суддів бере до уваги і те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Також, на переконання апеляційного суду, обґрунтованим є і висновок слідчого судді про доведеність органом досудового розслідування передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику, зокрема того, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Погоджуючись із указаним висновком, колегія суддів вважає, що тяжкість покарання, яке може бути призначено ОСОБА_7 , у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна), може призвести до настання передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику.

Разом із тим, апеляційний суд погоджується і з висновками слідчого судді про те, що слідчим та прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти передбаченому ст. 177 КПК України ризику. Погоджуючись з указаним висновком, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дав належну оцінку наявним у матеріалах кримінального провадження відомостям про особу підозрюваного та даними, що характеризують підозрюваного ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем проживання. При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про те, що інший, більш м`який, запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 .

Тому, апеляційний суд погоджується і з висновком слідчого судді про те, що доводи слідчого та прокурора в цій частині ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені будь-якими доказами як під час розгляду слідчим суддею клопотання, так і апеляційним судом під час розгляду апеляційної скарги.

Апеляційний суд також вважає, що клопотання слідчого та доводи апеляційної скарги прокурора не містять переконливого обґрунтування про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати досудовому розслідуванню у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом із тим, до апеляційної скарги прокурором не додано доказів, які б із певною вірогідністю свідчили, що обрання щодо ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, ніж взяття під варту, не забезпечить його належну процесуальну поведінку, а також про те, що підозрюваний ОСОБА_7 з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не виконує покладені на нього процесуальні обов`язки.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що слідчим та прокурором не доведено, що інший, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, зокрема, цілодобовий домашній арешт, буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання покладених на нього обов`язків як підозрюваного, а також запобігання передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику.

При прийнятті судового рішення враховуються положення, які містяться у п. п. 3 і 4 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, колегія суддів зазначає, що сама по собі тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , не може бути безумовною підставою для застосування щодо нього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ця обставина повинна враховуватись у сукупності разом з іншими обставинами.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що при розгляді клопотання слідчий суддя, врахувавши вищенаведені обставини, вимоги кримінального процесуального закону та дані про особу підозрюваного, дійшов до належних висновків про відмову у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про можливість застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, які ґрунтуються на вимогах закону й доданих до клопотання матеріалах, у зв`язку із чим, визнаються апеляційним судом обґрунтованими й належним чином вмотивованими. При цьому, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя не врахував ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які зазначені у клопотанні, відтак застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, будуть недостатньо ефективними для запобігання цим ризикам, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються виключно на припущеннях сторони обвинувачення та жодним чином не спростовують висновків слідчого судді про можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

На інші доводи в обґрунтування незаконності судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, і таких даних у ході розгляду апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Разом із тим, слідчим суддею встановлено строк дії запобіжного заходу відповідно до вимог ч. 6 ст. 181 КПК України, а також обґрунтовано, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на підозрюваного ОСОБА_7 наступні процесуальні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою; цілодобово не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 176-179, 183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу, яку подав прокурор ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24 червня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні погодженого з прокурором клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, ОСОБА_7 , та обрано відносно нього запобіжний захід - домашній арешт із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду до 22.08.2022, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: