ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1935/22 Справа № 180/2194/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, неодруженого, з середньою освітою непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 31.05.2017 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст.309, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.263, ч.2 ст.309, ч.2 ст.310 КК України, у кримінальному провадженні №0000691 від 09.09.2017 року, №0000381 (№0000525) від 14.06.2018 року та №0000526 від 14.08.2018 року,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 15 серпня 2022 року.
Рішення суду обґрунтовано тим, що в судовому засіданні було доведено наявність ризиків, які було встановлено під час обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які на даний час не змінились і не відпали, оскільки останній обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, в тому числі і тяжких, під час іспитового строку, постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків не має, що в своїх сукупності свідчить про те, що обвинувачений може вчинити спроби переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, вчинити інший злочин чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Обвинувачений ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та обрати щодо нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або домашнього арешту у нічний час, з покладенням відповідних процесуальних обов`язків.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ризики у даному провадженні не доведено; усі речові докази по справі зібрані, отже ризик знищення доказів не встановлено. Враховуючи наявність у нього постійного місця проживання, вважає за можливе змінити йому запобіжний захід на більш м`який, оскільки доказів порушення ним процесуальних обов`язків під час слідства не надано, підстави незаконного впливу на свідків чи перешкоджання кримінальному провадженню відсутні.
Вказує, що справу проти нього було сфабриковано, а вирок у справі скасовано через відсутність доказів його вини, в той час, як він з 21.10.2020 року, тобто більше 4 років, перебуває в місцях позбавлення волі.
Звертає увагу, що його перебування унеможливлює розгляд кримінального провадження у розумні строки.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється апеляційним судом без участі захисника, оскільки клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участю до суду не надійшли.
Під час апеляційного перегляду справи обвинувачений ОСОБА_7 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив їх задовольнити та обрати щодо нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою.
Заслухавши доповідь головуючого судді, думки обвинуваченого та прокурора, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як убачається з наданих матеріалів, в провадженні Томаківського районного суду Дніпропетровської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000691 від 09.09.2017 року, №0000381 (№0000525) від 14.06.2018 року та №0000526 від 14.08.2018 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.263, ч.2 ст.309, ч.2 ст.310 КК України.
16 червня 2022 року судом першої інстанції в судовому засіданні було розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 .
В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив факт того, що обставини, які стали підставою для взяття ОСОБА_7 під варту, на даний час не змінилися, ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу і під час вирішення питання про продовження його дії, не зменшилися, не перестали існувати та мають місце, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, у тому числі і тяжких, вчинених під час іспитового строку, постійного місця роботи або навчання та міцних соціальних зв`язків не має; незаконного впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, враховуючи характер інкримінованого обвинуваченому злочину, вчиненого із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого; вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на те, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став та маючи не зняту та не погашену судимість, обвинувачується у вчиненні рідку кримінальних корисливо-насильницьких правопорушень.
При цьому апеляційний суд, як і суд першої інстанції, вважає, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Таким чином, висновки суду, що встановлені при обранні запобіжного заходу обставини та ризики не зменшились, і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання ОСОБА_7 під вартою, а тому більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання своїх обов`язків обвинуваченим, з урахуванням також неможливості винесення вироку у справі до спливу терміну тримання під вартою, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого про незаконність та необґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд вважає безпідставними.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Доводи ж обвинуваченого про неврахування судом даних про його особу, наявності постійного місця проживання, які, на думку апелянта, могли бути підставою для зміни запобіжного заходу щодо нього з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, на думку колегії суддів, необґрунтовані, оскільки вказані факти були взяті до уваги судом в сукупності з іншими доказами по справі та їм було надано належної оцінки, а тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , і покарання за які може бути призначено у виді позбавлення волі, дає підстави вважати, що саме запобіжний захід, пов`язаний з ізоляцією від суспільства, в цьому випадку, зможе попередити встановлені судом ризики.
Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений не вчиняв даних злочинів, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_7 є необґрунтованим, не думку колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки на даному етапі провадження суд апеляційної інстанції не може вдаватися до аналізу обґрунтованості обвинуваченого чи доведеності його вини.
Доводи обвинуваченого про те, що він перебуває під вартою тривалий час були оцінені судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою в сукупності з іншими обставинами по справі.
Отже, будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 263,ч.2 ст. 309,ч.2 ст. 310 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4