Справа № 442/7610/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/80/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 3 грудня 2021 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобич Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

вищенаведеним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 164 КК України, за якою призначено йому покарання у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 , достовірно знаючи про те, що згідно з рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2019 року зобов`язаний сплачувати в користь ОСОБА_9 на утримання їхньої спільної дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, в період часу з 24 грудня 2019 року по вересень 2021 рокузлісно ухилився від сплати встановлених судом коштів (аліментів) на утримання дитини, яке виразилось в тому, що він, будучи фізично здоровим, на роботу офіційно не влаштувався, на обліку в Державному центр зайнятості не перебував, аліменти з отриманих сторонніх доходів не сплачував, достатньої допомоги на утримання дитини не надавав, внаслідок чого утворив заборгованість в сумі 28069 грн., яка сукупно перевищує суми виплат за три місяці відповідних платежів. Таким чином ОСОБА_7 злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України.

Не погоджуючись із даним вироком, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 3 грудня 2021 року відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання. Вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання у виді 120 годин громадських робіт. Виключити з вироку щодо ОСОБА_7 обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.

Зокрема, вказує на те, що редакція ч. 1 ст. 164 КК України, що діяла в період з листопада 2019 року по даний час, передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від вісімдесяти до ста двадцяти годин або арешту на строк до трьох місяців, або обмеження волі на строк до двох років. Водночас, покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин санкцією даної статті не передбачено.

Крім того, прокурор зазначає, що безпідставним є врахування щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , оскільки таке не знайшло свого підтвердження у ході розгляду справи.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив таку задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, у судове засідання не з`явився, що з урахуванням вимог ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідача, позицію прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до матеріалів судового провадження, фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, щодо фактичних обставин кримінального правопорушення перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 164 КК України, а саме як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Стосовно доводів прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання, то такі є слушними.

Так, відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Однак вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції дотримався не в повному обсязі.

Зокрема, санкцією ч. 1 ст. 164 КК України передбачено відповідальність у виді громадських робіт на строк від вісімдесяти до ста двадцяти годин або арешту на строк до трьох місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Водночас, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 164 КК України, визначив останньому покарання у виді двохсот сорока годин громадських робіт, тобто таке покарання, яке не передбачене санкцією ч. 1 ст. 164 КК України.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 413 КК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

З огляду на наведене, вирок суду підлягає зміні у частині призначеного ОСОБА_7 покарання.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання колегія суддів, відповідно до статей 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, його поведінку до і після вчинення кримінального правопорушення; щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Беручи до уваги вищевикладене в сукупності, врахувавши обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого кримінального проступку, його наслідки, наявність пом`якшуючої обставини та відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, а також те, що заподіяну потерпілій шкоду не відшкодував, однак зобов`язався офіційно працевлаштуватися з 1 лютого 2022 року та погасити наявну перед потерпілою заборгованість, колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що ОСОБА_7 доцільно призначити покарання у виді громадських робіт, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним самим, так і іншими особами, та відповідати меті покарання, визначеній ст. 50 КК України.

Поряд з тим, доводи апеляційної скарги прокурора в частині безпідставності врахування при призначенні покарання ОСОБА_7 такої обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Так, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею кримінального правопорушення, щире каяття, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює кримінальне правопорушення, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

При цьому Верховний Суд у справі №466/1065/18 справді роз`яснив, що одним з елементів щирого каяття є намагання особи відшкодувати завдані збитки та бажання виправити наслідки вчиненого. Поряд з тим, добровільне усунення заподіяної шкоди є окремою обставиною, що пом`якшує покарання особи.

З огляду на те, що ОСОБА_7 зобов`язався працевлаштуватись та відшкодувати спричинену потерпілій шкоду, колегія суддів розцінює наведене як бажання виправити наслідки вчиненого, що є складовою щирого каяття, визначеною Верховним Судом.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що щире каяття як обставина, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , була вказана також стороною обвинувачення в обвинувальному акті.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 408 КПК України, підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 3 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.

В решті вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 3 грудня 2021 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4