КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/974/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 подану в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерськогорайонного суду міста Києва від 02 липня 2021 року у кримінальному провадженні за № 0001091 від 05.11.2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001091 від 05.11.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 361, ч. 2 ст. 209 КК України, а саме на: грошові кошти в іноземній валюті в загальній сумі 30 000 доларів США та грошові кошти в національній валюті на загальну суму 296 600 гривень, які були вилучені 15.06.2021 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1
Слідчий суддя керуючись вимогами ст. 170 КПК України та врахувавши наведені у клопотанні правові підстави для накладення арешту на вилучене під час обшуку майно, дійшов висновку про його задоволення, оскільки останнє відповідає вимогам ст.98 КПК України.

Адвокат ОСОБА_7 не погоджуючись з рішенням слідчого судді, подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання органу досудового розслідування в частині накладення арешту на грошові кошти в загальній сумі 30 000 доларів США. Апелянт посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини та на ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказує, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, в клопотанні органу досудового розслідування про арешт майна відсутні правові підстави для цього. Апелянт зазначає, що грошові кошти не відповідають вимогам ст.98 КПК України та не можуть бути речовими доказами, оскільки саме ці грошові кошти ОСОБА_8 отримала в результаті продажу автомобіля, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу від 30.03.2021 року. Окрім того апелянт зазначає, що її підзахисна не є стороною у кримінальному провадженні №0001091, не має жодного процесуального статусу, не має жодного відношення до обставин, за якими здійснюється досудове розслідування, а тому, на її погляд, відсутні правові підстави для накладення арешту, в тому числі і з метою застосування спеціальної конфіскації, як про це просив прокурор. Також вказує адвокат на те, що слідчий суддя не дослідив належним чином матеріали, долучені до клопотання про накладення арешту, зокрема те, що воно подано з порушенням процесуального строку відповідно до ч.5 ст.171 КПК України, а ухвалою про надання дозволу на проведення обшуку вилучення коштів не передбачалось.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву про розгляд даної апеляційної скарги у його відсутність, а тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за його відсутності, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Оскільки дана ухвала оскаржується в частині накладення арешту на грошові кошти в іноземній валюті в загальній сумі 30 000 доларів США, зазначеного у резолютивній частині ухвали, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційних вимог апелянта, а щодо іншого майна на яке накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту колегією суддів не вирішується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів по розгляду клопотання, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001091 від 05.11.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361, ч.2 ст.209 КК України. В межах зазначеного кримінального провадження орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучене 15.06.2021 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , так якостаннєвідповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та є метою забезпечення збереження речових доказів. Слідчий суддя погодився з доводами клопотання органу досудового розслідування та наклав арешт на майно, яке було вилучене під час проведення обшуку, зокрема, грошові кошти в іноземній валюті в загальній сумі 30 000 доларів США, при цьому послався на те, що вилучене майно здобуте злочинним шляхом та є речовими доказами і є належним доказом, яке підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні

З таким висновком слідчого судді колегія суддів не в повній мірі погоджується.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати мету, правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні органу досудового розслідування та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Арешт майна з підстав, що воно виступає знаряддям вчинення кримінального правопорушення та набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення на даний час є можливим, коли існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, орган досудового розслідування не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Окрім цього, згідно норм Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких органом досудового розслідування вноситься клопотання про накладення арешту та відповідно накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситись з обставинами кримінального провадження.

Разом з тим накладаючи арешт на грошові кошти в сумі 30000 доларів США, які були вилучені 15.06.2021 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , слідчий суддя залишив поза увагою те, що орган досудового розслідування в клопотанні не надав будь якої оцінки щодо правової підстави для арешту цього майна, достатності доказів можливої спеціальної конфіскації, можливого розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову, наслідків арешту майна для інших осіб. Жодних об`єктивних підстав вважати, що вилучені грошові кошти у ОСОБА_8 виступали знаряддям вчинення кримінального правопорушення та набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, тобто є доказом злочину, і відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та віднесено саме до знаряддя вчинення кримінального правопорушення, або ж містять на собі ознаки вчиненого кримінального правопорушення, або ж відповідні сліди кримінального правопорушення не має. При цьому колегія суддів враховує матеріали по розгляду клопотання, за якими останні не містять даних про повідомлення про підозру ОСОБА_8 .

За наведеного, колегія суддів вважає, що покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою в частині накладення арешту на грошові кошти у сумі 30 000 доларів США, слід визнати непереконливими, так як останні не несуть будь якого доказового значення в даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст.98, 131, 132, 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 подану в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерськогорайонного суду міста Києва від 02 липня 2021 року - задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 липня 2021 року, в частині задоволення клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про накладення арешт на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001091 від 05.11.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 361, ч. 2 ст. 209 КК України, а саме на: грошові кошти в іноземній валюті в загальній сумі 30 000 доларів США - скасувати.
В цій частині постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001091 від 05.11.2020 року.
В решті залишити ухвалу слідчого судді Печерськогорайонного суду міста Києва від 02 липня 2021 року без змін

Ухвала Київського апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4