Житомирський апеляційний суд
Справа №280/498/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

поручителя: ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_10 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 21 лютого 2022 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 21 квітня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 21 лютого 2022 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів до 21 квітня 2022 року.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що заявлені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися і продовжують існувати, при цьому суд врахував, дані про особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, два з яких віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та обрати йому інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не доведені, а продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього є невиправданим.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати більш м`який запобіжний захід ОСОБА_11 у виді особистої поруки або інший запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням права пересування по території України. Покласти на ОСОБА_11 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України прибувати за кожною вимогою до суду, утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками.

Вказує, що суд не врахував те, що ОСОБА_11 раніше не судимий, має сім`ю, двоє дітей, стійкі соціальні зв`язки, приймав участь в АТО, є учасником бойових дій, до ув`язнення мав дохід, працював.

Вважає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки прокурором не було доведено обставин, які свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги, поручителя ОСОБА_9 , яка просила передати обвинуваченого їй на поруки, заперечення прокурора на апеляційні скарги та клопотання поручителя, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги, а також клопотання про взяття на поруки не підлягають задоволенню з таких підстав.

В провадженні Богунського районного суду м.Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Згідно вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження вбачається, що 21 лютого 2022 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

ОСОБА_6 , обвинувачується у вчинення злочинів, два з яких віднесено до категорії особливо тяжких злочинів. Санкція злочину, передбаченого п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі.

ОСОБА_6 , раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, обвинувачується у інших кримінальних провадженнях, які направлені до судів у вчиненні насильницького злочину категорії особливої тяжкості та тяжкому злочині пов`язаного з незаконним обігом зброї.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що у іншому провадженні до ОСОБА_6 застосовувався більш м`який запобіжний захід особиста порука, однак в подальшому він був затриманий за підозрою у вчиненні злочинів у даному кримінальному провадженні, що ним не заперечувалося.

З службової характеристики від 10.08.2020 р. №117/5221 в/ч НОМЕР_1 слідує, що ОСОБА_6 під час проходження військової служби, в період з 16.03.2016 р. по 23.06.2016 р. самовільно залишив військову частину, був звільнений з лав ЗСУ 21.10.2016 р., державними нагородами не нагороджувався.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи апелянта щодо відсутності підстав для продовження тримання під вартою, можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_6 .

Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останньому та неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту про безпідставність продовження строку тримання під вартою у зв`язку з недоведеністю ризиків, тривалістю судового розгляду колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують правильність висновків суду.

Також, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочинів у яких він обвинувачується у цьому провадженні та у інших провадженнях додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, поручителями в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Апеляційний суд здійснює судовий розгляд в межах апеляційний вимог, в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника питання про передачу обвинуваченого під особисту поруку ОСОБА_9 не порушувалося, це питання також не було предметом розгляду в суді першої інстанції, а тому за даних обставин, враховуючи обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції, дані про особу обвинуваченого апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення клопотання ОСОБА_9 про передачу ОСОБА_6 на поруки.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування або зміни ухвали суду колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 21 лютого 2022 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: