ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1470/22 Справа № 194/1442/21 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000205 від 05.08.2021 року,
ВСТАНОВИЛА:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2022 року ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме до 17 червня 2022 року.
Строк дії ухвали до 17 червня 2022 року.
Мотивуючи ухвалене рішення суд послався на те, що обвинувачений ОСОБА_6 , обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких. Обвинувачений ОСОБА_6 , раніше судимий, повідомлення про підозру отримав у період іспитового строку, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, розлучений, на утриманні нікого не має, що вказує на відсутність у нього міцних сімейних та соціальних зв`язків. Суд вважав, що прокурором було доведено наявність достатніх підстав, вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, і про необхідність продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також, районний суд зазначив, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства, прийшов до висновку не визначати заставу.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, з покладенням на нього обов`язків.
Вважає, що ухвала суду є невмотивованою, необґрунтованою та винесене з чисельними порушеннями КПК України. Зазначені в клопотання прокурора ризики є недоведеними та не має доказів на їх підтвердження. Вважає, що районним судом в повній мірі не враховано, що він не вчиняв інкримінованого йому правопорушення. Співпрацював зі слідством та не переховувався від суду.
На його думку, судом першої інстанції в повній мірі не було враховано, що під час перебування під вартою його стан здоров`я погіршився, та йому не надається лікування, має хронічні хвороби ВІЧ та гепатит Б.
Позиція учасників апеляційного перегляду.
В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_6 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Адвокат в судове засідання не з`явились, заяви про участь у розгляді справи не надходили, тому враховуючи вимоги ч.4 ст.422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-ІХ від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, в даному випадку без участі адвоката.
ОСОБА_6 не заперечував проти розгляду апеляційної скарги по суті без його адвоката.
Прокурор в апеляційному суді заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь головуючого судді, заслухавши думку учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За вимогами ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно із ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Як вбачається з наявних матеріалів, в провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0000205 від 05.08.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
В ході апеляційного перегляду встановлено, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри визначено на стадії досудового розслідування.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.121 КК України, яке відноситься до тяжкого злочину проти життя і здоров`я особи, за санкцією якого можливе призначення покарання до 10 років позбавлення волі, що у сукупності дає обґрунтовані підстави вважати про доведеність наявних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме спроби обвинуваченого: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Зазначені ризики є реальними та доведеними з огляду на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому.
Доводи в апеляційної скарги про те, що судом в повній мірі не враховано відомості щодо особи обвинуваченого є безпідставними, остільки при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 було в повній мірі враховано, зокрема те, що останній повідомлення про підозру отримав у період іспитового строку, розлучений, на утриманні нікого не має, що вказує на відсутність у нього міцних сімейних та соціальних зв`язків. На переконання апеляційного суду з огляду на обставини справи та на тяжкість інкримінованого йому злочину не може в достатній мірі впливати для обрання відносно ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з тримання під вартою.
Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у даному кримінальному провадженні суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого ОСОБА_6 , та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому та доводи самого ОСОБА_6 про необхідність зміни запобіжного заходу на більш м`який, і належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Доводи апеляційної скарги про те, що прокурором та судом не обґрунтовані ризики є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшились є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому для їх запобігання було вірно продовжено застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.
Висновки районного суду узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, ретельно дослідженими та оціненими судом.
Ухвала за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Порушень вимог чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду або її зміни, не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним зазначені апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, - без змін.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
_____________ ____________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3