Справа № 569/909/22
УХВАЛА

про накладення арешту

02 серпня 2022 року м. Рівне

Слідча суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду клопотання слідчого Рівненського РУП Головного управління Національної поліції в Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИЛА:
Слідчий, у рамках кримінального провадження №0000187 від 19.11.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362 КК України, звернувся до суду із вказаним клопотанням, погодженим прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_4 у якому просить суд накласти арешт на тимчасово вилучене, 29.07.2022 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_5 майно.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що працівниця патронажної амбулаторії загальної практики сімейної медицини №3 КНП «ЦПМСД «Північний» РMP, перебуваючи на посаді сестри медичної, користуючись електронним ключем іншої особи внесла завідомо неправдиві відомості про здійснення вакцинування громадян.
Згідно допиту лікаря загальної практики - сімейного лікаря ОСОБА_6 , 12 жовтня після перебування у медичній бригаді, до складу якої входили: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , по проведенню щеплень в одній зі шкіл в м. Рівне, від медичної сестри ОСОБА_7 свідку стало відомо, що від її імені, до системи «Helsi» (далі «Система»), тим же днем було внесено відомості щодо отримання щеплень 4 громадянами: 1) ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 3) ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 4) ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які у ОСОБА_6 на прийом не вакцинувалися, після цього, остання вирішила перевірити по таким громадянам наявність записів у власному письмовому журналі, та наявність Анкети-згоди, і перевіривши ОСОБА_6 , встановила відсутність записів у журналі та акти таких громадян і тому прийшла до висновку, що хтось із працівників лікарні, використавши її ключ ЕЦП вніс до системи неправдиві відомості про отримання щеплень вказаними громадянами, а тому в подальшому такі записи в системі свідок видалила, однак видаленні дані деякий час відображаються в системі навіть після видалення. Так дані щодо вакцинування вказаними громадянами відображаються «як помилкові», тобто видалені.
Відповідно до показань свідка ОСОБА_6 , на даний час остання вважає, що неправдиві дані від її імені до системи вносила ОСОБА_13 , оскільки 12.11.2021 в ранкову пору доби свідок переглядала кількість осіб про вакцинування яких ОСОБА_13 , внесла відомості до системи, так як 05.11.2021 вони разом були в складі мобільної бригади та свідок доручила саме ОСОБА_13 внести дані про вакцинування осіб які перебували на прийом того дня. Перевіряючи ОСОБА_6 виявила двох громадян відомості про вакцинування яких були внесені о 03:32, що у ОСОБА_6 , викликало підозрілість, тому остання вирішила перевірити наявність записів про таких громадян у власному письмовому журналі, та виявила, відсутність записів щодо ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , тому свідок перетелефонувала до ОСОБА_13 , та запитала в неї, чому вона внесла дані про вакцинацію ОСОБА_14 , на що вона пояснила, що переплутала її із лікарем ОСОБА_15 , а тому свідок сказала ОСОБА_13 , щоб вона видалила цей запис. Того ж дня ОСОБА_6 стало відомо, що ОСОБА_13 , внесла дані щодо другої вакцинації ОСОБА_14 , того ж дня, однак іншою датою фактичного вакцинування від її імені іншого лікаря ОСОБА_16 .
Також було встановлено, що до вчинення кримінального правопорушення може бути причетна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , це було встановлено з витягу з Єдиного державного демографічного реєстру, яка фактично здійснювала пошук для ОСОБА_13 громадян, які не бажали здійнювати вакцинування, але ОСОБА_13 шляхом внесення в автоматизовану систему для пацієнтів та лікарів «Helsi» неправдивих відомостей щодо проходження вакцинації від COVID-19, без фактичного введення в організм даними особами щеплень.
29.07.2022 в ході проведення обшуку за фактичним місцем проживання ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено: мобільний телефон ОСОБА_5 Oppo A55, IMEI1: НОМЕР_1 та IMEI2 НОМЕР_2 , із сім картою НОМЕР_3 .
Вищевказані речі відповідають критеріям, викладеним у ст. 98 КПК України, і мають суттєве доказове значення у кримінальному провадженні.

Покликаючись на викладене, слідчий вказує на необхідність накладення арешту на вищевказане вилучене в ході проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 у ОСОБА_5 майно з метою забезпечення збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

З урахуванням заяви слідчого, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Згідно ч. 2 ст. 172 КПК України з метою забезпечення арешту майна клопотання слідчого розглядається без повідомлення власника майна.
Судом встановлено, що Рівненським РУП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000187 від 19.11.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362 КК України.
04 жовтня 2021 року в ході проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 у ОСОБА_5 було вилучено вищевказане майно.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим майно є речі, документи, гроші тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Згідно вимог ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Згідно вимог ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів забезпечення кримінального провадження. Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішення питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого (прокурора), який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з частиною першою статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною третьою статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При цьому тільки у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у статті 98 цього Кодексу («матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення»), тобто має ознаки речового доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Враховуючи вищевикладене, положення ч. 2 ст. 173 КПК України є необхідним накласти арешт на майно, про яке йдеться у клопотанні, яке було вилучено за вищевказаних обставин, як таке, що відповідає критеріям ст.98 КПК України, з метою збереження майна, як речового доказу, оскільки незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати вказаного майна, у зв`язку з чим можуть настати наслідки, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 167, 170-173,395 КПК України, слідча суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:
Клопотання задоволити.
Накласти арешт на майно, яке було вилучене 29.07.2022 року в ході проведення санкціонованого обшуку за фактичним місцем проживання ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон ОСОБА_5 Oppo A55, IMEI1: НОМЕР_1 та IMEI2 НОМЕР_2 , із сім картою НОМЕР_3 .
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути скасована судом, що накладав арешт.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя ОСОБА_17