ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/767/22

Провадження № 11-кп/4820/496/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 квітня 2022 року,-
в с т а н о в и л а:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 квітня 2022 року,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт.Воловець Закарпатської області, українки, громадянки України, із неповною середньою освітою, непрацюючої, неодруженої, на утриманні двоє малолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України і призначено їй покарання:
-за ч.1 ст.186 КК України - 2 роки позбавлення волі;
-за ч.1 ст.357 КК України - 1 рік обмеження волі;
-за ч.3 ст.357 - 1 рік обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді 2 (два) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України від відбування цього покарання її звільнено з випробовуванням, встановивши іспитовий строк терміном 1 рік.
На підставі ч.ч.1,3 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки :
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Питання речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.
Як вбачається з вироку, ОСОБА_7 14 грудня 2021 року, близько 13:06 год., перебуваючи поблизу першого під`їзду багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 , із сумки, яка перебувала на ремінці через плече потерпілої ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та свідомо бажаючи їх настання, умисно, відкрито викрала мобільний телефон марки «Iphone» моделі «XS» із серійними номерами ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 , чорного кольору, вартістю 11333,00 гривень, із SIM-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_3 , яка майнової цінності не становить, та на рахунку якої грошових коштів не було, з чохлом бежевого кольору, вартістю 200 грн., гаманець бежевого кольору, вартістю 250 грн., у якому зберігались грошові кошти в сумі 1107,00 гривень, банківська картка АТ «Універсал Банк» (МоноБанк) № НОМЕР_4 , банківські картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_5 , НОМЕР_6 (які згідно примітки до ст.358 Кримінального кодексу України, диспозиція ч.1 ст.200 КК України, ст.1 Закону України «Про інформацію», п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст.1, п.15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч.4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Положення про порядок емісії електронних платіжних і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБ України від 05.11.2014 року №705, є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, як засіб доступу до банківського рахунку), та студентський квиток серії НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_8 ( який відповідно до абзацу 5, п.2 наказу Міністерства освіти і науки №1474 від 25.10.2013 року є електронним документом, що містить персональні дані про студента закладу вищої (фахової передвищої) освіти або учня закладу професійної (професійно-технічної) освіти, який формується на підставі замовлення на створення квитків та виготовлення їх карток, що занесений за допомогою ІВС «ОСВІТА» до ЄДЕБО та частково відтворений на пластиковій картці (далі - картка) встановленого зразка, яка може бути використана для електронної ідентифікації особи, підтвердження права на пільгу та як платіжний інструмент), після чого зникла з місця вчинення злочину та, в подальшому, розпорядилась викраденим на власний розсуд.
Своїми протиправними діями ОСОБА_7 завдала потерпілій ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 12 890 грн.
ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.186 КК України (відкрите викрадення чужого майна (грабіж)), ч.1 ст.357 КК України ( викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів) та ч.3 ст.357 КК України ( заволодіння іншим важливим особистим документом).
В апеляційній скарзі прокурор просить, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікацію дій, змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Визнати ОСОБА_7 засудженою за ч.1 ст.186 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 357 КК України призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ч.3 ст. 357 КК України призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 2 (два) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання випробовуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік, поклавши на неї обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що ОСОБА_7 має на утриманні двох малолітніх дітей , а саме ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому основне покарання у виді обмеження волі ОСОБА_7 не могло бути призначене.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченої, та її захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарги прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Правильність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 за кримінальним законом та доведеність її вини в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.
Згідно з п.1 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, при призначенні ОСОБА_7 покарання, заслуговують на увагу.
Як вбачається з резолютивної частини вироку, ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 357 КК Україниь - за який призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік та ч.3 ст.357 КК України - за який призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.
Частиною першою статті 357 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років.
Частиною третьою статті 357 передбачено покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до трьох місяців, або обмеження волі на строк до трьох років.
Між тим, згідно із ч.3 ст. 60 КК України арешт не застосовується до осіб віком до шістнадцяти років, вагітних жінок та до жінок, які мають дітей віком до семи років.
Частиною 3 ст. 61 КК України зазначено, що обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 має на утриманні двох малолітніх дітей - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Отже, відповідно до ч. 3 ст.60 та ч.3 ст. 61 КК України, обвинувачена ОСОБА_7 підпадає під категорію суб`єктів, до яких арешт та обмеження волі не застосовуються, що залишив поза увагою суд першої інстанції, допустивши, відповідно до п.4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є підставою для зміни вироку відносно ОСОБА_7 .
Відповідно до ст.53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, колегія суддів згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей, також думку потерпілої, яка претензій до обвинуваченої не має; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття сприяння розкриттю злочину, відшкодування спричиненої шкоди.
У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів дійшла висновку, що покарання повинно бути призначено в межах санкції ч.1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та ч.3 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Керуючись ст.ст.60,61 КК України, ст .ст.404, 405, 407, 409, 413, 420, 438 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 квітня 2022 року відносно ОСОБА_7 - змінити в частині призначеного покарання.
Призначити покарання:
-за ч.1 ст.186 КК України - 2 роки позбавлення волі;
-за ч.1 ст.357 КК України штраф в розмірі 30(тридцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
-за ч.3 ст.357КК України - штраф в розмірі 50(п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 2 (два) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України від відбування цього покарання ОСОБА_7 звільнити з випробовуванням, встановивши іспитовий строк терміном 1 рік.
На підставі ч.ч.1,3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді