КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/2235/22 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження№11-сс/824/1883/2022 Доповідач: ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2022 року,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Великий Березний, Ужгородського району, Закарпатської області, громадянина України, із вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей: 2007, 2010 року народження, офіційно не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,
який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України
прокурора ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого суддіБілоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2022 року задоволено частково клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та застосовано стосовно ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, які обчислювати з 18 години 00 хвилин 23 березня 2022 р.
Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 закінчується о 18 години 00 хвилин 21 травня 2022 року.
Відмолено у задоволенні клопотання в частині визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляду розміру застави та покладення у зв`язку з цим на підозрюваного певних обов`язків.
Відмовлено у задоволенні клопотання захисника, підозрюваного про відмову у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у меншому розмірі ніж зазначено у клопотанні ініціатора клопотання.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що стороною обвинувачення не доведено неефективності застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, відтак ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.
Слідчим суддею не повній мірі враховано, надані стороною захисту при розгляді клопотання документи, що характеризують особу ОСОБА_7 , у тому числі: щодо його значної і тривалої волонтерської діяльності з 2014 р., наявність на утриманні неповнолітніх дітей, наявності у однієї дитини хронічних захворювань. Тобто наявність міцних соціальних зав`язків, які є стримуючим фактором в порушенні обов`язків покладених на підозрюваного.
Крім того, на момент розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу відносно його підзахисного, не було особи, яка б могла забезпечити перебування (утримання) підозрюваного під домашнім арештом. Станом на сьогодні, така особа є. ОСОБА_10 надав згоду на проживання в його будинку ОСОБА_7 у весь строк досудового розслідування за адресою АДРЕСА_2 .
Також сторона захисту вважає, що слідчий суддя безпідставно відмовив у визначенні розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу. Відмовляючи у застосуванні альтернативного заходу послався на те, що є підстава, передбачена п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України (погроза застосування насильства). Однак ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а даний злочин не передбачає кваліфікуючих ознак погрози або застосування насильства. По-друге, органами не зібрано та не надано будь-яких доказів, що ОСОБА_7 будь-кому погрожував застосуванням насильства.
ОСОБА_7 , під час розгляду клопотання пояснив, що вказані предмети схожі на гранату та запал йому підкинуті під час затримання на блокпосту. З даного приводу 28.03.2022 р. він звернувся з відповідною заявою до керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області про вчинення відносно нього кримінального правопорушення працівниками поліції. На підставі заяви Білоцерківською окружною прокуратурою внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Апелянт вважає, що домашній арешт у нічний час, також може бути надійною запорукою дотримання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а покладення на ОСОБА_7 додаткових обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, забезпечить дотримання вимог ст. 2 та ч. 2 ст. 28 КПК України, щодо проведення досудового розслідування у розумні строки.
При виявленні обставин, які будуть свідчити про фактичну неефективність домашнього арешту, прокурор разом зі слідчим не позбавлений процесуальної можливості звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді, щодо зміни запобіжного заходу на більш тяжкий.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга сторони захисту не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до ст. 178 Цивільного кодексу України - об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом.
Відповідно до «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 17 червня 1992 року «Про право власності на окремі види майна», не може перебувати у власності громадян громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України - зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, зазначеної в додатку N 2, і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), бойова і спеціальна військова техніка, ракетно-космічні комплекси.
Відповідно до Положення про дозвільну систему (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576 з наступними змінами) до предметів, матеріалів і речовин, підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, серед іншого належать: вогнепальна зброя (нарізна воєнних зразків, несучасна стрілецька, спортивна, навчальна, охолощена, мисливська нарізна і гладкоствольна), бойові припаси до неї, холодна зброя, (арбалети, мисливські ножі тощо), пневматична зброя калібру понад 4,5 мм і швидкістю польоту кулі понад 100 м за секунду, пристрої вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначені патрони, вибухові матеріали і речовини.
Згідно з Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів (затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 р. № 622; зі змінами, внесеними наказом від 13 квітня 1999 р. № 293) завданнями органів поліції є запобігання порушенням порядку виготовлення, придбання, зберігання, обліку, охорони, перевезення та використання вогнепальної зброї, пневматичної зброї калібру понад 4,5 мм та швидкістю польоту кулі понад 100 м за секунду (далі - пневматична зброя) і холодної зброї (арбалети, луки з зусиллям натягу тятиви більше ніж 20 кг, мисливські ножі тощо (далі - холодна зброя), пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (далі - пристрої), та патрони до них, основних частин зброї бойових припасів до зброї і охолощеної зброї, вибухових матеріалів і речовин, попередження випадків їх втрати, крадіжок, використання не за призначенням та з протиправною метою.
Однак, всупереч вказаним вимогам законодавства України, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що не має передбаченого законом дозволу на придбання, носіння, зберігання бойових припасів в невстановлений слідством час, дату та місці, усвідомлюючи що вказаний предмет є боєприпасом, всупереч встановленому Законом порядку, незаконно придбав предмет зовні схожий на гранату «Ф-1» і залишив зберігати при собі, а саме: предмет зовні схожий на запал у внутрішній кишені куртки у яку був одягнений на момент вчинення кримінального правопорушення та предмет зеленого кольору зовні схожий на корпус гранати «Ф-1» у задньому кармані штанів у які був одягнений на момент вчинення кримінального правопорушення.
23.03.2022 близько 18 год. в ході проведення особистого обшуку у гр. ОСОБА_7 на блокпості АДРЕСА_3 , виявлено та вилучено корпус гранати «Ф-1» у задній кишені штанів та запал до неї у внутрішній кишені куртки, в які ОСОБА_7 був одягнений на момент вчинення кримінального правопорушення, та які відповідно до акту перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів від 23.03.2022 виданого начальником сектору забезпечення вибухобезпеки № 2 відділу вибухо-технічної служби ГУ НП в Київській області, являються боєприпасами, які останній придбав та зберігав при собі, без передбаченого законом дозволу.
23.03.2022 о 20 годині 05 хвилин (фактично затриманий о 18 год. 00 хв. 24.03.2022) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Великий Березний, Закарпатської області, громадянин України, з вищою освітою, одружений, не працюючий зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, якого було затримано за підозрою у вчинені вказаного кримінального правопорушення.
24.03.2022 підозрюваному ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
25.03.2022 старший слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , за погодження з прокурором Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
На обґрунтування вимог даного клопотання сторона обвинувачення послалась на обґрунтованість повідомленої ОСОБА_11 підозри у вчиненні вище вказаного кримінального правопорушення, що підтверджується зібраними у провадженні доказами, а саме:
- електронним рапортом Подія 102 № 9584 про повідомлення 23.03.2022 о 18 год. 00 хв. на лінію «102», що надійшло повідомлення про те, що на блокпост № 9 в с. Фурси потрібен СОГ у зв`язку з затриманням осіб;
- рапортом старшого оперуповноваженого УКР ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_12 , про те, що було зупинено автомобіль марки «Volkswagen Crafter» д.н.з. НОМЕР_1 та під час поверхневого огляду у ОСОБА_7 було виявлено предмет ззовні схожий на корпус гранати;
- протоколом затримання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в ході якого було виявлено та вилучено корпус гранати «Ф-1» у задній кишені штанів та запал до неї у внутрішній кишені куртки, в які ОСОБА_7 був одягнений на момент вчинення кримінального правопорушення, та які відповідно до акту перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів від 23.03.2022 виданого начальником СЗВ № 2 ВВТС ОСОБА_13 , являються боєприпасами.
- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 якого було залучено в якості понятого під час затримання ОСОБА_7 в присутності якого було виявлено предмет ззовні схожий на корпус гранати Ф -1 та запал;
- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 якого було залучено в якості понятого під час затримання ОСОБА_7 в присутності якого було виявлено предмет ззовні схожий на корпус гранати Ф -1 та запал;
- протоколом допиту свідка ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 який разом з підозрюваним ОСОБА_7 пересувався на автомобілі «Volkswagen Crafter» д.н.з. НОМЕР_1 та був зупинений працівниками поліції на блокпосту № 9 в с. Фурси Білоцерківського району з метою виявлення зброї та боєприпасів.
- протоколом допиту свідка ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_6 який разом з підозрюваним ОСОБА_7 пересувався на належному йому автомобілі «Volkswagen Crafter» д.н.з. НОМЕР_1 та був зупинений працівниками поліції на блокпосту № 9 в с. Фурси Білоцерківського району з метою виявлення зброї та боєприпасів.
- протоколом допиту свідка ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , працівників поліції Білоцерківського РУП, які чергували на блокпосту № 9 в с. Фурси, Білоцерківського району та зупинили автомобіль «Volkswagen Crafter» д.н.з. НОМЕР_1 в якому було виявлено ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17
- протоколом допиту свідка ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , учасників ТРО, які були присутні під час виявлення та затримання ОСОБА_7 , які охороняли вказаних осіб та які не були присутні під час виявлення вибухових пристроїв.
Також під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органу досудового розслідування та вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні.
За вчинення кримінальних правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, а тому відповідно до п.5 ч. 2 ст. 183 КПК України наявні достатні підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
В ході здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні наявні достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, невиконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків. Зокрема:
- наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, офіційно в шлюбі не перебуває, не має малолітніх дітей чи утриманців, тобто відсутні міцні соціальні зв`язки, йому загрожує кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на досить тривалий строк. Усвідомлення можливості настання вказаних вкрай несприятливих наслідків може спонукати підозрюваного ОСОБА_7 змінювати своє місце проживання та переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
- наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення), який обґрунтовується тим, що на даний час слідством ще вживаються заходи, спрямовані на повне, всебічне встановлення всіх обставин даного кримінального правопорушення, в тому числі відшукання будь-яких слідів, речей та документів, які мають значення для досудового розслідування даного кримінального провадження, зокрема встановлення причин перебування підозрюваного на території Білоцерківського району Київської області, встановлення наявності відеозаписів з камер відеоспостережень на місці вчинення злочину, а також під час руху підозрюваного.
- наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на свідків, який обґрунтовується тим, що оскільки є підстави вважати, що перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_7 знаючи дані свідків, які вказують на причетність ОСОБА_7 до скоєння даного кримінального правопорушення, шляхом умовляння, підкупу, переконання, примушування з застосуванням фізичної сили або погроз такого застосування з метою викривлення фактичних обставин справи, вистроювання спільної позиції, вигадування власного алібі з метою реабілітації себе як злочинця та уникнення передбаченої законом відповідальності.
- наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик вчинити інше кримінальне правопорушення), який обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що не має права на придбання, зберігання та перевезення вибухових пристрої, проігнорував встановлені законодавством України заборони та зберігав корпус гранати та запал до неї, які транспортував при собі. Наявність указаних предметів у підозрюваного свідчить про його намір на їх використання, та настання відповідних наслідків, таких як знищення чи пошкодження майна, або ж навіть вбивство людей.
Крім того сторона обвинувачення послалась на те, більш м`які запобіжні заході не можуть бути застосовані до підозрюваного ОСОБА_7 , виходячи з наступного:
- особисте зобов`язання не може бути застосоване з огляду на високий ступінь ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, а також вчинення іншого кримінального правопорушення;
- особиста порука не може бути застосована, оскільки у органу досудового розслідування відсутні будь-які дані про осіб, які, заслуговуючи на довіру, можуть надати письмове зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним ОСОБА_22 покладених на нього процесуальних обов`язків відповідно до ст.194 КПК України, і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу;
- домашній арешт не може бути застосований до підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки у підозрюваного немає власного житла, при цьому відсутні будь-які відомості про осіб, які зможуть забезпечити перебування (утримання) підозрюваного під домашнім арештом у разі застосування такого запобіжного заходу цілодобово або у визначений час;
Таким чином, для забезпечення виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги неможливість запобіганню вище зазначеним ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, та враховуючи особу підозрюваного, є обґрунтована необхідність у застосуванні до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.
У відповідності до ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначено в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів мінімальної заробітної плати.
Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
У відповідності до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2021 становить 2481,00 грн.
Поряд із цим, враховуючи становище підозрюваного, його особу, вчинення тяжкого злочину в умовах воєнного стану та те, що наявність у останнього вибухового пристрою зумовлена наявністю у нього намірів на його використання, вважаю за доцільне збільшення розміру визначеної застави до п`ятисот розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатної особи, що становить 1 240 500 грн.
25 березня 2021 року ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області вказане клопотання слідчого задоволено частково та застосовано стосовно ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до о 18 години 00 хвилин 21 травня 2022 року.
Відмовлено у задоволенні клопотання в частині визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляду розміру застави та покладення у зв`язку з цим на підозрюваного певних обов`язків.
Також відмовлено у задоволенні клопотання захисника, підозрюваного про відмову у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у меншому розмірі ніж зазначено у клопотанні ініціатора клопотання.
Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, всупереч доводам сторони захисту, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та всупереч доводам сторони захисту, правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.
Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі "Соловей і Зозуля проти України" зазначено, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.
Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри.
Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах "Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88", "Erdagoz v. Turkey п. 51", "Cebotari v. Moldova п. 48" "обґрунтована підозра" передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".
Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.
Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій ч. 1 ст. 263 КК України, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження, а тому доводи апеляційних скарг щодо відсутності у кримінальному провадженні доказів на підтвердження наявності ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, колегія суддів вважає передчасними.
Більш того, дослідження та оцінка доказів у кримінальному провадженні відноситься до стадії судового розгляду по суті та не вирішується на стадії досудового розслідування, а тому посилання апелянтів на те, що наявні у матеріалах провадження докази є неналежними та недопустимими, та не підтверджують викладені у клопотанні фактичні обставини інкримінованого кримінальних правопорушень, а також доводи про те, що слідчий суддя під час розгляду клопотання не надав оцінки доказами з точки зору належності та допустимості, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою судом перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення. Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення доведена слідчим та сумнівів не викликає.
Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України на які вказує слідчий у клопотанні, існують та підтверджуються матеріалами провадження.
Ґрунтуючись на зазначеному, слідчий суддя прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена в ході розгляду клопотання слідчого.
Отже, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини визначені п. п. 1-3, ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, достовірність підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.
Обґрунтовуючи свої висновки, слідчий суддя місцевого суду в сукупності із зазначеним, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 та відомості про його особу, в їх сукупності.
З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.
На підставі зазначеного, слідчим суддею були враховані обставини справи в сукупності з особою підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який на думку колегії суддів апеляційного суду в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочину та його наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав вважати його занадто суворим немає.
Таке обмеження права ОСОБА_7 , на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.
Доводи сторони захисту про те, що органом досудового розслідування не доведено, а слідчим суддею не встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого злочину, наявність ризиків неправомірної поведінки підозрюваного, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Отже, твердження в апеляційній скарзі про невмотивованість висновків суду щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного є безпідставними, оскільки суперечать наявним у матеріалах кримінального провадження доказам, які містять фактичні дані на підтвердження наведених слідчим суддею в ухвалі обставин.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (Erdagozv. Turkeyп. 51).
Проте, у практиці ЄСПЛ відсутній універсальний підхід, за якого підозра вважається обґрунтованою. Це визначається конкретними обставинами (рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», п.32; «Merabishvili v. Georgia», п.184), а також пов`язується зі ступенем суспільної небезпечності діяння.
Суди мають вивчати всі факти, що свідчать про наявність чи відсутність справжнього публічного інтересу, що виправдовує (з урахуванням принципу презумпції невинуватості) обмеження права на свободу, та викладати їх у своїх рішеннях про відмову у звільненні особи з-під варти (рішення у справі «Labita v. Italy», пп.152153).
Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.
Обґрунтованість підозри може встановлюватися тільки щодо діяння, яке підпадає під ознаки правопорушення за законом про кримінальну відповідальність.
Обґрунтованість підозри не може встановлюватися in abstracto або ґрунтуватися на суб`єктивних припущеннях, а має підкріплюватися конкретними доказами в кримінальному провадженні.
Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
Стандарт доказування «обґрунтована підозра» має динамічний характер, тобто з плином часу така підозра в учиненні кримінального правопорушення не може бути самостійною підставою для продовжування обмеження прав особи, мають бути наведені відповідні й достатні підстави (ризики), підкріплені доказами.
Таким чином колегією суддів встановлено, що доказів, які надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою на момент розгляду вказаного клопотання, було достатньо для обрання такого запобіжного заходу, оскільки вони в сукупності можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.
При цьому, колегією суддів враховуються дані, які характеризують особу підозрюваного, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, тобто передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини. Однак з урахуванням обставин кримінального провадження, наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді щодо необхідності застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому підстав для застосування щодо останнього більш м`яких запобіжних заходів не вбачається.
Посилання апелянта, що ОСОБА_7 , під час розгляду клопотання пояснив, що вказані предмети схожі на гранату та запал йому підкинуті під час затримання на блокпосту мають бути перевіренні під час досудового розсідування, з урахуванням того, що з даного приводу як зазначає апелянт, 28.03.2022 р. він звернувся з відповідною заявою до керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області про вчинення відносно нього кримінального правопорушення працівниками поліції. На підставі заяви Білоцерківською окружною прокуратурою внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Крім того колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу доводи апелянта в частині того, що слідчий суддя безпідставно відмовив у визначенні розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу виходячи з наступного.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчий суддя встановив, що умисний злочин у вчиненні якого повідомлено про підозру ОСОБА_7 безпосередньо пов`язаний із придбанням, зберіганням та послідуючим виявленням і вилученням у нього боєприпасу, тобто вибухового матеріалу, який сам по собі утворює і несе загрозу здоров`ю і життю як самого ОСОБА_7 так і інших осіб. Зважаючи на воєнний стан в Україні, придбання і зберігання вилученого у ОСОБА_7 бойового припасу (запал і корпус гранати «Ф-1») самі по собі можуть свідчити про вірогідність його застосування для враження живої сили, тобто спричинення наслідків у виді спричинення тілесних ушкоджень громадянам, тобто застосування насильства чи погрози його застосування.
Слідчий суддя при вирішенні питання зазначеного у клопотанні, зважав на воєнний стан в Україні та вважав необхідним діяти для недопущення непередбачуваних наслідків, у т.ч. смерті громадян, тобто незворотних наслідків у виді вбивства громадян України.
Слідчий суддя зважаючи на вищезазначене та воєнний стан в Україні, вважав, що в підозрі інкримінованих дій ОСОБА_7 існує підстава, передбачена п.1 ч.4 ст. 183 КПК України (погроза застосування насильства), а тому дійшов висновку неможливості визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , з такими висновками погоджується колегія суддів на спростування яких стороною захисту не надано доказів.
Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, згідно вимог КПК України будуть встановлюватись під час судового розгляду по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та застосування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.
Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2022 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4