Номер провадження: 11-сс/813/822/22
Справа № 522/6751/22 1-кс/522/3538/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2022 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, в рамках кримінального провадження №0000386, внесеного до ЄРДР 03.06.2022 року,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2022 року було відмовлено у задоволені клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції № 5 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, на строк проведення досудового розслідування, тобто до 03.07.2022 року, а саме:

-прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду в розумні строки.

Рішення слідчого судді про застосування запобіжного заходу мотивоване вагомістю наявних доказів про вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, проте, відсутність обставин, передбачених п.п. 2,3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: відсутні ризиків та відсутнє обґрунтування слідчим неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу. Окрім того, на думку слідчого судді, вік, соціальні зв`язки, стан здоров`я та позитивні характеристик підозрюваного, а також відсутність у нього судимостей свідчать про можливість застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор не погодився із оскаржуваною ухвалою подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, а висновки суду, викладені в оскарженій ухвалі не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного:

- ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у тяжкому кримінально правопорушенню, яке караються позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, тому може вдатися до спроб переховування від органу досудового розслідування та суду;

- на теперішній час ОСОБА_6 є підозрюваним у кримінальному провадженні №0000562 від 21.05.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України, що свідчить про можливість останнього продовжити свою злочину діяльність.

На підставі викладеного прокурор просить, оскаржену ухвалу слідчого судді скасувати та постанови нову, якою застосовати до ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Прокурор , належним чином повідомлений про дату час там місце судового розгляду (особисто телефонограмою та через офіційну електрону пошту Приморської окружної прокуратури м. Одеси) у судове засідання, призначене на 20.07.2022 року, не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Не було надано прокурором і жодних доповнень чи додаткових доказів

Захисник та підозрюваний заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважали ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просили залишити її без змін.

Також захисник звернув увагу на те, що ОСОБА_6 не переховувався від органу досудового розслідування, має тяжкі захворювання, міцні соціальні зв`язки та позитивні характеристики.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зі змісту оскарженої ухвали слідчого судді вбачається, що вона відповідає приписам вищенаведених норм кримінального процесуального закону, оскільки в ній наведені положення кримінального процесуального закону, якими керувався слідчий суддя при постановленні ухвали, а також мотиви прийнятого рішення і його обґрунтування.

Так, слідчим відділенням відділу поліції № 5 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000386, внесеного до ЄРДР 03.06.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності обрання ОСОБА_6 запобіжного у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.ст. 177, 194 КПК, які регламентують підстави застосування до особи запобіжного заходу та дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність стороною обвинувачення наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюється обґрунтованість підозри ОСОБА_6 , апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу слідчого судді в цій частині та констатує, що підозра ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України за кваліфікуючим ознаками - вчинене повторно незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів є обґрунтованою.

На переконання апеляційного суду, безпідставними є посилання прокурора на тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, зважаючи на те, що, як неодноразово підкреслював Європейський суд з прав людини, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43).

Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При цьому, апеляційний суд враховує, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Втім, з поданого слідчому судді клопотання слідчого, як і з апеляційної скарги прокурора не вбачається належного обґрунтування заявлених ризиків.

Що стосується доводів прокурора про те, що ОСОБА_6 на теперішній час є підозрюваним у кримінальному провадженні №0000562 від 21.05.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України, як на підставу наявності ризиків переховування підозрюваного від органу досудового розслідування/суду та можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, які зазначені в апеляційній скарзі, то вони в більшій мірі є аналогічними тим, які були зазначені в клопотанні слідчого. Слідчим суддею їм була дана належна оцінка, з якою фактично не погоджується прокурор. Натомість, апеляційний суд вважає, що висновки слідчого судді, на відміну від доводів прокурора, є правильними, вмотивованими і обґрунтованими.

Так, на думку апеляційного суду, слідчий суддя обґрунтовано зазначив, що обвинуваченням не надано відомостей щодо порушення після застосування до нього запобіжного заходу підозрюваним обов`язків, покладених на нього ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 23.05.2022 року.

Окрім того, як і слідчим у поданому слідчому судді клопотанні, так і прокурором у апеляційній скарзі не було надано жодних доказів вчинення ОСОБА_6 з моменту обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді особисто забов`язання, будь-яких спроб щодо переховування від органу досудового розслідування чи суду, вчинення нового кримінального правопорушення, чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється.

Посилання прокурора, наведені у апеляційній скарзі на наявність у підозрюваного «певних» зв`язків та навичок, апеляційний суд до увагу не приймає, як цілком абстрактні, не підкріплені жодними доказами та навіть не конкретизовані.

Поряд з цим, апеляційний суд зауважує, що слідчий суддя, приходячи до висновку про достатність застосування до останнього для гарантування дотримання підозрюваним покладених на нього обов`язків запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, виходив також з характеризуючи особу підозрюваного обставин, що відповідає, зазначеним у рішення Європейського суду з прав людини висновкам про те, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

У п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» зазначено: «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу», про це ж вказується у п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року по справі «Хайреддінов проти України».

Отже, вирішуючи питання, поставлене слідчим у клопотанні щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , суддя дотримав вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Враховуючи факти, встановлені у судовому засіданні та матеріали, на які посилався слідчий, слідчий суддя, постановляючи оскаржувану ухвалу, апеляційний суд дійшов висновку, що при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 , слідчий довів обставини, передбачені п.1ч.1 ст.194 КПК України, тобто, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, однак не довів обставини, передбачені п.п. 2,3 ч.1 ст.194 КПК України.

Відтак, слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого та обираючи відносно підозрюваного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінив всі обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу, та дійшов вмотивованого висновку, про те, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, а саме особисте зобов`язання, може забезпечити відповідну процесуальну поведінку підозрюваного в майбутньому з точки зору виконання покладених на нього процесуальних зобов`язань.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, з урахуванням всього вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді.

Керуючись статями 176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2022 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, в рамках кримінального провадження №0000386, внесеного до ЄРДР 03.06.2022 року,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4