Справа № 173/966/22
Номер провадження1-кп/173/158/2022
В И Р О К
іменем України

05 жовтня 2022 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Верхньодніпровську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000093 від 14.06.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Андріївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, з середньо-спеціальною освітою, не працюючий, раніше судимий вироком Кам`янського районного суду Черкаської області від 02.03.2021 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , маючи не зняту та не погашену у законному порядку судимість, на шлях виправлення не став та повторно вчинив кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин. Так ОСОБА_4 на початку квітня 2022 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи за місцем проживання потерпілого ОСОБА_5 , з яким за тривалий час знайомства у нього склались довірливі відносини, за адресою АДРЕСА_2 , під час спілкування побачив належний останньому двоколісний велосипед марки «Україна» чорного кольору. ОСОБА_4 , користуючись довірою потерпілого ОСОБА_5 , при спілкуванні повідомив останньому, що йому необхідний велосипед з метою його використання для проїзду до місця роботи у знайомої в с. Водяне, та поскаржився на відсутність власного велосипеда, попросив останнього надати йому велосипед марки «Україна» чорного кольору для проїзду на один день, та зобов`язувався віддати вказаний велосипед того ж вечора. У зазначений день ОСОБА_4 не повернув потерпілому належний йому велосипед «Україна», а продовжував деякий час ним користуватися, постійно вводячи в оману потерпілого та зловживаючи його довірою.

ОСОБА_5 , приймаючи злочинний намір ОСОБА_4 за дійсність та довіряючи останньому, в силу давніх товариських відносин, з метою допомоги останньому, добровільно передав йому свій велосипед чорного кольору марки «Україна» з умовою його повернення того ж дня.

На початку травня 2022 року, у зв`язку з потребою грошових коштів, у ОСОБА_4 виник раптовий злочинний намір, спрямований на заволодіння вищевказаним велосипедом, шляхом зловживання довірою потерпілого. ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння велосипедом чорного кольору марки «Україна», який на праві власності належить ОСОБА_5 , переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, використовуючи дружні та довірливі відносини, що склалися у нього з ОСОБА_5 , з метою заволодіння вказаним велосипедом, поїхав на вказаному велосипеді в с. Дідове де розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_4 , заподіяв потерпілому ОСОБА_5 , згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1507/22 від 17.06.2022 матеріального збитку на суму 1700 грн. в цінах, діючих на момент скоєння злочину.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство) вчинене повторно.
У ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно зазначені час, спосіб, місце та інші обставини вчинення ним кримінального правопорушення. Також обвинувачений вказав, що по закінченню досудового розслідування у повному обсязі ознайомлений з матеріалами кримінального провадження і не заперечує докази, зібрані в ході досудового розслідування. Крім того обвинувачений пояснив, що показання надає добровільно.
Враховуючи визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив кримінального правопорушення, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого; інші обставини, які характеризують особу обвинувачуваного, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежившись допитом обвинувачуваного та вивченням даних, які характеризують його особу. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.
Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Таким чином, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочинів.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суд враховує наступне.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Призначаючи обвинуваченому покарання суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, наявність обставини, що пом`якшує покарання (щире каяття) та обставини, що обтяжує покарання (рецидив злочинів), а також особу обвинуваченого.
Надаючи оцінку особі обвинуваченого суд зазначає, що він на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює і не займається суспільно корисною працею, раніше судимий вироком Кам`янського районного суду Черкаської області від 02.03.2021 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки. Однак незважаючи на це, обвинувачений у період іспитового строку продовжив свою злочинну діяльність вчинивши інкриміноване йому у даному кримінальному провадженні правопорушення.
Наведені обставини свідчать про те, що покарання у вигляді позбавлення волі, як і покарання з іспитовим строком не мали позитивного впливу на обвинуваченого, оскільки він продовжує вести антисоціальний спосіб життя, не бажає інтегруватись у сучасне соціальне середовище задля розумного співіснування між людьми та ставати на шлях виправлення, усталеність його протиправної поведінки, яка має чітко виражену антисоціальну спрямованість, зневажливе ставлення до закону і загальноприйнятих норм моралі.
Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства, та призначає йому покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді позбавлення волі.
При цьому, враховуючи положення ст. 71 КК України суд остаточно призначає обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутного покарання за попереднім вироком.
На переконання суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою. Саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Цивільний позов потерпілим у даному кримінальному провадженні не заявлявся.
Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Згідно з ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 71 КК України приєднати частково до призначеного покарання частину невідбутого покарання за вироком Кам`янського районного суду Черкаської області від 02.03.2021, та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 5 (п`ять) років 3 (три) місяці позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його фактичного затримання у порядку виконання вироку.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирається.
Речовий доказ велосипед чорного кольору марки «Україна», який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 згідно розписки після набрання вироком законної сили залишити законному володільцю.
Процесуальні витрати відсутні.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1