Справа № 503/1150/21
Провадження № 1-кп/503/16/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кодима судове провадження за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000131 від 18.04.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рибниця Республіки Молдова, громадянина України, українця, не працюючого, з базовою середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 14.10.2013 року Кодимським районним судом Одеської області за ч.2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75, 104 КК України з випробуванням на іспитовий строк тривалістю 1 рік;
- 09.12.2014 року Кодимським районним судом Одеської області за ст. 185 ч.1, 186 ч.2, 289 ч.2, 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців, 30.10.2019 року звільнений по відбуттю строку покарання з ДУ «Могилів-Подільської виправної колонії (№114)»,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 , секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_7 ,

встановив:
18.04.2020 року близько 04 години ОСОБА_3 , маючи не погашені та не зняті судимості за раніше вчиненні кримінальні правопорушення, передбачені ст. 185 ч.1, 186 ч.2, 289 ч.2 КК України, після відбуття покарання на шлях виправлення не став та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння на території домоволодіння в АДРЕСА_3 в якому проживає ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помітив мотоцикл «Днепр» модель «К-650» блакитного кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , з боковим причепом, без реєстраційного номеру, який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та знаходився на території подвір`я ОСОБА_8 , виносив злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом.

В подальшому, з метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_3 в той же день та час, діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання користувача та сторонніх осіб, перебуваючи на території вказаного подвір`я, підійшов до мотоциклу марки «Днепр» модель «К-650» блакитного кольору, помер двигуна НОМЕР_1 , з боковим причепом, без реєстраційного номеру, скориставшись відсутністю власника та інших осіб, шляхом вільного доступу, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння вищезазначеним транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, повторно, з корисливих мотивів, взяв за руль мотоцикл, таким чином встановивши контроль над транспортним засобом, та таємно, поза волею користувача, шляхом руху вперед та подальшого переміщення виштовхав зазначений мотоцикл із двору на проїзну частину вулиці Франца Карпінського, тобто незаконно заволодів транспортним засобом шляхом його переміщення. Після чого, ОСОБА_3 штовхаючи по АДРЕСА_3 викрадений мотоцикл, був викритий ОСОБА_8 та залишивши транспортний засіб з місця події зник.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення повністю визнає, але водночас із цим зазначив, що вважав, що мав право користуватися мотоциклом, з огляду на рівень та характер його взаємостосунків із ОСОБА_9 , який до того дозволяв йому брати свій мотоцикл щоб їздити на ньому. Тому 18.04.2020 року, коли був на подвір`ї, де мешкає ОСОБА_8 і ОСОБА_10 , вирішив викотити зазначений мотоцикл, який знаходився на подвір`ї, щоб покататися, а потім повернути його. У зв`язку з чим на момент вчинення діяння не оцінював свої дії як такі, що є незаконними. Просив не застосовувати суворе покарання зазначене прокурором у своїй промові.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що вважає відсутнім в діянні свого підзахисного склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки в ході кримінального провадження встановлено, що власником мотоциклу, який був предметом кримінального правопорушення, був ОСОБА_11 , який на час діяння помер. В свою чергу матеріали спадкової справи заведеної після відкриття спадкової спадщини ОСОБА_11 вказують на те, що спадкоємцем ОСОБА_5 , який був визнаний потерпілим у даному кримінальному провадженні, було прийнято спадщину виключно у вигляді житлового будинку, земельних ділянок та вкладів у банку належних спадкодавцю ОСОБА_11 . Водночас мотоцикл, який був предметом кримінального правопорушення, не був успадкований ОСОБА_5 . Тому захисник вважає, що у даному кримінальному провадженні відсутній потерпілий, а відтак у розумінні положень пункту 15 постанови Пленуму від 23 грудня 2005 року № 14 не може бути протиправного вилучення цього мотоциклу у власника або законного користувача.
Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений. При цьому, звернувся до суду з заявою про розгляд за його відсутності (а.с.89 том 1), в якій зазначив, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, а також зазначив, що покарання останньому просить призначити відповідно до закону. В свою чергу будучи присутнім в судовому засіданні, яке відбулось раніше, в своїх показах зазначив, що власником мотоциклу, який є предметом кримінального правопорушення, був його дід ОСОБА_11 , а після його смерті Він прийняв спадщину за заповітом.
Суд визнає зазначене вище формулювання обвинувачення доведеним, а дії обвинуваченого ОСОБА_3 , з урахуванням абзаців 1-3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 (надалі за текстом постанова Пленуму від 23 грудня 2005 року № 14), кваліфікує за ч.2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин:
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вище вказаного кримінального правопорушення доведена, оскільки підтверджується встановленими судом обставинами на підставі сукупності належних і допустимих доказів, які були безпосередньо дослідженні під час судового розгляду, а саме:
- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000131 від 08.06.2020 року (а.с.131 том 1), згідно якого до останнього було внесено відомості з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.2 ст. 289 КК України за заявою ОСОБА_8 від 18.04.2020 року про незаконне заволодіння ОСОБА_3 транспортним засобом, а саме мотоциклом «Днепр» модель «К-650» блакитного кольору;
- письмовою заявою до органу поліції ОСОБА_8 від 18.04.2020 року (а.с.132 том 1), в якій остання просила притягнути ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за незаконне заволодіння ним транспортного засобу, а саме мотоциклом «Днепр» модель «К-650» блакитного кольору з приєднаною до нього коляскою;

- протоколом огляду місця події від 18.04.2020 року (а.с.136-138 том 1), яким була територія домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , а також прилегла до останнього територія, із долученою до нього фото таблицею (а.с.139-140 том 1), згідно яких мотоцикл «Днепр» модель «К-650» блакитного кольору з приєднаною до нього коляскою зафіксовано стоячим на узбіччі проїзної частини на відстані близько 30 метрів від території згаданого домоволодіння;
- протоколом огляду предмету від 22.04.2020 року (а.с.143-144 том 1), а саме мотоциклу «Днепр» моделі «К-650» блакитного кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , з боковим причепом, без реєстраційного номеру, із долученою до нього фото таблицею (а.с.145-147 том 1) на якій зафіксовано вище згаданий транспортний засіб;
- копією реєстраційного свідоцтва на транспортний засіб серії НОМЕР_2 виданого Котовським МРЕВ Одеської області 14.05.1976 року (а.с.152 том 1) та листа-відповіді Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області від 14.05.2021 року № 31/15-2337 (а.с.153 том 1), згідно яких мотоцикл «КМЗ ДНЕПР -650», 1971 року випуску, блакитного кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , з боковим причепом (коляскою), реєстраційного номер НОМЕР_3 , за свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_4 зареєстрований та належить ОСОБА_12 ) ОСОБА_13 ;
- протоколом слідчого експерименту від 15.09.2021 року (а.с.164-166 том 1) проведеного за участю ОСОБА_3 , на той час підозрюваного, із відеозаписом продемонстрованим з носія (а.с.167 том 1), якими зафіксовано відтворення ним його дій, обстановки під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення та самих обставин вчинення останнього, у зв`язку з чим встановлено обставини події, яка мала місце в ранку 18.04.2020 року на подвір`ї домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_3 та прилеглій до нього території;
- показами самого обвинуваченого ОСОБА_3 , допитаного під час судового розгляду 07.10.2021 року, який зазначив, що в розмові з ним ОСОБА_14 казав, що мотоцикл «Днепр» купив за кілька тисяч гривень у якогось діда, який мешкав по сусідству з ним. У вечорі 17.04.2020 року прийшов разом з ОСОБА_15 до домоволодіння, де мешкає ОСОБА_8 , та сидячі на веранді вживали алкоголь. ОСОБА_16 тоді не було. На подвір`ї стояв мотоцикл «Днепр». Рано в ранці 18.04.2020 року, коли перебував один на подвір`ї вирішив викотити зазначений мотоцикл, в баку якого було паливо судячи по характерному колиханню у баку, щоб покататися, а потім повернути його. При цьому, ключів від зазначеного мотоцикла в нього не було, тому вирішив завести його без них. Дозволу взяти мотоцикл не питав, оскільки ОСОБА_14 дозволяв йому брати свій мотоцикл щоб їздити на ньому, для чого викотив його шляхом штовхання із подвір`я на дорогу по якій докотив його до повороту, коли з будинку вийшла ОСОБА_8 та почала кричати йому на уздогін щоб повернув мотоцикл на подвір`я, але він злякався цього, кинув мотоцикл на дорозі та втік з місця події;

- показами потерпілого ОСОБА_5 , допитаного під час судового розгляду 27.10.2021 року, який зазначив, що власником мотоциклу «Днепр» був його дід ОСОБА_11 , який за свого життя, приблизно у 2008 році продав мотоцикл ОСОБА_17 . Подробиць укладеної угоди не знає. В подальшому його дід помер, а спадщину, яка відкрилась за заповітом прийняв Він та отримав відповідне свідоцтво про право на спадщину стосовно земельної ділянки на який розташований будинок, самого будинку, земельної ділянки сільськогосподарського призначення та ощадних вкладів у банку. В свою чергу свідоцтво на мотоцикл, який залишився бути зареєстрованим за померлим, не отримував, а претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, оскільки мотоцикл не перебував у його володінні, вважає, що особа має нести відповідальність якщо винна, а у противному випадку ні;
- показами свідка ОСОБА_8 , допитаної під час судового розгляду 27.10.2021 року, яка зазначила, що у вечорі 17.04.2020 року до неї до дому за адресою: АДРЕСА_3 , прийшов ОСОБА_18 з ОСОБА_19 , де вони разом сидячи на веранді вживали алкоголь. У ранці 18.04.2020 року почула гавкіт собак і тому вирішала вийти на подвір`я щоб подивитись, що там сталось. Коли вона вийшла з будинку, то побачила відсутність на подвір`ї мотоциклу, а ОСОБА_20 котив його вже на дорозі до повороту. Вона почала кричати щоб останній повернув мотоцикл на подвір`я, але той кинув мотоцикл на дорозі та втік з місця події. Відзначила, що мотоцикл був справний, але вона ОСОБА_21 дозволу на те, щоб останній міг взяти мотоцикл не давала і знала, що її син ОСОБА_14 , який на той час перебував у с. Затока Одеської області, також не дозволяв йому брати мотоцикл. Також зазначила, що сам мотоцикл був подарований ОСОБА_22 разом з документом на нього для використання її сім`єю, керував ним її син ОСОБА_14 , у якого і зберігалось свідоцтво про право власності на мотоцикл оформлене на чоловіка у якого ОСОБА_23 його придбав і ім`я якого вона не пам`ятає. Крім того, зазначила, що саме вона зателефонувала на 102 та викликала поліцію на місце події, а після того зателефонувала своєму сину ОСОБА_24 , який перебував у с. Затока Одеської області, та повідомила його про згадану вище подію, на що останній висловив свою позицію про необхідність виклику поліції;
- показами свідка ОСОБА_25 , допитаного під час судового розгляду 13.12.2021 року, який зазначив, що мотоцикл набув за 2000 грн на при кінці 2016 року (під новий рік) у « ОСОБА_26 » (прізвище якого згадати не зміг), який був його власником згідно свідоцтва, при цьому жодної письмової угоди, розписки або довіреності між ними не складалося, власник йому віддав мотоцикл разом із свідоцтвом про право власності на нього, а даний свідок віддав власнику зазначену вище грошову суму. Приблизно через два може два з половиною роки (у 2019 році) віддав даний мотоцикл разом із свідоцтвом про право власності на нього ОСОБА_24 для потреб його сім`ї, до складу якої крім останнього входили також ОСОБА_8 , ОСОБА_27 і ОСОБА_28 . При цьому, ніяких документів при здійсненні передачі мотоциклу також не складалось. Про факт незаконного заволодіння даним мотоциклом йому згодом стало відомо з телефонної розмови із ОСОБА_29 ;
- показами свідка ОСОБА_30 , допитаного під час судового розгляду 13.12.2021 року, який зазначив, що роки три тому ОСОБА_23 подарував на його сім`ю мотоцикл, який віддав разом із свідоцтвом про право власності на нього. При цьому, право керування мотоциклом наявне в нього та ОСОБА_16 . 17.04.2020 року до нього до дому за адресою: АДРЕСА_3 , прийшов ОСОБА_20 з ОСОБА_15 . Останні принесли вино, яке вони розпивали разом із ОСОБА_29 на веранді, в подальшому у процесі вживання алкоголю між присутніми виникла суперечка (з приводу чого саме свідок повідомити не зміг), після чого даний свідок пішов у будинок спати, а решта залишились продовжувати сидіти на веранді. В ранці, коли Він вийшов з будинку, на подвір`ї вже була слідча група. Особисто дій обвинуваченого ОСОБА_3 по заволодінню мотоциклом даний свідок не бачив, лише від іншого свідка ОСОБА_31 йому стало відомо, що коли остання вийшла в ранці з будинку, то побачила ОСОБА_32 , який вже метрів на 20 від подвір`я до повороту відкотив мотоцикл, після чого вона викликала поліцію. Відзначив ту обставину, що до того часу поки пішов спати у будинок не дозволяв ОСОБА_33 або ОСОБА_3 брати мотоцикл. Також зазначив, що відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 обмежувались рівнем взаємних привітань і щоб останній дозволяв ОСОБА_3 користуватись мотоциклом йому не відомо;
- показами свідка ОСОБА_34 , допитаного під час судового розгляду 19.01.2022 року, який зазначив, що у квітні 2020 року, вже ближче до нічного часу, після вжиття разом із ОСОБА_3 алкоголю вдома, вирішили піти до будинку ОСОБА_31 , на запрошення останньої. Відзначив, що ОСОБА_35 із сином ОСОБА_31 ОСОБА_36 дружили під час спільного навчання і ОСОБА_37 навіть залишався в них у дома ночувати. Коли вони прийшли на її подвір`я у вечорі на передодні події кримінального правопорушення, то там стояв мотоцикл. Перебуваючи в будинку ОСОБА_38 вони вживали багато різних алкогольних напоїв, зокрема горілки та вина. Крім нього, ОСОБА_39 і ОСОБА_31 , в будинку останньої також був її чоловік ( ОСОБА_30 ) і двоє дітей-хлопців. Чи був тоді там ще хто-небудь не пам`ятає. Також відзначив, що внаслідок великої кількості вжитого алкоголю, пам`ятає приблизно лише першу годину свого перебування в будинку ОСОБА_38 . Події, які відбувались у подальшому, пам`ятає починаючи лише з моменту коли Він стояв на дорозі біля подвір`я будинку ОСОБА_31 , де вже були працівники поліції, а ОСОБА_8 кричала про те, що викрадено мотоцикла. Зазначив, що на той момент на місці події ОСОБА_39 не було, а куди останній подівся не знав, в свою чергу на подвір`ї мотоцикла вже також не було. Підтвердив ту обставину, що на продемонстрованому йому протоколі його допиту під час досудового розслідування стоїть його підпис та засвідчуваний запис зроблений його рукою про правильність внесених показів;
- показами неповнолітнього свідка ОСОБА_40 , допитаної під час судового розгляду 16.02.2022 року в присутності законного представника матері ОСОБА_8 , яка зазначила, що мотоцикл подарував ОСОБА_41 на всю сім`ю. Якось у вечорі до них до дому у гості прийшов ОСОБА_42 разом із ОСОБА_43 . На той час їй було років шістнадцять, а мотоцикл стояв на подвір`ї. Вказані гості із членами її сім`ї сиділи за столом на веранді та вживали алкоголь протягом проміжку часу точно більшим за дві години. При цьому, вона у той час перебувала в іншій кімнаті. Вночі, коли вона вже втомилась і хотіла відпочивати, то вийшла та повідомила гостям, що б вони вже йшли. На той час ОСОБА_30 вже пішов спати. Після цього, приблизно хвилин через 20, почула крик своєї матері ОСОБА_31 , який лунав із зовні будинку. У зв`язку з чим пішла до входу у будинок, звідки побачила як ОСОБА_44 відтолкував їх мотоцикл по проїзній частині вулиці, на відстані вже метрів 30 від подвір`я. Внаслідок вигуків матері ОСОБА_44 залишив мотоцикл на дорозі і втік. Матір сказала їй викликати поліцію і вона набрала на телефоні номер виклику поліції, а саме повідомлення вже робила сама матір. Повідомила, що не чула щоб хто небудь перед цим дозволяв ОСОБА_45 брати мотоцикл;
- показами свідка ОСОБА_10 , допитаного під час судового розгляду 27.10.2021 року у порядку пункту 1 ч.4 ст. 42 КПК України як свідка захисту, згідно клопотання заявленого захисником в судовому засіданні 07.10.2021 року (а.с.61 том 1), який зазначив, що мотоцикл подарував ОСОБА_41 , який сказав, що купив його за 3-4 тисячі гривень у якого діда та дарує для його користування сім`єю, а саме йому, ОСОБА_30 та ОСОБА_46 (молодший брат). Свідоцтво про право власності на мотоцикл зберігається в нього у дома. На час події був у с. Затока Одеської області, тому про останню дізнався від своєї матері ОСОБА_8 , яка йому зателефонувала. Зазначив, що свою техніку нікому не дає для використання та, зокрема не надавав ОСОБА_47 права керувати мотоциклом. Також вказав, що його матір ОСОБА_8 знала про його позицію про те, що Він нікому не надає керувати своєю технікою. Крім того, зазначив, що не вважає себе потерпілим.

Таким чином суд не погоджується з твердженнями сторони захисту, а саме обвинуваченого ОСОБА_3 , про те, що ОСОБА_14 дозволяв йому брати свій мотоцикл щоб їздити на ньому та оцінює його критично з огляду на сукупність наступних обставин встановлених під час судового розгляду. Так зазначене спростовується показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_30 , які під час судового розгляду показали, що ні вони, а ні ОСОБА_14 не дозволяли йому брати мотоцикл. Відсутність у ОСОБА_3 на руках ключів від мотоцикла та виданого на нього свідоцтва про право власності, які знаходились у володінні ОСОБА_10 , а також відсутність поряд на момент початку заволодіння мотоциклом ще кого-небудь також вказує на те, що ОСОБА_3 не отримував дозволу на заволодіння даним транспортним засобом. Крім того, взаємні реакції ОСОБА_3 , який після пресікаючого його дії крику ОСОБА_8 залишив місце події залишивши мотоцикл, та самої ОСОБА_8 , яка після своїх дій спрямованих на пересікання перебування мотоциклу у володінні ОСОБА_3 , здійснила виклик на місце події поліції, вказує на те, що обидва учасника даної події оцінювали характер дій ОСОБА_3 як пов`язане із протиправністю заволодіння. Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що заволодіння обвинуваченим ОСОБА_3 мотоциклом відбувалося рано в ранці, коли ОСОБА_8 , ОСОБА_30 , неповнолітня ОСОБА_40 та ОСОБА_34 перебували ще в будинку, після спільного вживання вище вказаними повнолітніми особами алкогольних напоїв протягом тривалого періоду часу, що в свою чергу оцінюється судом як обставина, що мала забезпечити ОСОБА_3 сприятливі умови для саме непомітного заволодіння згаданим транспортним засобом. У зв`язку з чим суд не погоджується із твердженням висловленим обвинуваченим ОСОБА_3 стосовно того, що на час події останній не вважав свої дії незаконними, та оцінює його критично, як обраний спосіб відстоювання своєї позиції та побудови свого захисту, оскільки дані заперечення суперечать вище наведеним доказам та спростовуються останніми.
Також суд з огляду на наступне не погоджується з доводами висловленими стороною захисту, а саме захисником адвокатом ОСОБА_6 , що у кримінальному правопорушенні стосовно якого судом здійснювалось судове провадження відсутній потерпілий, визнаному потерпілою особою ОСОБА_5 не було завдано діянням ОСОБА_3 шкоди, а сам потерпілий ОСОБА_5 не заперечував проти заволодіння ОСОБА_3 транспортним засобом і не звертався з цього приводу до поліції, у зв`язку з чим на думку захисника відсутній сам склад кримінального правопорушення, передбачений ч.2 ст. 289 КК України. Так мотоцикл «Днепр» модель «К-650» номерний знак НОМЕР_3 , який є предметом кримінального правопорушення, був набутий ОСОБА_25 на підставі цивільно-правової угоди укладеної з його власником, яким був ОСОБА_11 . Водночас із цим за життя, а саме 11.12.2009 року, ОСОБА_11 склав заповіт (а.с.88 том 2), яким все своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті та на що Він за законом матиме право заповів ОСОБА_5 . Таким чином транспортний засіб мотоцикл «Днепр» модель «К-650» номерний знак НОМЕР_3 , який на час відкриття спадщини не був знятий з реєстрації за спадкодавцем ОСОБА_11 , про що свідчить копія реєстраційного свідоцтва на транспортний засіб серії НОМЕР_2 виданого Котовським МРЕВ Одеської області 14.05.1976 року (а.с.152 том 1) та лист-відповідь Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області від 14.05.2021 року № 31/15-2337 (а.с.153 том 1), був також охоплений заповітом останнього та увійшов до складу його спадкової маси. В свою чергу спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 , після смерті ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 подав нотаріусу заяву (а.с.209 том 1) про прийняття спадкового майна, яке залишилось після смерті спадкодавця. У зв`язку з чим спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 у відповідності до положень ст. 1218 ч.1, 1269 ч.1 ЦК України прийняв всю спадщину спадкодавця ОСОБА_11 , в тому числі право на належний останньому мотоцикл «Днепр» моделі «К-650» номерний знак НОМЕР_3 . Однак, 11.04.2018 року свідоцтва про право на спадщину за заповітом потерпілий ОСОБА_5 отримав лише стосовно частини успадкованого майна, а саме житлового будинку з надвірними спорудами, земельної ділянки для будівництва і обслуговування згаданого будинку, земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, грошових вкладів у банківській установі та недоотриманої пенсії (а.с.88-93 том 2). При цьому свідоцтво про право на спадщину за заповітом стосовно спадкового мотоциклу «Днепр» моделі «К-650» номерний знак НОМЕР_3 потерпілий ОСОБА_5 не отримав. В свою чергу, згідно положень ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Крім того, згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином з вище наведеного виходить, що законним власником мотоциклу «Днепр» модель «К-650» номерний знак НОМЕР_3 , який є предметом кримінального правопорушення, на момент вчинення діяння 18.04.2020 року був саме потерпілий ОСОБА_5 , успадкувавши його як спадкоємець за заповітом. Не отримання ОСОБА_5 відповідного свідоцтва на транспортний засіб і не здійснення реєстрації за собою жодним чином не впливає на саме виникнення у нього згаданого права, оскільки як зазначалось вище виникнення даного права у спадкоємця законодавчо передбачене ч.5 ст. 1268 ЦК України. В свою чергу фактичне знаходження зазначеного транспортного засобу у володінні ОСОБА_10 є наслідком цивільно-правових угод, зміст умов яких та їх цивільно-правовий вид суд не вважає за можливе та необхідне визначати та оцінювати на предмет їх дійсності у рамках даного кримінального провадження. Однак, водночас із цим суд звертає увагу на ту обставину, що після прийняття спадщини ОСОБА_11 потерпілим ОСОБА_5 , як спадкоємцем, не було вжито жодних заходів щодо витребування транспортного засобу, який входив до складу спадкового майна, із володіння ОСОБА_10 . У зв`язку з чим суд вважає, що ОСОБА_5 , як спадкоємець за заповітом ОСОБА_11 , визнав та продовжує виконання певних зобов`язань, які виникли з приводу володіння і користування мотоциклом за цивільно-правовою угодою укладеною між ОСОБА_11 і ОСОБА_25 , який в подальшому передав транспортний засіб разом із документом на нього ОСОБА_10 для використання членами його сім`ї. Зазначене в поєднанні з самою наявністю у ОСОБА_10 свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу підтверджує наявність в нього законного права володіння ним з метою користування у відповідності до положень підпункту «б» пункту 2.1 Правил дорожнього руху (в редакції після внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2011 року № 1019) та пункту 1.6 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV (в редакції після внесення змін Законом № 3565-VI від 05.07.2011 року). У відповідності до положень пункту 1 примітки до ст. 289 КК України та абзацу першого пункту 15 постанови Пленуму від 23 грудня 2005 року № 14, незаконне заволодіння транспортним засобом ст. 289 КК слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки) шляхом запуску двигуна, буксирування. На підставі вище наведеного суд вважає, що на момент вчинення діяння 18.04.2020 року потерпілий ОСОБА_5 був законним власником, а свідок ОСОБА_10 був законним користувачем мотоциклу «Днепр» модель «К-650» номерний знак НОМЕР_3 .

При цьому, судом на виконання положень ч.7 ст. 55 КПК України, відповідним листом (а.с.120-121 том 1) ОСОБА_10 було роз`яснено його право на залучення до провадження у якості потерпілого, але на зазначене ОСОБА_10 своєї письмової згоди не надав. Внаслідок наведеного вище ОСОБА_10 залишився залученим до провадження у якості свідка.
Діючи у відповідності до вимог ст. 337 КПК України суд, з урахування показань наданих обвинуваченим під час судового розгляду, вважає доведеною вину ОСОБА_3 відповідно до висунутого йому обвинувачення, а тому останній повинен нести відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України.

Вирішення питань про наявність обставин, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого
Згідно положень пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 та висновків викладених в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.11.2019 року у справі № 556/588/18 (провадження № 51-569км19) суд при ухваленні вироку не обмежений оцінкою наявності або відсутності обставин, що обтяжують або пом`якшують покарання, яка наведена у змісті обвинувального акту, а тому «Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку».
- щодо обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого:
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не знаходить. При цьому, суд не погоджується із зазначенням у змісті обвинувального акту щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення такими обставинами з огляду на наступне.
Згідно висновків викладених в постановах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10 лютого 2020 року та від 02 листопада 2021 року у справі № 643/13256/17 (провадження № 51-2221км19) виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи. Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРКП (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття. Таким чином, можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Однак, суд не вбачає щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_3 на досудовому розслідуванні за умов того, що останній ухилявся від проведення досудового розслідування внаслідок чого в період з 19.06.2020 року по 13.09.2021 року перебував в розшуку. Зазначене свідчило про насамперед неготовність на той час, на стадії досудового розслідування, підозрюваного ОСОБА_3 нести заслужене покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення. В свою чергу визнання вини у пред`явленому обвинуваченні заявлене обвинуваченим ОСОБА_3 на стадії судового розгляду, при виконанні судом положень ч.1 ст. 348 КПК України, суд оцінює як вимушений для нього захід під впливом вагомості доказів зібраних в ході досудового розслідування на підтвердження його вини у вчиненні кримінального правопорушення з метою мінімізації для себе негативних наслідків пов`язаних із вирішенням судом питання про притягнення його до відповідальності. Водночас покази надані обвинуваченим під час судового розгляду щодо того, що ОСОБА_10 до події кримінального правопорушення дозволяв йому брати мотоцикл, які не знайшли свого доказового підтвердження, суд вважає спрямованими на створення враження обґрунтованої виправданості у наявності в нього на час вчинення діяння підстав вважати свої дії законними, що в свою чергу також не узгоджується із змістом щирості каяття. Натомість процесуальні дії сторони захисту спрямовані на здобуття доказів, які можуть вказувати на невинуватість обвинуваченого, шляхом допиту свідка захисту ОСОБА_10 , згідно клопотання заявленого захисником в судовому засіданні 07.10.2021 року (а.с.61 том 1), та заявлення захисником клопотання про тимчасового доступу до документів від 25.03.2022 року (а.с.29-31 том 2) також не узгоджуються з позицією висловленою обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання своєї вини, а скоріше є свідченням того, що таке визнання буде корисним для нього на випадок якщо докази надані суду стороною захисту на доведення його невинуватості не будуть оцінені судом як на те сподівалася сторона захисту. Одночасно з цим захисник відстоював під час судового розгляду правову позицію щодо відсутності в діянні свого підзахисного складу інкримінованого йому кримінального правопорушення. При цьому, обвинувачений не висловлював яких-небудь заперечень, незгоди або зауважень щодо клопотань його захисника, а також підтримував всі заявлені ним клопотання, зокрема про виклик свідка та тимчасовий доступ до документів (а.с.61 том 1, 60 том 2). Тому суд вважає, що між обвинуваченим та його захисником було досягнуто узгодженості щодо одночасного обстоювання стороною захисту двох взаємовиключних правових позицій за яких обвинувачений повідомляє суду про визнання своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні, а захисник обстоює його невинуватість внаслідок відсутності складу кримінального правопорушення у діянні свого підзахисного. Зазначені вище обставини у їх сукупності на думку суду вказують не на відверте і дійсне визнання обвинуваченим своєї провини з критичною оцінкою і осудом своєї протиправної поведінки, а об`єктивно підтверджує уявне і вимушене визнання провини у вчиненому злочині.
Також суд не вбачає і того, що обвинувачений ОСОБА_3 сприяв розкриттю вчиненого ним злочину, як обставини на підтвердження щирості каяття (підстави наведені вище) так і окремо визначеної у змісті обвинувального акту пом`якшуючої обставини активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки згідно відомостей наявних у доданому до обвинувального акту реєстру матеріалів досудового розслідування № 0000131 після повідомлення йому про підозру 15.05.2020 року ОСОБА_3 ухилявся від досудового розслідування, у зв`язку з чим 16.06.2020 року слідчим було складено клопотання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою разом із клопотанням про надання дозволу на його затримання з метою приводу, а 19.06.2020 (зазначене в реєстрі 19.06.2018 суд вважає опискою) року досудове розслідування було зупинене відповідною постановою слідчого (а.с.154-156 том 1) до розшуку обвинуваченого та було відновлене відповідною постановою слідчого (а.с.157-158 том 1) лише після затримання ОСОБА_3 13.09.2021 року. Таким чином суд не вважає згадані дії обвинуваченого під час досудового розслідування не лише активними для розкриття, а й взагалі такими, що сприяли розкриттю кримінального правопорушення так як фактично вони були перешкодою, яка викликала зупинення досудового розслідування більше ніж на рік. При цьому, згоду ОСОБА_3 на проведення 15.05.2020 року його допиту, як підозрюваного, та його згоду на участь у проведенні 15.09.2021 року слідчого експерименту, відомості про які наявні у реєстрі матеріалів досудового розслідування (а.с.7 том 1), суд не приймає як підтвердження сприяння у розкритті злочину, оскільки після допиту ОСОБА_3 , який був проведений в один день і після повідомлення йому про підозру, останній ухилився від досудового розслідування, а слідчий експеремент за його участю був останньою слідчою дією проведеною вже після його розшуку і затримання та перед самим відкриттям матеріалів досудового розслідування сторонам, і за своєю доказовою значущістю у доведені його вини на той час не був ні єдиним, а ні визначальним серед інших доказів на підтвердження вини.
- щодо обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого:
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого та була зазначена в обвинувальному акті, суд визнає вчинення ним кримінального правопорушення під час перебування у стані алкогольного сп`яніння, оскільки дана обставина не заперечувалась стороною захисту під час судового розгляду, а сам факт вживання обвинуваченим алкогольних напоїв підтвердили всі свідки сторони обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_30 , неповнолітня ОСОБА_40 та ОСОБА_34 , які були допитані під час судового розгляду.
Крім того, суд у відповідності до своїх дискреційних повноважень вважає необхідним визнати також обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, рецидив злочинів, який хоча і не зазначений такою обставиною в обвинувальному акті, але його існування об`єктивно вбачається зі змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та викладені у обвинувальному акті при формулюванні висунутого обвинувачення, а саме те, що інкриміноване умисне кримінальне правопорушення було вчинене обвинуваченим, який мав непогашену та не зняту судимість за вчинення умисних злочинів раніше.

Відповідно до наявних у суду відомостей, ОСОБА_3 за місцем свого зареєстрованого місця проживання характеризується задовільно (а.с.174 том 1), не одружений, не працює, у лікаря-нарколога та/або лікаря-психіатра на обліку не перебуває (а.с.176 том 1), будучи раніше неодноразово судимий (а.с.170-173 том 1), зокрема за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, на шлях виправлення не став і знову повторно вчинив аналогічний злочин.
Аналіз інформації про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого з досудової доповіді органу з питань пробації, вказує на те, що ризики вчинення повторного кримінального правопорушення оцінений як дуже високий, а ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінений як низький, у зв`язку з чим беручі до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію теперішнього правопорушення, а також дуже високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган з питань пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень: проведення індивідуально-профілактичної роботи та групових занять з метою корекції поведінки обвинуваченого. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням органу пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язку, передбаченого пунктом 4 ч.3 ст. 76 КК України, а саме виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміна прокримінального мислення».
При призначенні міри покарання ОСОБА_3 суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого діяння кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного, наведені вище обставини, що обтяжують покарання, а також відсутність обставини, що пом`якшують покарання.
У зв`язку з вище зазначеним, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші вище наведені обставини справи, зокрема те, що до обвинуваченого судом вже було неодноразово застосовано покарання у виді позбавлення волі на певний строк під час засудження за раніше вчиненні умисні злочини, у тому числі за передбачений ч.2 ст. 289 КК України, але навіть після реального відбуття цього виду покарання і звільнення лише 30.10.2019 року обвинувачений належних висновків для себе не зробив та не став на шлях виправлення, внаслідок чого вже 18.04.2020 року вчинив чергове нове умисне кримінальне правопорушення, тобто допустив рецидив злочинів, то суд враховуючи повторність та рецидив кримінальних правопорушень дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження скоєння ним нових злочинів можливо лише у разі його ізоляції від суспільства та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, тому вважає за необхідне призначити міру безальтернативного покарання у виді позбавлення волі у межах, установлених у санкції ч.2 ст. 289 Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та є необхідним й достатнім як для кари обвинуваченого так і для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, суд не вбачає потреби у застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_3 додаткового покарання у виді конфіскації майна. Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 положень ст. 69, 75 КК України суд не знаходить.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Ураховуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, а також обставини, передбачені ст. 178 КПК України, не зменшилися та не змінилися, то суд не вбачає підстав для зміни або скасування раніше обраного до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому строк останнього підлягає продовженню до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з дня набрання даним вироком законної сили.
Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення (а.с.159-163 том 1), з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, а саме строк його досудового тримання під вартою та під час судового розгляду з 02:55 години 13.09.2021 року по день набрання даним вироком законної сили або до дня зміни чи скасування цього запобіжного заходу.
Арешт майна без заборони користування ним речового доказу, що був предметом кримінального правопорушення, накладений ухвалою слідчого судді Кодимського районного суду Одеської області від 23.04.2020 року (а.с.150 том 1), згідно положень ч.4 ст. 174 КПК України, підлягає скасуванню.
Речовий доказ мотоцикл «Днепр» моделі «К-650» блакитного кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , з боковим причепом, без реєстраційного номеру (а.с.148-149, 151 том 1), який зареєстрований за ОСОБА_11 , успадкований потерпілим ОСОБА_5 , був предметом кримінального правопорушення та зберігається у свідка ОСОБА_8 , згідно положень пункту 5 ч.9 ст. 100 КПК України, підлягає поверненню його законному володільцю ОСОБА_10 . При цьому, суд вважає необхідним роз`яснити, що згідно ч.12 ст. 100 КПК України, спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили.
Керуючись ст. 369-374, 381-382 КПК України, суд

ухвалив:
Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років і 6 (шість) місяців.
Запобіжний захід обраний у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з дня набрання даним вироком законної сили.
Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, а саме з 02:55 години 13.09.2021 року по день набрання даним вироком законної сили або до дня зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Скасувати арешт майна без заборони користування ним, накладений ухвалою слідчого судді Кодимського районного суду Одеської області від 23.04.2020 року, а саме на мотоцикл марки «Днепр», модель «К-650», блакитного кольору, номер двигуна « НОМЕР_1 », з боковим причепом, без реєстраційного номеру.
Речовий доказ мотоцикл «Днепр» моделі «К-650» блакитного кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , з боковим причепом, без реєстраційного номеру, що зберігається у ОСОБА_31 , після набрання вироком законної сили повернути його законному володільцю ОСОБА_24 .
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд, який ухвалив його Кодимський районний суд Одеської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1