Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/900/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000037 від 25.03.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
У провадженні Олевського районного суду Житомирської області перебуває обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000037 від 25.03.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України.
Зі змісту матеріалів кримінального провадження вбачається, що 24 червня 2022 року між прокурором Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. ст. 36, 37 КПК України, надано повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000037 від 25.03.2022 року за ч. 4 ст. 246 КК України та який діє на підставі письмової згоди потерпілого згідно п. 1 ст. 469 КПК України, із сторони обвинувачення, та підозрюваним у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 із сторони захисту, у службовому кабінеті Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури за адресою: вул. Свято-Воздвиженська, 2, м. Олевськ, Житомирської області, на підставі ст. ст. 468, 469, 470, 472, 473 КПК України укладено угоду про визнання винуватості, дотримуючись наступних умов.
Підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення у повному обсязі у судовому провадженні.
Домовленості щодо співпраці підозрюваного ОСОБА_4 у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, під час досудового розслідування відсутні.
В угоді про визнання винуватості зазначено, що при визначенні узгодженої міри покарання ОСОБА_4 сторони врахували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, небезпечність вчиненого діяння, особу підозрюваного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Сторони узгодили між собою вид та розмір покарання підозрюваному ОСОБА_4 за вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, із врахуванням ст. 69 КК України інше основне покарання, більш м`який вид якого, не зазначений у санкції статті ч. 4 ст. 246 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину та можливості сплати штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн. коп.
Прокурор в судовому засіданні зазначив, що, на його думку, при укладенні угоди про визнання винуватості було дотримано вимоги та правила КПК України та КК України. Просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди покарання. При цьому, пояснити суду в чому полягає забезпечення співвідношення суспільного інтересу та приватного інтересу обвинуваченого ОСОБА_4 не зміг. Крім того, прокурор зазначив, що на його переконання, визнання вини ОСОБА_4 є достатньою обставиною, яка істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення.
В підготовчому судовому засіданні ОСОБА_4 зазначив, що повністю розуміє свої права та характер обвинувачення передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України щодо якого він визнає себе повністю винним, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, які йому роз`яснені судом.
Крім цього, ОСОБА_4 вказав, що угода про визнання винуватості укладена між ним та прокурором добровільно, без застосування до нього будь-якого насильства, примусу чи погроз та не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував щодо затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між обвинуваченим та прокурором, вважаючи, що умови угоди не суперечать вимогам кримінально-процесуального закону. При цьому, повідомив суд, що на даний час ОСОБА_4 працює, має на утриманні дитину з інвалідністю та хвору матір, які потребують догляду.
Представник потерпілого ОСОБА_6 проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечує.
Перевіривши зміст угоди про визнання винуватості, заслухавши прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника, представника потерпілого, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з ч. 7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Судом встановлено, що 24.06.2022 року між підозрюваним ОСОБА_4 та прокурором було укладено угоду про визнання винуватості. Сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_4 з застосуванням ст. 69 КК України в частині призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 246 КК України, а саме у вигляді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) грн. 00 коп.
Відповідно ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання, визнаються :
1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення;
2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди;
2-1) надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення;
3) вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім;
4) вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності;
5) вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин;
6) вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність;
7) вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого;
8) вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності;
9) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
У відповідності ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання нижче від найменшої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
В обвинувальному акті у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 зазначено пом`якшуючі обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
В угоді про визнання ОСОБА_4 винуватості зазначено наявність пом`якшуючих обставин щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. При цьому, в угоді про визнання винуватості, взагалі, відсутні будь-які посилання на обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим, які необхідні для застосування обвинуваченому, до призначеного покарання, із застосуванням ст.69 КК України, а тому суд дійшов висновку, що угода про визнання винуватості не відповідає вимогам Закону, та умови угоди не відповідають інтересам суспільства.
Крім цього, відповідно до ст.53 КК України, під час призначення покарання у виді штрафу судом враховується тяжкість злочину та майновий стан винного. В угоді про визнання винуватості зазначено, що ОСОБА_4 не працює та відсутні будь-які дані щодо його майнового стану. В судовому засіданні встановлено, що на даний час ОСОБА_4 працює, проте належних та допустимих доказів на підтвердження того, що розмір доходу (заробітної плати) ОСОБА_4 надасть йому змогу сплатити штраф у розмірі, визначеному сторонами в угоді про визнання винуватості сторонами не надано. При цьому, у судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 зазначив, що на даний час в сім`ї ОСОБА_4 працює лише він, на утриманні має дитину з інвалідністю та хвору матір, які потребують догляду. Враховуючи зазначене, на думку суду, призначення виду покарання у вигляді штрафу не буде сприяти виправленню засудженого та попередженню скоєння нового злочину, оскільки відсутні докази того, що таке покарання обвинувачений має можливість виконати.
Крім того, зі змісту угоди не вбачається, що ОСОБА_4 відшкодував витрати на проведення судових експертиз, проведених під час досудового розслідування. Таку процесуальну поведінку ОСОБА_4 суд вважає неналежною, і не може залишити поза увагою, оскільки затвердження угоди про визнання винуватості без підтвердження сплати підозрюваним ОСОБА_4 витрат на проведення судових експертиз під час досудового розслідування є неприпустимим.
Також, суд приймає до уваги наступне.
Указом Президента України за №64/2022 введено в Україні воєнний стан.
Пунктами 3, 4 ч.1 ст. 470 КПК України встановлено, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, а також наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.
Що стосується інтересів суспільства, слід вказати, що суспільний інтерес - це інтерес суспільства або усередненого (репрезентативного) представника цієї спільноти, пов`язаного із забезпеченням його благополуччя, стабільності, безпеки та сталого розвитку. Термін має широке поширення в контексті протиставлення громадських і особистих інтересів. При цьому передбачається, що громадські інтереси не можуть бути зведені до інтересів окремих громадян. Держава є тим органом, який функціонує в суспільстві для формулювання і захисту громадських інтересів.
Разом з тим, суд звертає увагу, на те, що, оскільки угода про визнання винуватості укладена у провадженні щодо тяжкого злочину, в угоді відсутнє обґрунтування забезпечення співвідношення суспільного інтересу та приватного інтересу підозрюваного, обвинуваченого.
У цьому випадку інтерес держави (суспільства), щодо призначення належного покарання винним, може підпорядковуватися зацікавленості у підвищенні ефективності досудового розслідування. Тобто в обмін на узгоджену міру покарання обвинувачений мав би сприяти викриттю співучасників таких саме злочинів, повідомляти схему злочинної діяльності, тощо.
Слід зазначити, що судовому засіданні прокурор також не зміг пояснити в чому полягає наявність суспільного інтересу при затвердженні угоди про визнання винуватості.
Крім цього, як вбачається зі змісту угоди про визнання винуватості від 24.06.2022 року ОСОБА_4 обвинувачується у перевезенні незаконно зрубаних дерев, що заподіяло істотну шкоду, за попередньою змовою групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки.
За правилами частини 1 статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Відповідно до статті 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом (стаття 22 КПК України).
Незважаючи на те, що угода та обвинувальний акт, що надійшов разом з угодою складений лише відносно ОСОБА_4 втім її зміст стосується обвинувачення у спільному з ним вчиненні злочину і інших осіб.
Зокрема, в угоді про визнання винуватості, яка відображає зміст пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення зазначено декількох інших осіб, які невстановлені досудовим розслідуванням, викладено обставини, які складають об`єктивну сторону вчиненого злочину та роль цих осіб.
Таким чином, такі посилання на інших осіб в угоді про визнання винуватості неоднозначно вказують на вчинення указаними особами дій, які підпадають під ознаки діянь, передбачених законом про кримінальну відповідальність, що по суті є констатацією винуватості цих осіб у їх вчиненні, хоча стосовно них судовий розгляд не проводився.
Зазначення таких відомостей стосовно указаних осіб, як співучасників, навіть за відсутності їх прізвища дають змогу їх ідентифікувати.
Така преюдиція щодо винуватості вказаних в угоді осіб не лише утворює колізію з нормами КПК України щодо меж судового розгляду та вільної оцінки доказів, а й суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема, верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Указаний висновок узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 409/1465/16-к.
При цьому, слід зазначити, що в судовому засіданні прокурор повідомив, що вказаних осіб, на даний час ідентифіковано та проводиться досудове розслідування, а захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 навіть назвав посаду особи, яка може бути причетною до вчинення вказаного кримінального правопорушення.
При цьому, суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявна письмова згода представника потерпілого на укладення угоди про визнання винуватості по вказаному кримінальному провадженні, яка датована 24.02.2022 року. Тобто, фактично вказана згода на укладення угоди про визнання винуватості надана представником потерпілого за чотири місяці до укладення угоди про визнання винуватості та передує даті внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР (25.03.2022 року), що ставить під сумнів її достовірність.
Оскільки, при перевірці угоди на відповідність вимогам КПК України встановлено, що вона укладена з суттєвими порушеннями КК України та КПК України, укладення угоди про визнання винуватості буде суперечити інтересам суспільства, суперечать вимогам Закону, суд дійшов до висновку про наявність підстав для відмови у затвердженні укладеної угоди і поверненні кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування.
Відповідно до ст. 314 КПК України після отримання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження. У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти одне з рішень, передбачених частиною 3 цієї статті, зокрема затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Пункт 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» визначає, що якщо угоди (незалежно від її виду) досягнуто під час досудового розслідування, після виконання процесуальних дій, передбачених статтями 290, 291 КПК України, складений слідчим та затверджений прокурором обвинувальний акт, разом із підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Відповідно до п.18 зазначеної Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом ІІІ КПК України; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.
Відповідно до частини першої статті 42 КПК України підставами для набуття особою статусу підозрюваного є затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення або повідомлення її про підозру у порядку, встановленому статтями 276-279 КПК України.
Особа набуває процесуального статусу обвинуваченого (підсудного) після того, як слідчий або прокурор передає до суду у порядку, передбаченому статтею 291 КПК України, складений щодо неї обвинувальний акт.
В угоді про визнання винуватості зазначено, що вона укладається між прокурором Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 , що дає підстави вважати, що вона укладена до складання обвинувального акту, тобто під час досудового розслідування.
Також, у судовому засіданні прокурор зазначив, що угода про визнання винуватості укладена ним на стадії досудового розслідування до затвердження обвинувального акту прокурором та не заявлено клопотання про відсутність необхідності продовження досудового розслідування.
Ч. 3 ст. 314 КПК України визначено перелік можливих дій суду у підготовчому судовому засіданні. Згідно вказаного переліку суд має право прийняти одне з рішень, визначених окремими пунктами, а саме :
1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;
2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;
3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;
4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження;
5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Суд звертає увагу, що рішення щодо угоди (затвердження або відмова) виділено законодавцем в окремий пункт можливих дій суду, а рішення щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду в інший пункт, що регулює дії суду.
Відмова в затверджені угоди (п.1 ч.3 ст.314 КПК України) не тягне за собою рішення щодо необхідності призначення обвинувального акту до судового розгляду (п.5 ч.1 ст.314 КПК України), оскільки в пункті 1 ч.3 ст.314 КПК України чітко визначено дії суду при відмові в затверджені угоди «суд має право відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу».
Таким чином, Законом чітко визначено, що суд, відмовивши в затверджені угоди, має повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
При цьому, вказане повернення кримінального провадження не є тотожним діям суду, передбаченим п. 3 ч. 3 ст.314 КПК України, яким врегульовано дії суду при встановлені того, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України.
Суд зазначає, що в даному випадку обвинувальний акт не повертається та не оцінюється на відповідність вимогам закону, а повертається кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України, що передбачено як невід`ємна частина рішення суду при відмові в затвердженні угоди.
На підставі викладеного, суд вважає необхідним відмовити в затвердженні угоди укладеної між прокурором Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 24.06.2022 року, та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Керуючись статтями 314-316, 372, 468-475 КПК України, суд-
У Х В А Л И В :
У затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 24 червня 2022 року між прокурором Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 з участю захисника ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України - відмовити.
На підставі п. 1 ч. 3 ст.314 КПК України в зв`язку із прийняттям рішення про відмову в затвердженні угоди про визнання винуватості повернути прокурору, який затверджував обвинувальний акт, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України - для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1