Справа № 348/1664/20
Провадження № 11-кп/4808/268/22
Категорія ст. 78 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника засудженого ОСОБА_8 ,

старшого інспектора

органу пробації ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою (далі АС) засудженого ОСОБА_10 , на ухвалу Надвірнянського районного суду від 11 травня 2022 року, якою задовольнено подання старшого інспектора Надвірнянського районного сектору філії Державної установи «Центр Пробації» в Івано-Франківській області майора внутрішньої служби ОСОБА_9 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_10 ,-

в с т а н о в и л а:

Вказаною ухвалою задовольнено подання старшого інспектора Надвірнянського районного сектору філії Державної установи «Центр Пробації» в Івано-Франківській області майора внутрішньої служби ОСОБА_9 . Скасувано звільнення від відбування покарання з випробуванням, згідно вироку Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29.03.2021 року, та постановлено направити засудженого ОСОБА_10 для відбування призначеного судом покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з часу фактичного затримання.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_10 , будучи звільненим від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки, систематично вчиняв адміністративні правопорушення, що полягають у порушенні правил дорожного руху, за які на нього було накладено адміністративні стягнення.

Крім того, ОСОБА_10 без поважних причин не з`явився для реєстрації у центр зайнятості відповідно до направлення органу пробації,а 15.02.2022 року він не з`явився для реєстрації до органу пробації .

Не погодившись із таким рішенням суду, засуджений ОСОБА_10 подав АС, в якій покликається на незаконність ухвали суду щодо нього, судовий розгляд судом першої інстанції проведено неповно, оскільки не досліджено обставин, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Просить ухвалу просить ухвалу суду скасувати, винести нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 , пояснив, що його підзахисний зараз знаходиться у ЗСУ, знає про час розгляду справи , його законні інтереси представлятиме він ( ОСОБА_8 ), позаяк його підзахисний просив розглядати справу за його відсутності, АС підтримує у повному обсязі.

Прокурор та представник органу пробації не заперечили проти розгляду справи за відсутності засудженого ОСОБА_10 , позаяк в АС не ставиться питання про погіршення його становища.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення захисника засудженого , який підтримав АС засудженого просить задовільнити її вимоги; прокурора та старшого інспектора ОСОБА_9 , які заперечили доводи АС, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що її слід задовольнити частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи не дотримався таких вимог закону.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та особистої справи засудженого ОСОБА_10 , вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29.03.2021 року засуджено його за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, на підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком три роки.

Також , згідно вироку на засудженого покладено обов`язки передбачені ст.76 КК: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; працевлаштуватися або за направленнням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітнього та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду.

Разом з тим, в оскаржуваній ухвалі про обов`язки , які передбачені ст.76 КК і покладено на засудженого суд першрої інстанції не зазначив.

Розглядаючи подання органу пробації суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про задоволення такого подання.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, згідно з п.3 ч.1 ст.409 КПК однією із підстав для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 412 КПК : судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою.

Стаття 52 КПК передбачає випадки обов`язкової участі захисника. Так, згідно із п.3.ч.2 ст. 52 КПК обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні: щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту встановлення цих вад.

Із матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_10 мав травму головного мозку (забій головного мозку важкого ступеня, травматичний субарахноїдальний крововилив, множинні забої мяких тканин голови) та лікувався у відділенні нейрохіроргії 93 дні (а.с. особової справи 60-63). Внаслідок перенесеної травми у нього проблеми з пам`яттю .

Таким чином, під час розгляду вищевказаного подання суд першої інстанції не перевірив ці обставини та не встановив чи засуджений має вади, які не дозволяють йому у повній мірі реалізувати своє право на захист, позаяк він пояснив, що не з`явився на реєстрацію із за того, що він забув і те, що в нього після ДТП є проблеми зі здоров`ям.

Апеляційний суд приходить до висновку, що процесуальні права засудженого ОСОБА_10 порушені, в тому числі право на захист.

При цьому, забезпечення обвинуваченому права на захист згідно з п.5 ч.1 ст.129 Конституції України є однією із основних засад судочинства, а відповідно до п.13 ч.1 ст.7 КПК , віднесено до загальних засад кримінального провадження, яким повинні відповідати зміст та форма кримінального провадження.

Крім того, згідно диспозиції ч.2 ст.78 КК, якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України "Про пробацію", а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Крім цього, у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7, зазначено, що згідно з ч.2 ст.78 КК суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст.76 КК, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Суддя в ухвалі зазначив, що ОСОБА_11 після винесення вироку Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29.03.2021 року неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за різного роду адміністративні правопорушення. Зокрема, ОСОБА_11 притягувався до адміністративної відповідальності 01.05.2021 року на нього наклали адміністративне стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП (за порушення п.15.9.ґ ПДР) у розмірі 340,00 гривень штрафу; 12.05.2021 року на нього наклали адміністративне стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП (за порушення п.15.9.є ПДР) у розмірі 340,00 гривень штрафу; 02.10.2021 року на нього наклали адміністративне стягнення за ч.4 ст.126 КУпАП (за порушення п.2.1.а ПДР) у розмірі 20400,00 гривень штрафу; 02.10.2021 року на нього наклали адміністративне стягнення за ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП (за порушення п.2.9.а ПДР у розмірі 17000,00 гривень штрафу.

На момент прийняття рішення судом першої інстанції - органом пробації не надано копій офіційних документів, а саме копій постанов про притягнення ОСОБА_10 до вище вказанних адмінправопорушень.

Разом з тим, згідно положення ст. 39 КУпАП, якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню. Таким чином, на момент розгляду подання органом пробації ОСОБА_11 , який притягувався до адміністративної відповідальності в 2021 року, вважається такою особою, що була піддана адміністративному стягненню за ст.ст.124, 130 КУпАпП, які постановою Надвірнянського районного суду об`єднанні в одне провадження і накладено одне адміністративне стягнення у вигляді штрафу 17000 грн та за ч.1 ст.122 КУпАП (за порушення п.15.9.є ПДР).

Згідно доказів порушення ОСОБА_10 вимог ст.76 КК, орган пробації навів тільки один випадок його не з`явлення на реєстрацію, а саме 15.02.2022 року, однак суд належним чином не перевірив доводи засудженого про причини його не зявлення.

Також ці факти залишились поза увагою суду, щодо наявності системності притягнення до адмінвідповідальності за правопорушення вчиненні 22.08.2021 року.

Далі, колегія суддів вважає, що суд, всупереч вимог подання, безпідставно взяв до уваги, що ОСОБА_10 в період іспитового строку вчинив нове кримінальне правопорушення передбачене ст.389 КК, проте констатувати вчинення нового злочину особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може, виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, особа відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК та ч. 1 ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України вважається невинуватою.

Крім цього, прокурор під час розгляду справи ніяких доказів щодо вірогідного вчинення злочину суду не надав, а це свідчить про поверхневий розгляд подання.

Відповідно до положень ст.8 Конституції України визнається і діє верховенство право, а норми Основного Закону є нормами прямої дії.

Принцип презумпції невинуватості закріплений у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ч.1 ст.410 КПК неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Згідно вимог ч.1 ст. 412 КПК , порушення судом першої інстанції вимог ст. 370, 372 КПК є істотним, оскільки перешкодило суду ухвалити законне судове рішення.

Відповідно до п.1,3 ч.1 ст. 409 КПК істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неповнота судового розгляду є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції .

За таких обставин, ухвалу суду щодо ОСОБА_10 не можна визнати законною, так як судом було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, скасовуючи судове рішення у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не з`ясувала інші доводи, викладених в АС, не досліджує їх та вважає, що останні підлягають перевірці під час нового судового розгляду.

На підставі наведеного, керуючись ст. 78 КК , ст.ст.404, 405, 407, 412, 415,418, 419, 537, 539 КПК, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу Надвірнянського районного суду від 11 травня 2022 року, якою задовольнено подання старшого інспектора Надвірнянського районного сектору філії Державної установи «Центр Пробації» в Івано-Франківській області майора внутрішньої служби ОСОБА_9 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням щодо ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскраженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_5

ОСОБА_4