Справа № 724/35/20
Провадження № 1-кп/724/1/22
У Х В А Л А

25 серпня 2022 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

захисника: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про визнання доказів недопустимими поданого у рамках кримінального провадження № 0000322 відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Хотинського районного суду Чернівецької області перебуває кримінальне провадження № 0000322 відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання про визнання доказів неналежними, в якому просить відповідно до ст. 87 КПК України визнати речові докази (відео, фото) такі які недопустимі, що були зібрані з порушенням КПК України. В обґрунтування клопотання посилається на те, що 28.12.2019 року в кабінеті № 5 приміщення райвідділу, в розмові зі слідчим йому стали відомі обставини яким саме шляхом здобулися дані відео з камер спостереження магазину «Дінь-дінь» та магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а саме працівники вказаних магазинів принесли флешки з відеозаписами з камер спостереження. Після цього якийсь оперативник з даними відеозаписами, що знаходились на флешках пішов чи в «Офіс центр» чи «до дуба», та зробив перезапис на відео диски, які знаходяться в матеріалах справи. А тому викликає сумнів до правдивості та оригінальності даних відеозаписів на дисках, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0000322.

Крім того, вказує, що 28.12.2019 в приміщенні районної прокуратури за участю слідчого від прокурора були погрози, приниження честі та гідності, якщо він не зробить наступне: не напише заяву про те, що сьогодні він не потребує свого захисника, підпише своє коротке пояснення, яке йому надасть слідчий та приступає з ознайомленням справи, а в разі якщо буде «викобилюватись» вони порушують нову справу за ст. 345 КК України і змінюють міру запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою. На що він промовчав та виконав їхні вимоги.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні вказаного клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Пунктом 1 частини 2 ст. 99 КПК України встановлено, що до документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати: матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні).

За змістом ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч.2 ст.89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст.89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію "очевидна недопустимість доказу", слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.

Відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це, відповідно до ч.2 ст.89 КПК України, тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст.87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення .

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів.

У контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.

У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: 1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи 2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

Із врахуванням зазначеного саме різні критерії визнання доказів недопустимими, які наведені вище, обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: 1) під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (частина 4 статті 87, частина 2 статті 89 КПК) - у випадках, коли: такі докази, отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; 2) у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (частина 1статті 89 КПК) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які: тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів. У разі, якщо б була можливість визнати доказ недопустимим лише на підставі формального порушення порядку його отримання без співставлення його з іншими доказами, не було б необхідності передбачати в КПК України вирішення цього питання саме у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.

В судовому засіданні встановлено, що згідно показів слідчої ОСОБА_6 , вона працює слідчим та здійснювала досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні та була у групі слідчих. Коли приїхала на місце події, то керівник магазину з м. Чернівці перекинув їй відео на вайбер, але скинути і записати з вайбера на диск відео не могла, тому наступного дня вона пішла в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де написала заяву і їй видали диск, який і знаходиться в матеріалах справи. Це одне і теж відео. В постанові зазначено, те, що на вайбер скинули, а диск фактично вилучений 08.11.2019. З магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » вони відео забрати не могли, диск вони отримали аж через два дні. Вказаний диск є законним доказом. Оглядався тільки диск, який отриманий від ОСОБА_7 , до якої вона зверталася в усній формі, заперечень не було і з цим диском було долучено постанову про визнання речових доказів. Щодо відео з магазину Рома, то вона робила запит і їй відповіді не надавали, а в подальшому на запит керівника поліції Дахно, надійшов диск і приєднані були два запити, але чому відповідь надійшло на її ім`я, вона сказати не може. Диск було надано керівництвом магазину. Порушень ніяких вона не допускала, та вважає, що диски з відеозаписами є допустимими доказами. Відео, яке міститься на оптичному диску з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » не є перенесеним, записаним відео з телефону, яке вона отримала по «вайберу».

Крім цього, свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що свідком подій, які відбувалися за участі ОСОБА_5 в магазині Дінь-Дніь вона не була. Надавала працівникам поліції відео з камер спостереження, а саме скинула по вайберу одне відео, іншим чином відео не передавала. Заяву на видачу відео їй диктувала слідча ОСОБА_6 . Дисків з відео поліцейським вона також не надавала.

В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_7 , із якої вбачається що вона добровільно видала працівникам поліції диск із відеозаписом подій, які сталися в магазині Дінь-Дінь 06.11.2019. Проте, будучи попередженою про кримінальну відповідальність ОСОБА_7 в судовому засіданні вказала з впевненістю, що диск із відеозаписом працівникам поліції не надавала. Джерело походження двох відеозаписів на оптичному носії (оптичному диску) «Kodak» DVD-R 4.7 GB 16х з написом на аркушу паперу на якій прикріплений конверт із ним: «Оптичний носій: Відеозапис із магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » зумовлюють очевидні сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

Згідно протоколу огляду місця події від 06.11.2019 з ілюстративною фототаблицею, встановлено, що під час огляду магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено розкиданий товар та засоби для миття підлоги. Та під час вказаного огляду виявлено та вилучено відео з камер спостереження.

Постановою слідчого СВ Хотинського ВП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_6 від 08.11.2019 оптичний носій (оптичний диск) «Kodak» DVD-R 4.7 GB 16х вилучений під час огляду місця події 06.11.2019 в приміщенні магазину «Дінь-дінь» визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000322. Проте слідча в судовому засіданні визнала, що оптичний носій (оптичний диск) «Kodak» DVD-R 4.7 GB 16х, який був визнаний речовим доказом під час огляду місця події не вилучався та не записувався з телефону.

В судовому засіданні при відкритті диска «Kodak» DVD-R 4.7 GB 16х, який вилучений під час огляду місця події 06.11.2019 в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » було виявлено два відео файли, а не один.

Відповідно дост.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а саме те, що ОСОБА_7 будучи допитана як свідок вказала, що диск із відеозаписом працівникам поліції не надавала та жодним іншим чином відео не скидала, ніж на «вайбер» слідчій, тобто оптичний носій з відеозаписом із магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » був отриманий слідчим із порушенням процедури встановленої КПК України, оскільки судом встановлено очевидну недопустимість вказаного доказу, так як речовим доказом визнано диск який було вилучено в ході огляду місця події, суд вважає за необхідне клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про визнання доказів недопустимими задовольнити частково та визнати недопустимими два відео файли, які містяться на оптичному носії (оптичному диску) «Kodak» DVD-R 4.7 GB 16х з написом на аркушу паперу на якій прикріплений конверт із ним: «Оптичний носій: Відеозапис із магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Крім цього, сторона захисту не позбавлена можливості заявляти перед судом клопотання про призначення відповідних експертиз на предмет перевірки автентичності відеозаписів, які містяться на оптичному диску«Kodak» DVD-R 4.7 GB 16х з написом на аркушу паперу на якій прикріплений конверт із ним, «Відеозапис з магазину «Рома».

Щодо визнання недопустимим відеозаписів, які містяться на оптичному диску«Kodak» DVD-R 4.7 GB 16х з написом на аркушу паперу на якій прикріплений конверт із ним, «Відеозапис з магазину « ОСОБА_8 », то на даній стадії судового розгляду судом не встановлено очевидної недопустимості вказаного доказу, що не виключає в подальшому вирішення питання допустимості вказаного доказу під час оцінки всіх доказів в сукупності в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 84, 87, 89, 93, 94, 99 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про визнання доказів недопустимими поданого у рамках кримінального провадження № 0000322 відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України - задовольнити частково.

Визнати недопустимими два відео файли, які містяться на оптичному носії (оптичному диску) «Kodak» DVD-R 4.7 GB 16х з написом на аркушу паперу на якій прикріплений конверт із ним: «Оптичний носій: Відеозапис із магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_9