ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/1124/19 Номер провадження 11-кп/814/89/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали кримінального провадження №0001714, за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 07 травня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, гр.. України, освіта середня, не працюючого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, відповідно до ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-

з участю прокурора ОСОБА_8 , ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,,

захисників - адвокатів ОСОБА_6 , Кисіля, ,

в с т а н о в и л а :
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Київського районного суду м. Полтава від 07 травня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати 20 серпня 2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1 510,10 грн. в рахунок відшкодування судових витрат.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 , 19.08.2019, близько 18 год., знаходився спільно із своїм братом ОСОБА_9 в приміщенні житлового будинку за місцем проживання, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на ґрунті давнішніх особистих неприязних відносин виникла сварка, та у ОСОБА_7 виник умисел на заподіяння умисного вбивства свого брата ОСОБА_9 . Із цією метою, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи на вказаному місці, маючи умисел на умисне вбивство ОСОБА_9 , взявши до рук дерев`яний предмет, схожий на биту, який знаходився в кімнаті будинку, та наніс множинні удари по тілу та голові ОСОБА_9 . Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_9 помер на місці.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи осіб, які її подала
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати у зв`язку із недоведеністю вини обвинуваченого поза розумним сумнівом та закрити провадження за відсутністю в діянні складу злочину.

В обґрунтування доводів апеляції її автор зазначає , що під час надання правової оцінки діям ОСОБА_7 суд першої інстанції не встановив обставини , які підтверджують доводи про наявність нападу , а саме агресивного , насильницького посягання з боку потерпілого , що викликало невідкладну необхідність заподіяння шкоди здоров`ю останньому.

Вказує також на те , що судом неправильно вирішено питання про спрямованість умислу обвинуваченого і наявність в його діях необхідної оборони. Зазначає адвокат також і на недопустимості всіх доказів через відсуніть доручення слідчому на здійснення досудового розслідування.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі із доповненнями просить вирок суду скасувати у зв`язку із неповнотою судового розгляду , невідповідністю висновків суду першої інстанцїі фактичним обставинам по справі та порушенням вимог кримінального процесуально закону та закрити провадження за відсутністю в його діях складу злочину.

Зазначає , що слідчий суддя Шишацького районного суду Полтавської області поставився до нього упереджено та не враховував його пояснення.

Після затримання він утримувався у нелюдських умовах і йому були спричинені тілесні ушкодження.

Київський районний суд м. Полтава під час розгляду справи ставився до нього упереджено, йому було відмовлено у допиті свідків у провадженні, судово-медичних експертів. Колегією суддів не було розглянуто жодного відео щодо їх належності та допустимості. Вважає , що колегією суддів надана неналежна оцінка показанням свідка ОСОБА_10 .. Вказує , що шляхом тримання під вартою він був позбавлений можливості збирання доказів щодо своєї невинуватості , під час проведення експертизи був відсутній його захисник. Зазначає також про упереджене ставлення до нього як слідчих , прокурорів так і суду та застосування щодо нього недозволених методів слідства.

Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні обвинувачений та його захисники, кожний в певний період участі в судовому розгляді, апеляційні скарги і , в тому числі , з доповненнями обвинуваченого, підтримали з наведених в них підстав та просили задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала з приводу задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і його захисника.

Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги , вивчивши матеріали кримінального провадження , проаналізувавши доводи апеляційних скарг , колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно положень частини першої статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У свою чергу положеннями статті 94 КПК України передбачено , що суд за своїм внутрішнім переконанням , яке ґрунтується на всебічному , повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження , керуючись законом , оцінює кожний доказ з точки зору належності , допустимості , достовірності , а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених положень закону , судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону , а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину за який він засуджений , ґрунтуються на зібраних у справі доказах , які відповідають фактичним обставинам справи , підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та оцінених судом з точки зору належності , допустимості , достовірності , достатності та взаємозв`язку й детально наведених у вироку.

Натомість , доводи апеляційних скарг адвоката в інтересах обвинуваченого так і самого обвинуваченого з доповненнями , колегія суддів вважає непереконливими.

Основною версією заподіяння смерті своєму брату, обвинувачений висуває, вчинення щодо нього насильства з боку брата, який перебував при цьому в стані алкогольного сп`яніння. При цьому , він не заперечує, що саме ним були спричинені всі тілесні ушкодження, які і потягли смерть брата.

В контексті доводів апеляційних скарг адвоката та обвинуваченого, які є тотожними, колегія суддів звертає увагу на таке.

За нормативним визначенням умисне вбивство (стаття 115 КК) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діяннями та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.
Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.
Згідно із частиною 1 статті 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина 3 статті 36).
Отже, право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього підстави. Така підстава, відповідно до ч.1 ст.36 КК України характеризується двома елементами: вчинення особою суспільно небезпечного посягання та необхідністю його негайного відвернення або припинення.
Перший елемент підстави необхідної оборони -це наявність суспільно небезпечного посягання. Істотною характеристикою якого є його наявність, тобто тривалість у часі, протягом якого тільки і можлива необхідна оборона.
Другий елемент, що характеризує підставу необхідної оборони це наявність у того, хто захищається, потреби в негайному відверненні чи припиненні наявного суспільно небезпечного посягання.
Існування підстави для необхідної оборони свідчить про те, що особа знаходиться у стані необхідної оборони, тобто у неї виникло право на захист правоохоронюваних інтересів шляхом завдання шкоди тому, хто посягає. Таке право існує у особи лише протягом часу, коли вона знаходиться в стані необхідної оборони. У разі, якщо такий стан закінчився, то право на необхідну оборону припиняється.
Якщо не зважаючи на це, особа все ж таки заподіює шкоду особі, що здійснювала суспільно небезпечне посягання, то вона підлягає кримінальній відповідальності за заподіяну шкоду на загальних підставах.
З встановлених фактичних обставин вбачається, що в даному випадку відсутні будь-які ознаки посягання на обвинуваченого з боку його брата, які хоча б в якійсь мірі вказували на наявність ознак необхідної оборони.
Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 суду пояснили, що вони свідками події не були, про обставини злочину їм стало відомо оскільки патрульні прибули на місце пригоди, а свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона очевидцем події також не була , про обставини їй відомо зі слів сусідів.

Допитаний судом свідок ОСОБА_14 також суду повідомив, що під час події знаходився на подвір`ї домогосподарства ОСОБА_7 , проте самої події не бачив, а бачив наслідки після того як ОСОБА_15 вийшов з будинку та повідомив, що він вбив брата.

Повторний допит вказаного свідка, на чому наполягав обвинувачений та його адвокат і сам свідок, колегія суддів вважає недоцільним, оскільки всі обставини щодо події злочину, були повідомлені вказаним свідком суду першої інстанції і належним чином ним оціненими.

В контексті допиту вказаного свідка колегія суддів також звертає увагу на таку обставину , як його особисте звернення до Полтавського обласного прокурора із пропозицією зміни кваліфікації дій обвинуваченого, що свідчить про його особисту зацікавленість у результатах розгляду провадження.

Судом також встановлено, що під час огляду місця події 20.08.2019 року, з фото таблицею до нього, було виявлено та вилучено дерев`яну битку зі слідами РБК.

Із висновку судово-медичного експерта № 174 А від 02.10.2019 року, суд першої інстанції встановив, що на трупі ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження: крововиливи у м`які тканини голови скронево-тім`яно-потиличної ділянки з права, скроневої ділянки зліва, лобної ділянки зліва та у м?яку мозкову оболонку майже по всій конвекситальній поверхні головного мозку, мозочку та на основі мозку; уламковий перелом кісток основи черепа; перелом ребер з права 2,3,4,5 по білягрудинній лінії, 8,9,10 по лопатковій лінії, 11- по біляхребтовій лінії, зліва 8,9,10,11 по лопатковій лінії з крововиливом у навколишні м`які тканини; рани, що розташовані: в надбрівній ділянці з права, ближче до зовнішнього кута, в скронево-тім?яній ділянці з права, в лобно-тім?яній ділянці з права, на задній поверхні лівої вушної раковини, на нижній губі з права, на нижній губі зліва, в ділянці підборіддя з права, в середні частині, зліва, в проекції тіла нижньої щелепи зліва, на зовнішні поверхні нижньої третини лівого плеча, на зовнішні поверхні лівого ліктьового суглобу, на передній поверхні верхньої третини правої гомілки, середньої третини, в тім?яно-потиличній ділянці голови з права; садна, що розташовані: в лобній ділянці зліва (на фоні синця), в скроневій ділянці зліва, в тім?яній ділянці в середній частині, в проекції виличного відростку (на фоні синця), на передній поверхні грудної клітини з права по передньо-підпаховій лінії на рівні 7 ребра, на зовнішній поверхні правого ліктевого суглобу (на фоні синця), на тилі правої кисті (на фоні синця), на зовнішній поверхні верхньо-середньої третини лівого плеча (на фоні синця); синці, що розташовані: біля зовнішнього кута правого ока, з розповсюдженням на скроневу ділянку, в лобній ділянці зліва, по всій зовнішній поверхні лівого плеча, на задній поверхні лівого передпліччя в середній третині, в нижній третині, на тилі лівого променево-п?ясткового суглобу, на тилі лівої кисті, на зовнішній поверхні правого плеча у верхній третині, на передній поверхні середньої третини правого плеча, на зовнішній поверхні правого ліктевого суглобу, на задній поверхні верхньої третини правого передпліччя, середній третині, на задній поверхні нижньої третини правого передпліччя, з розповсюдженням на променево-п?ятковий суглоб та тил кисті, на передній поверхні грудної клітини з права по середньо-ключичній лінії, на рівні 3-6 ребер, в проекції тіла грудини, на передній поверхні грудної клітини зліва по середньо-ключичній лінії, на рівні 4-6 ребер, на передній поверхні живота з права, від мечевидного відростка до верхньої частини тазу, в ділянці пупка, в проекції правого тазостегнового суглобу, на зовнішній поверхні середньо-нижньої третини правого стегна, на задній поверхні верхньо-середньої третини правої гомілки, на тилі правої стопи, на передньо-зовнішній поверхні нижньо-середньої третини лівого стегна, на зовнішній поверхні верхньої третини лівого стегна, на зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, по всій зовнішній поверхні лівої гомілки, на тилі лівої стопи, в ділянці проекції тіла правої лопатки з розповсюдженням на бокову поверхню грудної клітини, на лівій сідниці у нижньо-зовнішньому квадраті, які у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті.

Причиною смерті ОСОБА_9 стала тупа травма голови, що призвела до виникнення крововиливів у м`які тканини голови, у м`яку мозкову оболонку, перелому кісток черепа та ускладнились набряком речовини головного мозку. Крім того, експертом зазначено, що враховуючи тяжкість черепно-мозкової травми зазвичай відбувається втрата свідомості, а тому експерт вважає малоймовірним можливість потерпілого самостійно здійснювати які-небуть дії.

Допитаний в апеляційному суді судово-медичний експерт ОСОБА_16 підтвердив висновок судово-медичної експертизи та наголосив, що всі тілесні ушкодження потерпілому були спричинені одномоментно, що виключає причетність до побиття інших осіб, крім обвинуваченого.

Під час проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_7 за участі захисника, від 23.10.2019 року, обвинувачений повідомив та відобразив обставини події від 19.08.2019 року, які в цілому узгоджується із висунутим йому обвинуваченням.

Із висновків судово-імунологічних експертиз № 1011, 1012 від 13.09.2019 року суд встановив, що кров потерпілого ОСОБА_9 належить до АB /11/ групи, якій властиві антиген А та ізогемаглютинін анти-В. Кров підозрюваного ОСОБА_7 належить до АB /11/ групи, якій властиві антиген А та ізогемаглютинін анти-В. Кров виявлена на футболці, шортах, трусах, двох фрагментах тканини, та змивах може походити як від потерпілого ОСОБА_9 так і від підозрюваного ОСОБА_7 .

Аналізуючи доводи апеляційної скарги через призму наявності умислу в діях обвинуваченого саме на вбивство, колегія суддів виходить із такого.

Як вже наголошувалось вище , стаття 115 КК передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. З суб`єктивної сторони даний злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.

З фактичних обставин вбачається, що обвинуваченому були нанесені численні удари у життєво важливі органи, йому були спричинені досить тяжкі ушкодження як то , зокрема переломи ребер, переломи кісток черепа. Навіть поверховий огляд фототаблиці із тілом загиблого ОСОБА_9 свідчить, що йому були нанесені численні удари по різним частинам тіла і в тому числі в голову, що і послугувало причиною смерті.
Для того щоб спричинити такі тілесні ушкодження, нападник мав і застосовував значну силу, сторонні предмети, а не тільки руки , стиснуті в кулак.
Не погоджується колегія суддів також із доводами апеляційної скарги адвоката в частині недопустимості всіх доказів у справі через те, що на його думку , слідчий не мав процесуальних повноважень у вказаному провадженні.
Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що досудове розслідування здійснювалось належною процесуальною особою. Підстав для застосування в даній ситуації висновку об`єднаної палати касаційного кримінального суду Верховного Суду, на який посилається адвокат, колегія суддів не вбачає.
Не може колегія суддів також погодитись із доводами апеляції обвинуваченого, що судом не було враховано показів свідка ОСОБА_10 .
Як вбачається із запису допиту вказаного свідка її покази в цілому зводяться до характеристики братів ОСОБА_17 . Свідком подій побиття обвинуваченим свого брата вона не була. Водночас , вказаний свідок наводить обставини щодо поведінки брата ОСОБА_18 , як то пияцтво, відсутність бажання працювати, які і могли послугувати підставою, збудником, для побиття його обвинуваченим.
Вказаний свідок був допитаний судом першої інстанції за клопотанням сторони захисту і хоч в цілому її свідчення вкладаються в канву подій за версією обвинувачення, проте судом вони враховані не були і колегія суддів апеляційного суду, оскільки вказаний свідок безпосередньо допитана не була, не враховує їх на користь як однієї так і іншої сторони.
Не погоджується колегія суддів також із доводами обвинуваченого, що його перебування під вартою і відсутність можливості особисто збирати докази, нівелює їх як допустимі.
Запобіжний захід є заходом забезпечення кримінального провадження і в даному провадженні він був застосований правомірно. Обвинувачений був забезпечений захисником і відповідно мав можливість через спілкування із ним збирати будь-які докази та надавати їх слідчому, заявляти клопотання слідчому щодо витребування доказів.
Колегією суддів також було вжито заходів щодо перевірки заяви обвинуваченого з приводу застосування до нього недозволених методів слідства. За результатами проведеної ДБР перевірки було встановлено відсутність складу злочину в діях посадових осіб національної поліції.
В цьому контексті колегія суддів також звертає увагу, що сам обвинувачений не вказує, що хоча б один із доказів, які були покладені судом в основу обвинувального вироку, були отримані органом досудового слідства внаслідок застосування до нього недозволених методів /насильства/.
Не вважає колегія суддів обґрунтованими також і доводи обвинуваченого щодо упередженості суду першої інстанції.
Як вбачається із матеріалів провадження всі клопотання, які заявлялись стороною захисту , розглядались колегією суддів у відповідності до вимог КПК.
Так обставина, що колегія суддів суду першої інстанції не пристала на версію подій, як вона висвітлювалась стороною захисту, не свідчить про те, що судом першої інстанції неправильно встановлено фактичні обставини по справі.
Розглядались судом першої інстанції також і всі заяви обвинуваченого про відвід і колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для висновку, що судовий розгляд здійснено неповноважним або упередженим судом.
Таким чином , у вироку суду в повній відповідності до вимог частини 3 статі 374 КПК наведено докази , на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень статті 94 КПК. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази , що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається , що суд у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення , визнаного доведеним , із достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце , час , спосіб вчинення злочину , його наслідки.

Із вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Колегія суддів вважає , що дії обвинуваченого за визнаних судом першої інстанції встановленими фактичних обставин кримінального правопорушення правильно кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України як вбивство , тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, те що він не вперше притягується до кримінальної відповідальності та раніше засуджувався за злочини проти життя пов`язані із застосуванням насильства, що призвели до смерті людини, постійно ніде не працює відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставини, що обтяжує покарання, якою суд визнав вчинення злочину щодо особи з якою перебував у сімейних відносинах.

Врахував суд також і висновок судово-психіатричної експертизи № 384 від 11.09.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_7 на даний час не страждає хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності. В даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відповідно до цих же висновків ОСОБА_7 під дію ч. 2, 3 ст. 19 та ст. 20 КК України не підпадає та не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру.

Врахувавши зазначені обставини суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення реального виду покарання і визначив відповідний строк.

Із вказаним висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Колегія суддів вважає , що обране обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим через його суворість , колегія суддів не знаходить.

Вирок суду відповідає приписам ст.374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону , які були б допущені судом першої інстанції і ставили б під сумнів законність судового рішення , за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

За таких обставин апеляційні скарги адвоката в інтересах обвинуваченого та обвинуваченого із доповненнями слід залишити без задоволення , а вирок суду щодо нього без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України , колегія суддів Полтавського апеляційного суду,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтава від 07 травня 2020 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі 3-х місяців з моменту проголошення , а особою , яка перебуває під вартою у той же самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

____________ _____________ ___________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4