Справа 712/8158/22
Провадження № 1-кс/712/3715/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2022 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5
підозрюваного ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України,-

В С Т А Н ОВ И В:
Слідчий Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 , звернувся із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, строком на 60 діб з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Клопотання мотивується тим, що слідчими Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Києві за процесуального керівництва Черкаської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000045 від 24.07.2022 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022, на території України з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 діє правовий режим воєнного стану.

Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2119-IX від 15.03.2022 змінено статтю 1 Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-IX від 24.02.2022 та продовжено дію воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

В подальшому, Указом Президента України №259/2022 від 18.04.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2212-IX від 21.04.2022 змінено статтю 1 Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-IX від 24.02.2022 (зі змінами, внесеними Указом №133/2022 від 14.03.2022, затвердженим Законом України №2119-IX від 15.03.2022) та продовжено дію воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України №341/2022 від 17.05.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2263-IX від 22.05.2022 змінено статтю 1 Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 року (зі змінами, внесеними Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14 березня 2022 року, затвердженим Законом України №2119-ІХ від 15.03.2022 року, та №259/2022 від 18.04.2022 року, затвердженим Законом України №2212-ІХ від 21.04.2022 року) та продовжено дію воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Указом Президента України №573/2022 від 12.08.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2500-IX від 15.08.2022 змінено статтю 1 Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 року (зі змінами, внесеними Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14 березня 2022 року, затвердженим Законом України №2119-ІХ від 15.03.2022 року, №259/2022 від 18.04.2022 року, затвердженим Законом України №2212-ІХ від 21.04.2022 року та Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX) та продовжено дію воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб.

Тобто воєнний стан розпочався та діє на всій території України з моменту набрання чинності Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Указів Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022 та №573/2022 від 12.08.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

13.05.2022 старшого сержанта ОСОБА_7 призвано на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69 від 24.02.2022, цього ж дня наказом командира військової частини НОМЕР_1 №170 останнього зараховано до списків особового складу та призначено на посаду головного сержанта взводу радіаційного хімічного біологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
05.07.2022 солдата ОСОБА_6 призвано ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу за мобілізацією на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69 від 24.02.2022, цього ж дня наказом командира військової частини НОМЕР_1 №253 останнього зараховано до списків особового складу та призначено на посаду водія-хіміка відділення радіаційної хімічної біологічної розвідки взводу радіаційного хімічного біологічного забезпечення військової частини військової частини НОМЕР_1 .

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992, з моменту призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_6 набув статусу військовослужбовця, у зв`язку з чим, він повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 та ст. ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст.ст. 28 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно ст. 123 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України головний сержант взводу в мирний і воєнний час відповідає за успішне виконання взводом завдань за призначенням, навчання і виховання військовослужбовців рядового і сержантського (старшинського) складу, їх військову дисципліну, охайний зовнішній вигляд, фізичну підготовку, правильне зберігання і експлуатацію озброєння, техніки та іншого майна взводу, внутрішній порядок у підрозділі, правильне несення служби військовослужбовцями рядового і сержантського (старшинського) складу в добовому наряді.

Головний сержант взводу підпорядковується командирові взводу та є прямим начальником військовослужбовців рядового і сержантського (старшинського) складу взводу.

Відповідно до ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України старший сержант ОСОБА_7 є начальником за посадою та своїм військовим званням для солдата ОСОБА_6 .

24.07.2022 солдат ОСОБА_6 , діючи всупереч вищенаведеним статутним вимогам, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, протиправно, заподіяв тілесні ушкодження начальнику старшому сержанту ОСОБА_7 у, у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, за наступних обставин.

Так, 24.07.2022 року біля 08 год. 00 хв. військовослужбовці взводу РХБЗ військової частини НОМЕР_1 на чолі із старшим сержантом ОСОБА_7 перебували у тимчасовому місці розташуванні підрозділу у с. Благодатне Золотоніського р-ну Черкаської обл. У цей час пролунав сигнал повітряної тривоги і старший сержант ОСОБА_7 разом із особовим складом взводу РХБЗ направився до окопу, що поряд із місцем ночівлі. Там же був присутній солдат ОСОБА_6 . Знаходячись у окопі, старший сержант ОСОБА_7 почув різкий запах алкоголю, однак не зміг встановити від кого саме із військовослужбовців. Приблизно через годину пролунав сигнал відбою тривоги і весь особовий склад взводу РХБЗ направився до палатки за місцем ночівлі. Дорогою до палатки старший сержант ОСОБА_7 знову почув запах алкоголю і зміг встановити, що він відходить від солдата ОСОБА_6 після чого зробив йому зауваження щодо недопустимості перебування у розташуванні підрозділу в стані алкогольного сп`яніння та направив останнього у палатку для відпочинку. Однак, солдат ОСОБА_6 , не бажаючи виконувати розпорядження командира, при цьому маючи на меті продовжити розпиття алкогольних напоїв, направився до їдальні, маючи при собі пляшку із пивом. Реагуючи на порушення службової дисципліни ОСОБА_6 , старший сержант ОСОБА_7 направився за ним до їдальні, де став очевидцем розпиття алкогольних напоїв підлеглим. В подальшому будучи начальником для солдата ОСОБА_6 , вимагаючи від останнього дотримання службової дисципліни, знаючи, що військовослужбовець повинен бути зразком високої культури, скромності й витримки, з метою збереження військової честі, пам`ятаючи, що за поведінкою військовослужбовців судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому, старший сержант ОСОБА_7 близько 09 год. 30 хв. повторно зробив зауваження солдату ОСОБА_6 про недопустимість продовження його ганебної поведінки та наказав йому вилити пиво у вигрібну яму. Однак, ОСОБА_6 , нецензурно лаючись в бік старшого за посадою та військовим званням військовослужбовця, продовжив розпивання алкогольних напоїв та повідомив, щоб ОСОБА_7 відчепився від нього. Тоді, старший сержант ОСОБА_7 , з метою припинення порушення службової дисципліни з боку ОСОБА_6 , вибив кружку із пивом з його рук після чого ОСОБА_6 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що порушує закріплений у військових статутах порядок взаємовідносин між військовослужбовцями, бажаючи в такий спосіб довести свою уявну перевагу над начальником та підвищити свій уявний авторитет в колективі, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено актом хіміко-токсикологічних досліджень №723 від 03.08.2022, в порушення вказаних вимог Статутів Збройних Сил України, завдав тілесних ушкоджень ОСОБА_7 нанісши йому один удар кулаком правої руки в область обличчя зліва, внаслідок чого останій отримав забиту рану лівої брови, забій з набряком та крововиливом м`яких тканин лівої навколоочної ділянки, що згідно з висновком експерта №02-01/449 від 25.07.2022 належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової НОМЕР_2 проходячи військову службу за мобілізацією у військовому званні «солдат», діючи з прямим умислом, в порушення вимог ст. ст. 11, 30, 49, 50, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 24.07.2022 біля 09 год. 30 хв. знаходячись в приміщені їдальні тимчасового місця розташування підрозділу у с. Благодатне Золотоніського р-ну Черкаської обл. невиконавши законні вимоги старшого за посадою та військовим званням старшого сержанта ОСОБА_7 а щодо припинення розпивання на території підрозділу алкогольних напоїв, після того, як останній з метою припинення порушення службової дисципліни з боку ОСОБА_6 вибив з його рук кружку із пивом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що порушує закріплений у військових статутах порядок взаємовідносин між військовослужбовцями, бажаючи в такий спосіб довести свою уявну перевагу над начальником та підвищити свій уявний авторитет в колективі, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено актом хіміко-токсикологічних досліджень № 723 від 03.08.2022, в порушення вказаних вимог Статутів Збройних Сил України, завдав тілесних ушкоджень останньому нанісши йому один удар кулаком правої рукив область обличчя зліва, внаслідок чого старший сержант ОСОБА_7 отримав забиту рану лівої брови, забій з набряком та крововиливом м`яких тканин лівої навколоочної ділянки, що згідно з висновком експерта №02-01/449 від 25.07.2022 належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 405 КК України заподіяння тілесних ушкоджень начальнику у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Цибулів Монастирищенського р-ну Черкаської обл., українець, громадянин України, неодружений, з середньою освітою, військовослужбовець призваний на військову службу за мобілізацією, перебуває на посаді водія-хіміка взводу РХБЗ військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані «солдат», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

05.10.2022 під час досудового розслідування, у зв`язку з достатністю зібраних доказів ОСОБА_6 повідомлено про підозру.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджуються зібраними доказами, а саме: витягом з наказу в/ч НОМЕР_1 №170 від 13.05.2022, згідно якого старшого сержанта ОСОБА_7 призначено на посаду головного сержанта взводу РХБЗ в/ч НОМЕР_1 ; витягом з наказу в/ч НОМЕР_1 №253 від 05.07.2022, згідно якого солдата ОСОБА_6 призначено на посаду водія-хіміка взводу РХБЗ в/ч НОМЕР_1 ; повідомленням Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області про вчинення злочину від 24.07.2022; актом службового розслідування від 15.08.2022 за фактом порушення статутних правил взаємовідносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 25.07.2022; протоколом слідчого експерименту із потерпілим ОСОБА_7 від 04.08.2022; висновками експерта №02-01/449 від 25.07.2022, №02-01/489 від 04.08.2022; протоколами допитів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; актом хіміко-токсикологічних досліджень № 723 від 03.08.2022; іншими матеріалами кримінального провадження.

Вказані матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Згідно ст. 12 КК України даний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовуються тим, що ОСОБА_6 усвідомлюючи свою вину та невідворотність покарання за вчинення інкримінованого йому злочину, санкція якого передбачає безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років (тяжкий злочин), може ухилятись від органів досудового розслідування та суду.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі може незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, зокрема військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які надали викривальні покази щодо вчиненого ним злочину, шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу з метою примушування їх до надання завідомо неправдивих показів або відмови від їх надання, що негативно вплине на хід досудового розслідування та судового розгляду.

Зокрема про це свідчать покази потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що ОСОБА_6 схиляв його до відмови від своїх показань та намагався завуальовано погрожувати фізичною розправою.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, може виразитися у створенні підозрюваним штучних доказів та підбурюванні осіб, зокрема, з числа військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним захисних версій.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем,призваним за мобілізацією, тому у разі не застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, а також може бути передислокований разом з частиною до іншого місця служби з урахуванням воєнного стану в країні, що унеможливіть виконання ним покладених на нього обов`язків у кримінальному провадженні та порушить принципи визначені ст. 2 КПК України та розумні строки досудового розслідування.

Згідно частини 7 статті 176 КПК України,під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Оцінюючи особу підозрюваного, з врахуванням статті ст. 178 КПК України, орган досудового розслідування приходить до висновку, що ОСОБА_6 , працездатний, раніше не судимий, за місцем служби характеризується посередньо. Характер та обставини вчиненого ним правопорушення характеризують його як особу, що не має достатніх моральних цінностей, схильну до вчинення кримінальних правопорушень.

Так, при визначенні запобіжного заходу ОСОБА_6 слід врахувати обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме грубе порушення порядку взаємовідносин між військовослужбовцями, бажання довести свою уявну перевагу над начальником та підвищити свій уявний авторитет в колективі,перебування у стані алкогольного сп`яніння на службі, нехтування статутами ЗСУ, іншими нормативно-правовими актами, що регламентують порядок проходження військової служби.

Водночас ОСОБА_6 , порушивши Військову Присягу, не усвідомлюючи свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, діючи в порушення Дисциплінарному статуту ЗСУ, вважає свої дії такими, що відповідають Закону, внаслідок чого, можна зробити висновок, що його дії в умовах правового режиму воєнного стану мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки.

У разі не застосування до ОСОБА_6 безальтернативного запобіжного заходу тримання під вартою, останній, усвідомлюючи можливість реального покарання у вигляді позбавлення волі, буде переховуватись від органу досудового розслідування та суду, впливати на свідків та потерпілого.

Таким чином, оцінивши сукупність усіх обставин у кримінальному провадженні, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, а саме, що за ч. 4ст. 405КК України передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, сторона обвинувачення приходить до висновку, що виключно застосування запобіжного заходу тримання під вартою буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без застосування застави.

Захисник в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки стороною обвинувачення не доведенні ризики передбаченні КПК України, а у випадку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання застосувати до підозрюваного заставу у вигляді 20 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Підозрюваний в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників процесу, слідчий суддя вважає, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчинення іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжний заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи клопотання слідчого, суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Згідно рішення ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи. Рішенням ЄСПЛ «Сельчук проти Туреччини» визначено, що попередня судимість може бути підставою ризику вчинення нових правопорушень.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не в праві вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точку зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нею обмежувального заходу, то з огляду на наведені дані у клопотанні та в матеріалах долучених до нього є всі підстави вважати про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_6 у кримінальному правопорушенні.

Відповідно до частини 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою не повинен перевищувати шістдесяти днів.

Вирішуючи клопотання слідчого, суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

З клопотання вбачається, що із наданих слідчому судді матеріалів кримінального провадження, наведені у ньому ризики, як мета обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного є такими, що виправдовують його застосування, зокрема слідчий вказує, що ОСОБА_6 усвідомлюючи свою вину та невідворотність покарання за вчинення інкримінованого йому злочину, санкція якого передбачає безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років (тяжкий злочин), може ухилятись від органів досудового розслідування та суду.

Перебуваючи на свободі ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, зокрема військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які надали викривальні покази щодо вчиненого ним злочину, шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу з метою примушування їх до надання завідомо неправдивих показів або відмови від їх надання, що негативно вплине на хід досудового розслідування та судового розгляду.

Зокрема про це свідчать покази потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що ОСОБА_6 схиляв його до відмови від своїх показань та намагався завуальовано погрожувати фізичною розправою.

Ризик незаконного впливу на потерпілого в даному кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_6 знає потерпілого та свідків, у зв`язку з цим, він матиме реальну можливість здійснювати незаконний вплив на них шляхом вмовлянь, погроз чи шантажу з метою зміни показань наданих потерпілою чи свідками, на його користь чи відмови від надання показань з метою уникнення ним кримінальної відповідальності.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, може виразитися у створенні підозрюваним штучних доказів та підбурюванні осіб, зокрема, з числа військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним захисних версій.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем, призваним за мобілізацією, тому у разі не застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, а також може бути передислокований разом з частиною до іншого місця служби з урахуванням воєнного стану в країні, що унеможливить виконання ним покладених на нього обов`язків у кримінальному провадженні та порушить принципи визначені ст. 2 КПК України та розумні строки досудового розслідування.

Відповідно до службової характеристики за час проходження військової служби солдат ОСОБА_6 зарекомендував себе посередньо. Службові обов`язки у повному обсязі не виконує. Нерозвинуте почуття колективізму та товариськості. Статут Збройних Сил України знає задовільно та не дотримується їх вимог у службовій діяльності. Має слабо розвинуті вольові якості. Авторитетом у колективі не користується. За характером нервовий та неврівноважений, на зауваження реагує емоційно, схильний до суперечок з командирами та начальниками. Державну таємницю зберігати вміє. Фізичний розвинутий задовільно. Стан здоров`я задовільний. До адміністративної відповідальності за порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» не притягувався.

Таким чином, на даний час існують, передбачені ст. 177 КПК України ризики, оскільки з урахуванням в сукупності обставин відповідно до ст. 178 КПК України: ОСОБА_6 за місцем служби характеризується посередньо, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, після скоєння інкримінованого злочину впливав на потерпілого шляхом погроз .

Ураховуючи обґрунтовану підозру у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, продовжувати злочинну діяльність, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, захист інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, слідчий суддя приходить до висновку про застосування запобіжного заходу.
Воєнний стан розпочався та діє на всій території України з моменту набрання чинності Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Указів Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022 та №573/2022 від 12.08.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини, зокрема у викладених рішеннях по справах «Калашников проти Росії», «Томазі проти Франції» та інших, роз`яснив, що сама по собі тяжкість злочину згідно повідомлення особі про підозру, не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності, а саме: витягом з наказу в/ч НОМЕР_1 №170 від 13.05.2022, згідно якого старшого сержанта ОСОБА_7 призначено на посаду головного сержанта взводу РХБЗ в/ч НОМЕР_1 ; витягом з наказу в/ч НОМЕР_1 №253 від 05.07.2022, згідно якого солдата ОСОБА_6 призначено на посаду водія-хіміка взводу РХБЗ в/ч НОМЕР_1 ; повідомленням Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області про вчинення злочину від 24.07.2022; актом службового розслідування від 15.08.2022 за фактом порушення статутних правил взаємовідносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 25.07.2022; протоколом слідчого експерименту із потерпілим ОСОБА_7 від 04.08.2022; висновками експерта №02-01/449 від 25.07.2022, №02-01/489 від 04.08.2022; протоколами допитів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; актом хіміко-токсикологічних досліджень № 723 від 03.08.2022; іншими матеріалами кримінального провадження.

З метою забезпечення належної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 , запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень, можливості незаконно впливати на потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд вважає за необхідне застосувати щодо останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що передбачено ч. 7 ст. 176 КПК України.
За роз`ясненнями п.п. 3, 13 постанови Пленуму Верховного Суду №4 від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 11 червня 2004 року №10 та від 24 жовтня 2008 року №15), взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинувачуваним процесуальних обов`язків, і його належної поведінки; обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Вирішуючи дане питання, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом лише при обранні запобіжного заходу і відповідно до п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованості підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.
Суспільний інтерес в даному конкретному випадку полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року.
Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статі.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402 405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Слідчий суддя вважає необхідним визначати підозрюваному розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки зі слів підозрюваного ОСОБА_6 , він офіційно одружений, на утриманні має неповнолітнього сина, його дружина на даний час перебуває у відпустці у зв`язку з вагітністю.

Враховуючи норму статті 182 КПК України, суд приходить до висновку визначити розмір застави підозрюваному ОСОБА_6 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що передбачає п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183-184, 186, 193-194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_4 , погоджено прокурором Черкаської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_16 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України задовольнити.
Застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 03.12.2022 року, включно.
Строк тримання під вартою обчислювати з 05.10.2022 року.
Підозрюваного ОСОБА_6 взяти під варту в залі суду.
Для утримання підозрюваний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає направленню до Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор».
Визначити розмір застави 30 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 78000 грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) та у разі внесення якої покласти зобов`язання на нього:
- прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;
- не відлучатися із Черкаської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування із свідками сторони обвинувачення, військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 без присутності слідчого/прокурора;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
Виконання ухвали покласти на Четвертий слідчий відділ (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві.
Копія ухвали про застосування запобіжного заходу вручається підозрюваному після її оголошення, слідчому для виконання та прокурору для відома.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а підозрюваному, який перебуває під вартою, в той же строк, з моменту вручення копії ухвали.
Слідчий суддя ОСОБА_1