Справа № 205/4995/18
Провадження № 1-кп/204/62/22

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0001302, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.05.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.152 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває дане кримінальне провадження.
Розгляд даного кримінального провадження здійснюється колегією суддів: головуючий-суддя ОСОБА_1 , члени колегії: суддя ОСОБА_6 , суддя ОСОБА_7 .

Згідно до п. 20? Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановити такі особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження. У разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.
Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» зі змінами, установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 31 травня 2022 року на території України карантин.

У зв`язку із відсутністю судді ОСОБА_6 , відповідно до п. 20? Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розглядається іншим суддею зі складу колегії суддів по даній справі головуючим суддею ОСОБА_1 .

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявила клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів. В обґрунтування клопотання вказала, що в ході судового розгляду встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: на теперішній час є достатні підстави вважати, що ОСОБА_3 може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу та законного представника потерпілої, оскільки спільно із ними раніше проживав, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. З огляду на викладене вважає, що обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого обов`язків та запобігання спробам переховуватись від суду, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.
Захисник ОСОБА_5 , думку якої підтримав обвинувачений ОСОБА_3 , заперечувала щодо заявленого клопотання прокурора, вважає, що прокурором жоден ризик не доведений та просила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. Окремо зазначила, що у разі зміни запобіжного заходу її підзахисному він жодним чином не буде впливати ні на свідків, ні на потерпілу, буде виконувати всі покладені на нього обов`язки.

Заслухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2022 року обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20 травня 2022 року включно.

Відповідно до вимог п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
До спливу цього продовженого строку судове провадження не може бути закінченим.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений.
Як зазначено в ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Калашник проти Росії» тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Якщо законом встановлено презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» вказав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів». Отже, суд приймає до уваги тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та покарання, що підвищує ризик зникнення обвинуваченого від правосуддя.

У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Оцінюючи ризик того, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, суд зазначає наступне:

Небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданнями для тримання під вартою… При цьому треба враховувати характери обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки із державою, які його переслідували за законом, і його міжнародні контакти (справа W v Switzerland), 14379/88, 26 січня 1993 року.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, відповідно до змісту обвинувального акта ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину щодо статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, проти здоров`я і волі малолітньої дитини, тобто у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 152 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.
Враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи відсутність офіційного працевлаштування, відсутність офіційно підтверджених джерел доходів, те що він не одружений, що свідчить про нестійкість його соціальних зав`язків, тому останній, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Оцінюючи ризик того, що обвинувачений може впливати на потерпілу та законного представника потерпілого так, суд зазначає наступне.

Потерпіла є малолітньою особою, яка знаходиться під психологічним впливом обвинуваченого, у зв`язку з чим зберігається об`єктивна реальність ризику можливого тиску обвинуваченого на потерпілу та законного представника потерпілого. Тим більш, законний представник потерпілої побоюючись будь-якого впливу з боку обвинуваченого, навіть змінила адресу свого проживання. В свою чергу, обвинувачений раніше в судовому засіданні заявив про факт обізнаності про місце проживання потерпілої, що у сукупності з поясненнями представника потерпілої свідчить про існування зазначеного ризику.
Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан що дає підстави вважати, що, перебуваючи на свободі, та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання, у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, може переховуватися від суду під час воєнного стану в Україні, у тому числі й на території Російської Федерації.

Крім того, суд вважає за необхідне надати відповідну оцінку ризику запровадження воєнного стану та збройної агресії в Україні, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Що стосується ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд повторно зазначає, що даний ризик не знайшов свого підтвердження під час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того, прокурором не надано суду доказів, що ОСОБА_3 вчиняв, або може продовжити вчиняти активні дії, спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Досліджуючи клопотання сторони захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, суд, враховуючи вік та стан здоров`я обвинуваченого, відомості про його соціальні зв`язки, репутацію обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, вважає, що вказані відомості про особу обвинуваченого в сукупності із обсягом пред`явленого йому обвинувачення та встановленими ризиками, передбаченими п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, дають достатні підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не здатний запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Таким чином, судом встановлені підстави, які передбачені КПК України, рішеннями ЄСПЛ та Конвенцією з прав людини, щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та ризик його ухилення від суду. На даний період часу у суду відсутні дані, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід забезпечить належної поведінки обвинуваченого. При цьому, суд приймає до уваги термін перебування обвинуваченого під вартою.

Обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, та у контексті даного кримінального провадження є ймовірність того, що обвинувачений може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_5 щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт, слід зазначити, що судом неодноразово розглядалися зазначені захисником підстави для зміни запобіжного заходу і надавалась належна їм правова оцінка.

Суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, не відпали, стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, а інші альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу із визначенням строку, а тому суд вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту є таким, що нездатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 , а необхідним та достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання встановленим судом ризикам, є лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 належить продовжити, згідно ст. 197 КПК України, строком на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 197, 331, 369, 371, 372, 376 Закону України «Про внесення зміни до пункту 20? розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 16 липня 2022 року включно.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 , про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1