ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/3093/20 Номер провадження 11-кп/814/1231/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання захисника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харків від 18 травня 2022 року,

встановила:
Цією ухвалою в об`єднаних кримінальних провадженнях, унесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 січня 2020 року за №0000319, 09 листопада 2019 року за №0004541, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16 липня 2022 року, обвинуваченому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину Грузії, уродженцю м. Тбілісі Грузія, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу ОСОБА_8 , судове рішення щодо якого не оскаржується.

Приймаючи таке рішення щодо ОСОБА_7 місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3 і 4 ст.185 КК України, особу обвинуваченого та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м. Харків від 18 травня 2022 року та зменшити йому суму застави до 20-30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з метою її внесення на спеціальні рахунки Національного банку України для цілей оборони України.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції: не врахував те, що прокурором не доведено наявність заявлених ним ризиків; здійснено судове засідання за відсутності обвинуваченого та його захисника.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку захисника на підтримання апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала місцевого суду щодо ОСОБА_8 ніким з учасників судового провадження не оскаржувається, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Виходячи з положень ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно ж до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України - таємного викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло; ч.4 ст.185 КК України - таємного викрадення чужого майна у великих розмірах, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177,183,197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_7 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений може: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, врахувавши тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих йому тяжких злочинах від 3 до 6 років позбавлення волі за ч.3 ст.185 КК України та від 5 до 8 років позбавлення волі за ч.4 ст.185 КК України, дані особу обвинуваченого, який не судимий, в іншому кримінальному провадженні обвинувачується в аналогічному тяжкому злочині проти власності, одружений, непрацевлаштований. При цьому встановлені під час розгляду питання щодо продовження запобіжного заходу обставини в їх сукупності не дають підстав уважати, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, які би могли слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися, обставини інкримінованих обвинуваченому тяжких злочинів і дані про особу ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставний розгляд судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу без участі обвинуваченого, то вони є необґрунтованими.

Вимогами ж ч.3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з п.7 роз`яснень Верховного Суду «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» №1/0/2-22 від 03 березня 2022 року, враховуючи об`єктивні обставини, як виняток, можна допускати розгляд клопотань щодо запобіжних заходів без участі підозрюваного, з належною мотивацією такої процедури розгляду.

За Указом Президента України №259/2022 від 18 квітня 2022 року було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Відповідно до Указу Президента України №341/2022 від 17 травня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Обвинувачений ОСОБА_7 , в тому числі на час розгляду місцевим судом питання щодо продовження йому запобіжного заходу, утримувався в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» і було неможливим забезпечення його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції (через відсутність інтернет зв`язку з даною установою попереднього ув`язнення) чи шляхом етапування та доставки до приміщення апеляційного суду в силу воєнного стану в Україні.

Ураховуючи зазначені вище виняткові обставини та обмеженість попередньої ухвали про тримання під вартою строком її дії, а також невідкладність розгляду згаданого питання, відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення з ініційованої вище обвинуваченим обставини. Мотиви апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновок місцевого суду щодо необхідності продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідність продовження якого перевірено судом апеляційної інстанції.

Однак, суд першої інстанції, правильно встановивши підстави для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, залишив поза увагою те, що, виходячи з положень ч.2 ст.331, ч.4 ст.199 КПК України суд розглядає клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, а відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті.

Частиною 4 ст.183 КПК України регламентовано, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Розмір застави не визначається під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до ст.ст.629-631 КПК України.

Під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст.109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України.

У данному провадженні наведені вище обставини відсутні, через це місцевий суд при постановленні оскаржуваної ухвали про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою безпідставно не визначив останньому розмір застави як альтернативний запобіжний захід.

Окрім того, слушними є доводи обвинуваченого про порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону при здійсненні розгляду питання щодо продовження запобіжного заходу за відсутності захисника, яке є істотним, тому оскаржуване рішення щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню і з цих підстав.

За таких обставин, з урахуванням передбачених ч.3 ст.407 КПК України повноважень суду апеляційної інстанції, доведеності підстав продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, ухвалу першої судової інстанції щодо ОСОБА_7 належить скасувати та постановити ухвалу, якою продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням йому розміру застави та покладенням на нього відповідних обов`язків у разі її внесення.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Ураховуючи обставини інкримінованих обвинуваченому тяжких злочинів, серед іншого внаслідок яких заподіяно велику майнову шкоду потерпілим на загальну суму 457 061 гривень, дані про особу ОСОБА_7 , у співставленні з наявністю ряду ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшились, колегія суддів дійшла висновку про необхідність визначення обвинуваченому застави в раніше обраному судом першої інстанції розмірі 168 160 гривень, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі її внесення, яка буде справедливою альтернативою запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою та вагомим стримуючим засобом, здатним забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 . Тому підстави для зниження розміру застави, про що просить апелянт, відсутні.

Отже, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харків від 18 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харків ОСОБА_9 задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16 липня 2022 року.

Одночасно визначити ОСОБА_7 заставу в раніше визначеному судом першої інстанції розмірі - 168 160 гривень.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п.1,3,4,8 ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

прибувати за кожним викликом до суду;

повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками в даному кримінальному провадженні;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави визначити строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_7 апеляційним судом - 2 місяці з моменту внесення застави.

ОСОБА_7 або будь яка інша особа, може внести кошти на депозитний рахунок Полтавського апеляційного суду (отримувач коштів: Полтавський апеляційний суд; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 42262431; банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача: UA0086573) та надати документ, що це підтверджує прокурору, суду.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено учасникам судового провадження 04 липня 2022 року о 15 годині.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4