Справа № 162/704/21
Провадження № 1-кп/162/15/2022
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року смт Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000761 від 25.07.2019 року про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ашгабад Республіки Туркменістан, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з вищою освітою, незаміжньої, не судимої, інспектора прикордонної служби 3 категорії - кулеметника групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_4 у військовому званні «штаб-сержант»

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 Кримінального кодексу України (далі КК України),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 25.07.2019 року приблизно о 12 год 20 хв під час проходження військової служби за контрактом у Державній прикордонній службі України, знаходячись у позаслужбовий час у денну пору доби разом зі своєю сестрою ОСОБА_8 на грунтовій дорозі поблизу територіальної автомобільної дороги Т-03-04 «/М-19/-Доманове-Самари-Залухів-Мала Глуша- /Т-03-08/-Невір-Ветли-/Р-14» (далі Т-03-04) між селами Гірки і Мукошин Камінь-Каширського району Волинської області, являючись власником технічно справного транспортного засобу мотоцикла марки «Viper-V150А», р.н.з. НОМЕР_2 , та особою, відповідальною за технічний стан та експлуатацію вказаного транспортного засобу, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинна була і могла їх передбачити, всупереч вимогам ст.14-16 Закону України «Про дорожній рух», п.1.5, 2.2, 2.9 г` Правил дорожнього руху, не пересвідчившись в наявності у ОСОБА_8 посвідчення водія, як документа, що посвідчує її право керування транспортним засобом відповідної категорії, добровільно, шляхом усної згоди безпосередньо перед початком керування та руху мотоцикла, передала ОСОБА_8 керування технічно справним мотоциклом марки «Viper-V150А», р.н.з. НОМЕР_2 , що виразилося у допуску ОСОБА_8 до керування мотоциклом в якості водія, та під час здійснення руху мотоцикла знаходилась на ньому в якості пасажира, не вживаючи заходів щодо зупинки мотоцикла, в результаті чого 25.07.2019 року приблизно 12 год 27 хв ОСОБА_8 всупереч вимогам ст.14 Закону України «Про дорожній рух», п. 1.5, 1.10, 2.1а, 2.3б,д, 9.2, 9.4, 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, не маючи посвідчення водія про право керування транспортним засобом відповідної категорії, керуючи в якості водія технічно справним мотоциклом марки «Viper-V150А», р.н.з. НОМЕР_2 , виїхавши з грунтової дороги на проїзну частину автомобільної дороги Т-03-04 між селами Гірки і Мукошин Камінь-Каширського району Волинської області, рухаючись разом з пасажиром ОСОБА_6 з невстановленою досудовим розслідуванням швидкістю, не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не реагувала на її зміну, перед початком руху і зміною напрямку руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надала перевагу у русі автомобілю марки «Volkswagen Golf», р.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , що в цей час рухався по проїзній частині автомобільної дороги Т-03-04 в напрямку із села Мукошин до села Гірки, та допустила зіткнення із вказаним автомобілем. Внаслідок таких дій ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_5 померла у Комунальному некомерційному підприємстві «Любешівська центральна районна лікарня».

Таким чином, ОСОБА_6 вчинила допуск до керування транспортним засобом особи, яка не має права на керування транспортним засобом, вчинений особою, відповідальною за технічний стан або експлуатацію транспортного засобу, що спричинило смерть потерпілого, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст.287 КК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 подав письмове клопотання обвинуваченої про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям та закриття даного кримінального провадження.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечив. Вказав, що в даному випадку відсутнє активне сприяння розкриттю злочину, оскільки обвинувачена під час досудового розслідування надавала неповні показання, та неможливе усунення заподіяної шкоди, оскільки настали незворотні наслідки смерть особи.

Потерпіла та її представник заявлене клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Суд, розглянувши подане клопотання про звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт та дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

За змістом ст. 44, 45 КК України за наявності підстав, передбачених ст. 45 КК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності - є обов`язковим, якщо тільки вона сама проти цього не заперечує.

Судом було роз`яснено обвинуваченій ОСОБА_6 право заперечувати проти закриття кримінального провадження, також роз`яснено, що кримінальне провадження в такому випадку закривається з нереабілітуючих підстав. Обвинувачена ОСОБА_6 вказала, що підстави та наслідки звільнення за ст.45 КК України їй зрозумілі і просила суд розглянути подане її захисником клопотання та задовольнити його.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23 грудня 2005 року, визначено, що при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним кодексом України. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному кримінально-процесуальним кодексом порядку відповідне судове рішення.

Шляхом опитування сторін кримінального провадження судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_6 правильно розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого їй обвинувачення, правову кваліфікацію своїх дій за ст. 287 КК України, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності такої її позиції, а відтак діяння, яке поставлено обвинуваченій у провину, дійсно мало місце, вчинене нею, і отримало правильну кримінально-правову оцінку та визнано самою обвинуваченою.

Відповідно до ст.12 КК України інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ст. 287 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до п`яти років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, на строк до трьох років або без такого, є нетяжким злочином та не є корупційним кримінальним правопорушенням.

Обвинувачена ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, що підтверджується вимогою УІАП ГУНП у Волинській області(а.с. 190), відтак є особою яка вперше вчинила злочин.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 року №12 дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду. Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.45 КК.

Дійове каяття передбачає обов`язкову наявність трьох елементів, а саме: щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, повного відшкодування заподіяних збитків або усунення заподіяної шкоди.

На переконання суду, щире каяття обвинуваченої ОСОБА_6 полягає в суб`єктивному ставленні останньої до вчиненого, зокрема, в тому, що вона визнала факт вчинення кримінального правопорушення та його негативні наслідки, визнала свою провину у вчиненому повністю, висловила щирий жаль з приводу цього, засудила свою поведінку.

У даному випадку має місце активне сприяння розкриттю злочину з боку обвинуваченої ОСОБА_6 , що полягає у тому, що останньою органу досудового розслідування повідомлено про всі відомі обставини вчинення кримінального правопорушення, в ході досудового розслідування добровільно надано послідовні визнавальні показання, брала участь у всіх процесуальних діях, добровільно надала біологічні зразки з метою проведення експертних досліджень.

З моменту події дорожньо-транспортної пригоди 25.07.2019 року та протягом усього часу досудового розслідування остання вказувала, що за кермом транспортного засобу перебувала саме її сестра ОСОБА_8 , якій вона передала право керування, а сама, відповідно, була пасажиром. Крім пояснень самої обвинуваченої, вказане підтверджується і дослідженими в судовому засіданні документами, а саме: протоколом проведення слідчого експерименту від 14.11.2019 року (а.с.175), висновком службового розслідування від 20.08.2019 року (а.с.202-206). Вказане підтверджено і прокурором в судовому засіданні, який, серед іншого, вказав, що після дорожньо - транспортної пригоди обвинувачена ОСОБА_6 була допитана в якості свідка у кримінальному провадженні за ч.2 ст. 286 КК України та безпосередньо вказувала про те, що передала керування своїй сестрі, яка перебувала за кермом на момент ДТП, протягом часу розслідування постійно з`являлась на виклики до органу досудового розслідування. Разом з тим, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження будь які обставини, які б вказували на перешкоджання зі сторони обвинуваченої досудовому розслідуванню та доказів цьому не здобуто.

Відповідно до обвинувального акту матеріальних збитків у кримінальному провадженні не завдано та цивільного позову не заявлено.

Потерпіла ОСОБА_10 в даному кримінальному провадженні до обвинуваченої ОСОБА_6 не має жодних матеріальних та моральних претензій, про що повідомила суду під час судового засідання та вказала у письмовій заяві, зазначивши при цьому, що обвинувачена ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , яка загинула за обставин, що є предметом розгляду даного кримінального провадження, це рідні сестри - дочки потерпілої. Вказала, що загибель Ірини є їхньою сімейною трагедією, в тому числі, для обвинуваченої, це є непоправною втратою, оскільки сестри мали дуже гарні родинні взаємини. Всі витрати, які були понесені у зв`язку із лікуванням ОСОБА_11 , а в подальшому - її смертю та похованням, що понесла їх сім`я, в своїй більшості були забезпечені обвинуваченою ОСОБА_6 . Потерпіла додала, що ОСОБА_12 постійно проживає з нею, всіляко допомагає та підтримує, тому просила задовольнити клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності.

Відтак, слід констатувати, що обвинувачена ОСОБА_6 намагалася допомогти потерпілій оговтатися від пережитого, компенсувати їй перенесені страждання та полегшити душевний біль.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачена ОСОБА_6 працює інспектором прикордонної служби 3 категорії - кулеметником групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_4 у військовому званні «штаб-сержант», за місцем служби характеризується виключно позитивно, користується повагою та неодноразово заохочувалась за відповідальну службу (а.с.181,182,184 ), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с.186-187)

Будь-яких обставин, які згідно норм кримінального та кримінального процесуального закону перешкоджали б суду прийняти процесуальне рішення за заявленим обвинуваченим клопотанням, в ході судового розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає можливим клопотання задовольнити та звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ст. 287 КК України, на підставі ст. 45 КК України, а кримінальне провадження №0000761 від 25.07.2019 року - закрити.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України, скасувавши накладений на них арешт.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

При вирішенні питання про судові витрати, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Вказане кореспондується із правовим висновком, зробленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17).

При вирішенні питання про відшкодування обвинуваченим процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні суд враховує також правовий висновок, викладений в постанові Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 01.03.2021 у справі №266/3090/18, провадження №51-3281кмп19, відповідно до якого згідно ч. 2 ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. За змістом наведеної норми КПК процесуальні витрати сторони обвинувачення на проведення експертиз у певному кримінальному провадженні здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України без окремого судового рішення, а їх покладення на обвинуваченого здійснюється лише у разі ухвалення обвинувального вироку за умови належного документального підтвердження. Стягнення процесуальних витрат при звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності, КПК України не передбачено. З урахуванням викладеного, процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 98, 100, 110, 174, 284-288, 350, 369-372, 392-395 КПК України, ст. 45 КК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_6 про звільнення її від кримінальної відповідальності задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України, на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям.

Кримінальне провадження №0000761 від 25.07.2019 року щодо ОСОБА_6 закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Судові витрати, пов`язані із проведенням судових експертиз віднести за рахунок держави.

Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого Личаківського районного суду м. Львова від 02.08.2019 року вилучене 25 липня 2019 року в ході огляду місця події майно скасувати.

Речові докази, а саме:

- мотоцикл «Вайпер V150A» д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_4 , що знаходиться у ВПД №1 (смт Любешів) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області повернути власнику ОСОБА_6 ;

- свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_5 та два захисні шоломи повернути власнику ОСОБА_6 ;

- автомобіль «Фольксваген-Гольф», д.н.з. НОМЕР_3 , номер шасі НОМЕР_6 , що знаходиться у ВПД №1 (смт Любешів) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області повернути власнику ОСОБА_13 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 ;

- свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_7 повернути власнику ОСОБА_13 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 ;

- змиви речовини бурого кольору, виявлені на дорожньому покритті та запаковані в паперові конверти №7 та №13, змиви потожирових виділів з керма та ручки передач автомобіля «Фольксваген-Гольф», д.н.з. НОМЕР_3 , змиви потожирових виділів з керма мотоцикл «Вайпер V150A» д.н.з. НОМЕР_2 , лакофарбове покриття з лобового скла автомобіля «Фольксваген-Гольф», д.н.з. НОМЕР_3 , жіночий кросівок темного кольору; жіночий кросівок напівсвітлого кольору знищити.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Любешівський районний суд Волинської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області ОСОБА_14