Справа № 473/1029/22
Номер провадження 1-в/473/130/2022
УХВАЛА
Іменем України

"30" травня 2022 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи «Вознесенська ВК №72», яка розташована за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Київська, 300 заяву засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Срібне Срібнянського району Чернігівської області, громадянина України, освіта середньо спеціальна, до засудження був зареєстрований за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , не маючого судимостей в силу ст.89 КК України, засудженого 30 листопада 2017 року Києво Святошинським районним судом Київської області за ч.2 ст.121 КК України до 08 років позбавлення волі /єдиний унікальний номер судової справи №369/10596/17, провадження №1-кп/369/755/17/, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72»

про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України

Учасники процесу
прокурор ОСОБА_4 ,

представик Державної установи «Вознесенська ВК №72» ОСОБА_5

захисник адвокат ОСОБА_6 ,

засуджений ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :
Вироком Києво Святошинського районного суду Київської області від 30 листопада 2017 року ОСОБА_7 був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України до 08 років позбавлення волі, із зарахуванням, на підставі ч.5 ст.72 КК України, строку попереднього ув`язнення в період з 10 червня 2017 року по 06 лютого 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі /єдиний унікальний номер судової справи №369/10596/17, провадження №1-кп/369/755/17/, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72».

Початок строку: 10 червня 2017 року. Кінець строку: 14 жовтня 2024 року.

Засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 12 червня 2017 року. Під час тримання в СІЗО міста Києва допустив одне порушення режиму утримання. Мав одне стягнення, заохочень не мав.
З 04 березня 2018 року відбував покарання в Державній установі «Черкаська ВК №62». За період відбування покарання мав 28 стягнень, заохочень не мав.
З 09 вересня 2020 року відбував покарання в СІЗО №21 міста Одеси. За період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.
З 08 вересня 2020 року відбуває покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72». За період відбування покарання характеризується негативно. Має шість стягнень, які зняті в установленому законом порядку, заохочень не мав.
Загалом за весь період відбування покарання в Державних установах України засуджений ОСОБА_7 мав 35 стягнень, які знято та погашено у встановленому законом порядку, заохочень не мав.
14 жовтня 2020 року засуджений ОСОБА_7 розглядався на комісії відповідно до статті 82 КК України. Рішенням комісії було відмовлено, оскільки засуджений ОСОБА_7 не став на шлях виправлення. Після розгляду комісією в порядку статті 82 КК України, засуджений ОСОБА_7 мав п`ять стягнень, заохочень не мав.
За час відбування покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72» засуджений ОСОБА_7 зарекомендував себе наступним чином: дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядку дня установи тільки під контролем адміністрації установи.
Відповідно до статті 133 КВК України ОСОБА_7 визнаний засудженим, який вчиняє злісні порушення установленого порядку відбування покарання.
У майстерні установи засуджений ОСОБА_7 не працевлаштований. Участь у суспільно корисному житті відділення не приймає, не вважає за необхідне. На зауваження реагує не завжди спокійно, іноді бурхливо та емоційно. Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати в чистоті та порядку, санітарно гігієнічних норм дотримується під контролем адміністрації установи. Участі у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі не приймає. У відношенні до представників адміністрації не завжди ввічливий та тактовний, допускає випадки сперечання. Підтримує зв`язок з рідними шляхом листування, отримує посилки. У скоєному злочині розкаюється. Усвідомив тяжкість та суспільну небезпеку скоєного злочину. Повністю визнає себе винним у скоєному злочині.
Заслухавши думки учасників процесу, доводи сторін, пояснення прокурора та засудженого, вивчивши матеріали судового провадження та матеріали особової справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення засудженого від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до вимог статті 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально виконавчого законодавства України, свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як слідує з даних довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_7 в період відбування основного покарання в Державних установах України мав 35 стягнень, які знято та погашено у встановленому законом порядку, заохочень не мав.
Тобто, дані про особу засудженого ОСОБА_7 за весь період відбування ним основного покарання в виді позбавлення волі, не свідчать про його сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення.

Стягнення, які були застосовані до засудженого ОСОБА_7 погашені в установленому законом порядку, але висновок про сумлінну поведінку і ставлення до праці суд повинен робити після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого за весь період відбування покарання. Як вбачається з характеристики у відношенні засудженого ОСОБА_7 , він участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі не приймає, він не довів своє виправлення, тому не заслуговує на застосування до нього пільги, згідно статті 81 КК України у вигляді умовно дострокового звільнення від подальшого відбування основного покарання.

Посилання сторони захисту на обставини щодо агресивного нападу 24 лютого 2022 року Російської Федерації на суверенну та незалежну Україну, та в зв`язку з цим наявність палкого бажання засудженого ОСОБА_7 долучитися до лав Збройних Сил України та стати на захист власної країни, не створюють правових підстав для застосування відносно засудженого ОСОБА_7 статті 81 КК України з можливістю його умовно дострокового звільнення від подальшого відбування основного покарання, відповідно до роз`яснень наданих Департаментом з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України від 09 квітня 2022 року.

Посилання сторони захисту на бажання засудженого ОСОБА_7 стати на збройний захист України, не створюють правових підстав для застосування відносно нього статті 81 КК України з можливістю його умовно дострокового звільнення від подальшого відбування основного покарання.

Суд вважає, що дані про особу засудженого ОСОБА_7 у своїй сукупності не свідчать про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування основного покарання, в зв`язку з чим клопотання про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування основного покарання в виді позбавлення волі не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання відносно засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 30 листопада 2017 року Києво Святошинським районним судом Київської області за ч.2 ст.121 КК України до 08 років позбавлення /єдиний унікальний номер судової справи №369/10596/17, провадження №1-кп/369/755/17/, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72» про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України відмовити.

Про прийняте рішення повідомити засудженого ОСОБА_7 .

Апеляційну скаргу на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області учасники процесу у встановленому законом порядку можуть подати до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 7 /семи/ днів з моменту її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той же строк, з дня отримання копії даної ухвали.

Суддя Вознесенського

міськрайонного суду ОСОБА_1