Справа № 541/743/22
Провадження № 1-кс/541/450/2022
У Х В А Л А

12 липня 2022 рокум.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю: прокурора ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4 ,
захисника, адвоката ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
розглянувши клопотання слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою по кримінальному провадженню за № 0000254 від 11.05.2022 року, відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дібрівка, Миргородського району, Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не маючого на утриманні дітей, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 07.04.2022 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 1 рік,
- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України,
в с т а н о в и в :

07 липня 2022 року слідчий СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 , за погодженням із прокурором Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України. Оскільки термін дії запобіжного заходу закінчується, досудове розслідування не завершено, ризики які існували на час обрання запобіжного заходу продовжують існувати.
Зі змісту поданого клопотання вбачається, що в провадженні СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.05.2022 року за № 0000254 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ст. 128, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.
В поданому клопотанні слідчий посилається на те, що ОСОБА_6 , діючи в співучасті з солдатом ТРО Збройних Сил України - ОСОБА_7 , 10 травня 2022 року, близько 16:00 год. нехтуючи вимогами статей 3, 28, 29 Конституції України, згідно яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; діючи за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вирішили помститися та залякати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за попередньо написану заяву до Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, щодо крадіжки майна, наслідком якого стало засудження ОСОБА_6 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області та призначення покарання останньому, піддавши братів ОСОБА_10 катуванню.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_7 , разом з ОСОБА_6 , маючи при собі спеціально пристосовані предмети для нанесення тілесних ушкоджень та спричинення при цьому фізичного болю, а саме складний ніж та електрошоковий пристрій, прибули до помешкання потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а саме до житлового будинку за місцем проживання останніх, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Перебуваючи в помешканні потерпілих, підійшовши до потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_6 з єдиним наміром на заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання, з метою подолання опору потерпілого та інших присутніх, завдав три удари кулаком правої руки по обличчю і один удар в область лівої частини тулубу останнього. При цьому, ОСОБА_6 під надуманим приводом почав звинувачувати ОСОБА_9 у причині притягнення його до кримінальної відповідальності. В подальшому, ОСОБА_6 продовжив завдавати аналогічні удари по голові та тулубу останнього та за попередньою змовою, разом із рядовим ОСОБА_7 змусив потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 перейти до кімнати зали. В приміщенні останньої, ОСОБА_6 , діючи узгоджено з рядовим ОСОБА_7 , нецензурно висловлювався на адресу ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , почали завдавати чисельні удари кулаками та ногами у взутті по голові тулубу та кінцівках останніх.

В подальшому, з метою посилити моральні страждання та використовуючи з тією ж метою ножі, один з яких ОСОБА_7 приніс з собою, а інший ОСОБА_6 віднайшов у помешканні потерпілих, як предмети пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень, з різною періодичністю почали завдавати колючі удари по голові та кінцівках потерпілих. В подальшому ОСОБА_6 , змусивши потерпілих стати на коліна та відкрити рот, почав заливати їх горілкою, яку приніс з собою. Продовжуючи знущання, ОСОБА_6 почав душити потерпілого ОСОБА_9 шнуром з подовжувача, продовжуючи словесно разом з ОСОБА_7 погрожувати та залякувати обох потерпілих. Далі, ОСОБА_6 продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання змусив потерпілих пройти до приміщення ванної кімнати, де за допомогою електрошокового пристрою вдарив декілька разів струмом братів ОСОБА_10 по тілу та голові. Продовжуючи знущання та приниження ОСОБА_6 змусив потерпілих лягти, а потім спробував знову заливати горілкою та водою. В свою чергу, в приміщенні ванної кімнати, ОСОБА_7 завдав цілеспрямований тичковий удар лезом ножа в праве плече потерпілого ОСОБА_9 . Після чого, з метою остаточної демонстрації власного самоствердження, ОСОБА_6 змусив ОСОБА_9 стати на коліна та здійснив на нього справляння природних потреб.

Потім, продовжуючи глумитися з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , ОСОБА_6 діючи спільно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , погрожуючи фізичною розправою, насильно примусили потерпілих перебувати поряд із собою, позбавивши таким чином їх волі, а саме фізичної свободи, особистої недоторканості, а також вільного вибору місця знаходження, можливості вільно пересуватися на власний розсуд, чим порушили основні права, свободи та загальнолюдські цінності, які повинна мати кожна людина, у тому числі закріплені статтею 33 Конституції України, якою гарантується свобода пересування, та демонструючи своє домінуюче становище у виниклій ситуації, змусили потерпілих навшпиньки рухатися до огороду.

В подальшому, застосовуючи погрози та фізичну силу, позбавляючи при цьому потерпілих можливості вільно, на свій розсуд пересуватися, аби продовжити знущання, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 змусили ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повернутися до будинку, в приміщенні якого ОСОБА_7 з метою посилити фізичні страждання потерпілого почав сипати сіль на рани, наявні на голові ОСОБА_9 , хизуючись фактом спричинення фізичного болю останньому. В подальшому, ОСОБА_7 , з тією ж метою, продовжив свої протиправні дії, спрямовані на умисне заподіяння сильного фізичного болю та страждання, завдав потерпілому ОСОБА_8 удар скляною банкою по голові, спричинивши йому тілесні ушкодження. Крім того, ОСОБА_7 завдав по тулубу та голові потерпілим ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , по два удари стільцем.

В результаті злочинної діяльності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 спричинені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку; садна, що розташовані: на зовнішній поверхні правого стегна в середній третині; на задній поверхні правого стегна в середній третині; на зовнішній поверхні правої гомілки в середній третині; на тильній поверхні правого передпліччя в нижній третині; в ділянці верхнього краю правої лопатки; на грудній клітині зліва по середньо-підпаховій лінії, на рівні 8-го ребра; на зовнішній поверхні лівої гомілки в середній третині; в нижній третині; в ділянці підборіддя; синці що розташовані: на задній поверхні правого плеча в нижній третині; на задній поверхні правого стегна в верхній третині; в поперековій ділянці справа; на задній поверхні правого стегна в верхній третині; в лівій поперековій ділянці; на лівій щоці, які могли утворитись не менш, ніж від дев`ятнадцяти точок прикладання сили тупих твердих предметів, якими, також, могли бути удари руками, зжатими в кулак, стопою ноги, взутою у взуття, в дані анатомічні ділянки тіла; рани, що розташовані: на зовнішній поверхні правого стегна в верхній третині; на задній поверхні правого плеча в верхній третині; в потиличній ділянці зліва; в ділянці правого тім`яного бугра; на передній поверхні правої ступні, які могли утворитися не менш, ніж від п`яти точок прикладання сили колюче-ріжучого предмету, яким, також, міг бути ніж, які по ступеню тяжкості та у своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень як спричинивші короткочасний розлад здоров`я та не є небезпечним для життя в момент спричинення.

В результаті злочинної діяльності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_8 спричинені наступні тілесні ушкодження: рани, що розташовані: на долонній поверхні лівого передпліччя в середній третині; на задній поверхні лівого плеча в середній третині; на задній поверхні лівого плеча в верхній третині; в ділянці лівого плечового суглобу по задній поверхні; на передній поверхні лівої гомілки в нижній третині; в ділянці лівого колінного суглобу; на зовнішній поверхні правого стегна в верхній третині; в лобній ділянці в середній частині; в лобній ділянці зліва які могли утворитись не менш ніж від дев`яти точок прикладання сили колюче-ріжучого предмету, яким, також, міг бути ніж; синці, що розташовані: на передній поверхні лівого плеча в середній третині; на задній поверхні лівого стегна в середній третині, які могли утворитись не менш від двох точок прикладання сили тупих твердих предметів, якими, також, могли бути удари кулаками, зжатими в кулак, стопою ноги, взутою у взуття, в дані анатомічні ділянки тіла, які по ступеню тяжкості та у своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень як спричинивші короткочасний і розлад здоров`я та не є небезпечним для життя в момент спричинення.

Такі дії ОСОБА_6 кваліфікуються за ч. 2 ст. 127 КК України, як катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, або інших насильницьких дій, з метою покарати потерпілого за дії, скоєні ним, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

При розгляді клопотання слідчим суддею слідчий підтримала його та просила задовольнити з посиланням на ризики, наведені у клопотанні. Звертала увагу суду, що по даному кримінальному провадженню підозрюваним може здійснюватися тиск на потерпілих, оскільки ОСОБА_8 був потерпілим, а ОСОБА_9 свідком по кримінальному провадженню за результатами розгляду якого ОСОБА_6 був засуджений Миргородським міськрайонним судом та останньому призначено покарання.
Прокурор просив задовольнити клопотання слідчого з підстав викладених у ньому. Наголошував, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить завдань кримінального провадження та не здатний запобігти ризикам на які вказано в клопотанні.
Захисник підозрюваного, адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання слідчого, оскільки ризики зазначені в клопотанні не обґрунтовані та не підтверджені будь-якими доказами. Суду пояснила, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, а саме дружину та маленького сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , має постійне місце проживання, а тому вважала за можливе обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту або можливості внесення застави.
Підозрюваний ОСОБА_6 підтримав позицію захисника. Зазначав, що не працює та в разі визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави не матиме змоги сплатити грошові кошти. Просив змінити запобіжний захід на більш м`який.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши зміст клопотання і матеріалів в копіях, якими слідчий і прокурор обґрунтовують доводи цього клопотання, суд приходить до наступного висновку.
Встановлено, що СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000254 від 11.05.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ст. 128, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.
13.05.2022 слідчим за погодженням з прокурором у присутності захисника ОСОБА_6 повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16.05.2022 підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 14 липня 2022 року.
29.06.2022 підозрюваному ОСОБА_6 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри з ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 127 КК України.
Постановою керівника Полтавської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону від 05.07.2022 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 13 серпня 2022 року.
Відповідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.
Частиною 1 ст. 194 КПК України передбачено - під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Згідно з ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
З матеріалів долучених до клопотання, про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу тримання під вартою, вбачається, що підозра у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України, є обґрунтованою. Оскільки підтверджується: рапортами щодо надходження повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення від 10.05.2022; заявами ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про вчинене кримінальне правопорушення від 10.05.2022; довідками КНП «Миргородська ЛІЛ» №1896 та №1897 від 10.05.2022; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 11.05.2022 та 12.05.2022; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 11.05.2022 та 12.05.2022; протоколами огляду місця події від 10.05.2022 та 11.05.2022; протоколом огляду речей від 11.05.2022; протоколами допиту свідків від 11.05.2022 та 12.05.2022; протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 від 12.05.2022; протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 від 12.05.2022; висновками СМЕ № 186 від 16.06.2022, № 187 від 16.06.2022; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілим: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 28.06.2022, а також іншими матеріалами у своїй сукупності.
Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершено, так як необхідно провести ряд слідчих-процесуальних дій, в тому числі отримати висновки додаткових судово-медичних експертиз відносно потерпілих, провести огляд відеозаписів з камер (нагрудних) працівників СРПП Миргородського РВП, а також допитати працівників ШМД.
Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.
При цьому згідно практики Європейського суду з прав людини, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування особи, однак тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, ризик втечі повинен оцінюватися в сукупності з іншими обставинами.
Зважаючи на вказане слідчий суддя при вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання враховує у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років. А також особу підозрюваного ОСОБА_6 , який має молодий вік, задовільний стан здоров`я, раніше судимий за скоєння тяжкого злочину проти власності, проживає не за місцем реєстрації, сім`ї та утриманців не має, не працевлаштований та підозрюється у вчиненні тяжкого злочину групою осіб із застосуванням насильства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, в період іспитового строку.
Враховуючи вищевикладені обставини слідчий суддя дійшов висновку, що підозрюваний перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, враховуючи усвідомлення можливого призначення передбаченого законом покарання у випадку доведеності його винуватості у скоєнні кримінальних правопорушень, а також продовжити злочинну діяльність, що перешкоджатиме проведенню всебічного, повного та об`єктивного досудового розслідування та на переконання суду унеможливлює застосування йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Крім того, твердження захисту щодо міцних соціальних зв`язків підозрюваного не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини зазначений ОСОБА_12 .
В справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
За таких обставин слідчий суддя не знаходить підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, що не забезпечить належного запобігання настанню вказаних ризиків, отже необхідно клопотання задовольнити та продовжити термін дії запобіжного заходу в межах строку досудового розслідування.
Частиною 4 ст. 183 КПК України передбачено, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

За обставин встановлених в ході досудового розслідування та доданих до клопотання матеріалів, слідчий суддя вважає, що відсутні підстави для визначення підозрюваному ОСОБА_6 застави.
Керуючись ст. ст. 2, 7, 94, 176178, 183, 193, 194, 196, 198, 205 КПК України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 датоване 06.07.2022 про продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , задовольнити.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю с. Дібрівка, Миргородського району, Полтавської області, українцю, громадянину України, із середньою спеціальною освітою, не одруженому, не маючому на утриманні дітей, офіційно не працюючому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України, продовжити строк дії запобіжного заходу тримання під вартою в межах строку досудового розслідування по кримінальному провадженню за № 0000254 від 11.05.2022 року до 13 серпня 2022 включно.
Копію цієї ухвали для виконання негайно направити до Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області.
Копію цієї ухвали для відому вручити прокурору, підозрюваному та слідчому органу досудового розслідування, яким ініційовано розгляд відповідного клопотання.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, однак відповідно до положень ст. 205 КПК України ця ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1