Провадження № 11-сс/4823/140/22 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2022 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку письмового провадження у м. Чернігові справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 червня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 червня 2022 року було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Прилуцького районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000411 від 31.05.2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та накладено арешт на транспортний засіб Volkswagen Golf, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , який був вилучений під час огляду місця події 31 травня 2022 року під керуванням ОСОБА_9 .

Своє рішення суд мотивував тим, що вказаний транспортний засіб визнаний речовим доказом в кримінальному провадженні, та для встановлення обставин вчинення даного кримінального правопорушення необхідно провести ряд слідчих експертиз, а також з метою збереження речового доказу і запобігання можливості його приховування, пошкодження, зникнення, втрати чи знищення транспортного засобу, та слідів кримінального правопорушення, які збереглися на ньому, а тому клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно підлягало задоволенню в повному обсязі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати та зобов`язати слідчого повернути автомобіль Volkswagen Golf, р.н. НОМЕР_1 , власнику ОСОБА_6 ..

В обгрунтування своїх вимог зазначає, що процесуальний статус власника арештованого майна на даний час по кримінальному провадженню відсутній, жодних дозволів на вчинення неправомірних дій ОСОБА_6 не надавала, цивільний позов до неї не заявлено, санкція статті 286 КК України не передбачає конфіскації. На думку сторони захисту, слідів контактування на автомобілі немає, сумніви щодо несправностей відсутні, оскільки автомобіль новий, тому ні трасологічна експертиза, ні експертиза технічного стану не може бути призначена, у зв`язку з чим не має перешкод повернення автомобіля власнику для належного зберігання. Вказує на порушення слідчим суддею ч. 1 ст. 172 КПК України, оскільки розгляд клопотання та ухвалення рішення відбулося за відсутності власника майна, яка не була належним чином повідомлена. На переконання захисника, слідчим суддею було невірно встановлено фактичні обставини справи та не об`єктивно досліджено матеріали кримінального провадження

В призначений апеляційним судом час сторони в судове засідання не з`явилися, в тому числі в Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області, з яким на прохання захисника ОСОБА_5 було призначено відео- конференцію між судами. У зв`язку з цим апеляційний суд розглядає справу у порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 406 КПК України.

Дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів способами, передбаченими КПК.

Відповідно, колегія суддів апеляційного суду, розглядаючи апеляційну скаргу, виходить з наданих сторонами в судове засідання доказів.

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень ч. 2 ст.170 цього Кодексу арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з вимогами ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За вимогами ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчим відділом Прилуцького районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000411 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху.

Так, 31.05.2022, близько 17 год. 15 хв., ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки Volkswagen Golf, р.н. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Котляревського м. Прилуки, на перехресті вул. Котляревського - Київська м. Прилуки, здійснюючи маневр повороту праворуч, на пішохідному переході, розташованому по вул. Київська м. Прилуки, біля вказаного перехрестя здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка переходила проїзну частину вул. Київська м. Прилуки, в результаті чого пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження.

Встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки Volkswagen Golf , р.н. НОМЕР_1 , його власником є ОСОБА_6 , мешканка АДРЕСА_1 .

31 травня 2022 року старшим слідчим відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СВ Прилуцького районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 винесена постанова про визнання у вказаному кримінальному провадженні речовим доказом вилученого в ході огляду місця події 31.05.2022 року автомобіля.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права та свободи власника майна з потребами кримінального провадження.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст.100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно з ч.ч. 2, 3 ст.170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на приписи ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Вказана норма чітко прописує випадки, коли допускається арешт незалежно від приналежності майна тій чи іншій особі.

З огляду на обставини кримінального провадження, враховуючи вимоги ч. 1 та ч. 2 ст. 170 КПК України щодо завдання та мети арешту, слідчий суддя при постановленні рішення вірно врахував, що зазначене майно відповідає критерію речового доказу та на підставі ст. 170 КПК України підлягає арешту.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до однозначного висновку, що майно, яке має ознаки речового доказу може вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Арешт майна з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, яка не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Крім того, на сьогоднішній день для об`єктивного встановлення всіх обставин кримінального правопорушення необхідно провести низку експертних досліджень, предметом яких є вилучене і арештоване майно.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме майно та гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту майна перевірялись судом першої інстанції, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Твердження захисника про порушення права на захист власника майна, а саме щодо неповідомлення про розгляд клопотання про арешт майна хоча і є слушними, проте не впливають на правильність висновків слідчого судді та не є підставою для скасування ухвали.

Що стосується доводів апеляційної скарги про невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам справи, колегія суддів зазначає, що всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації, питання причетності до кримінального правопорушення, винності чи не винності в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання належності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, в повному обсязі дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання, врахував правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 173 КПК України, тому необхідність накладення арешту на вказане майно обґрунтована та доцільна.

Посилання апелянта на ті обставини, що слідчим суддею не перевірено наявність належних підстав для забезпечення заходу кримінального провадження у виді арешту майна та не взято до уваги відсутність у клопотанні прокурора жодних доказів, які обґрунтовують доцільність та необхідність накладення арешту на вказане майно, є безпідставними.

Колегія суддів констатує, що при розслідуванні кримінального провадження, пов`язаного з дорожньо-транспортною пригодою, завжди виникає потреба в експертному дослідженні транспортного засобу і саме для цього і застосовується такий захід забезпечення, як арешт майна. Кутім, це не перешкоджає власнику майна повторно, у розумні строки, звернутись до слідчого судді з клопотанням про зняття арешту з майна.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається, наслідком чого є відмова у задоволенні апеляційної скарги.

Істотних порушень норм Кримінального процесуального кодексу України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді у справі не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 406, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 червня 2022 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Прилуцького районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000411 від 31.05.2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та накладено арешт на транспортний засіб Volkswagen Golf, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 без змін.

Ухвала є остаточною і подальшому оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4