Провадження № 1-кс/638/453/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

представників власників майна адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова клопотання слідчого СВ Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0002015 від 09.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, -

встановив:

До слідчого судді звернувся слідчий за погодженням з прокурором з клопотанням, в якому просить накласти арешт на вилучене майно 09.02.2022 року під час складання протоколу огляду місця події у проміжок часу з 00:45 год. по 01:12 год. за адресою: м.Харків, вул.Толбухіна буд.103, а саме мобільний телефон Redmi Note 8T (ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ) із сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_3 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що в провадженні СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0002015 від 09.11.2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що до слідчого відділу ХРУП №3 ГУНП в Харківській області надійшла заява за фактом того, що група осіб, діючи за попередньою змовою шахрайським шляхом заволоділа особистими коштами гр. ОСОБА_8 , чим спричинено останньому матеріальну шкоду у розмірі 277 000 гривень.

Слідчий зазначає, що на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова проведено тимчасовий доступ до речей та документів, що перебувають у володінні ПАТ КБ «ПриватБанк», де отримано інформацію про контрагентів (отримувачів) грошових коштів, яким здійснювались перекази за картковими рахунками, які належать ОСОБА_9 за період часу з 26.02.2021 року по 28.02.2021 року. Грошові кошти в сумі 277 000 гривень були перераховані з карткових рахунків, які належать ОСОБА_9 в період часу з 26.02.2021 року по 26.03.2021 року на картковий рахунок, що належить АТ «Універсал-Банк», користувачем якого є ОСОБА_10 , якими останній міг розпорядитись на власний розсуд. Слідством встановлено, що ОСОБА_9 у вказаний вище період здійснювала перерахунок грошових коштів територіально знаходячись неподалік від будинку, розташованого на АДРЕСА_1 , де згідно довідки Адресно-довідкового бюро від 25.11.2021 року зареєстрований ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

09.02.2022 року в період часу з 00 год. 45 хв. до 01 год. 12 хв. слідчим СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області було проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_2 , де гр. ОСОБА_9 видала мобільний телефон Redmi Note 8T (ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ) із сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_3 .

Слідчий зазначає, що з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування, а також подальшого проведення необхідних слідчих дій під час досудового розслідування на теперішній час виникла необхідність у накладенні арешту на вилучені предмети.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримала. Надала для огляду в судовому засіданні матеріали кримінального провадження.

В судовому засіданні представник власника майна заперечував проти задоволення клопотання слідчого. Адвокат ОСОБА_5 надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що з клопотанням до суду мав звернутись прокурор, а не слідчий; у клопотанні про арешт майна відсутні відомості про всіх власників тимчасово вилученого майна, не зазначено кому належить вилучене майно, а також не додані документи, які підтверджують право власності на майно, яке належить арештувати. Вказує, що слідчим не доведено та не обґрунтовано правову підставу арешту майна, можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні; до клопотання не додано постанови про призначення експертизи вилучених документів, не надано доказів обґрунтованої підозри у вчиненні правопорушення. При цьому також зазначає, що повноваження слідчих та прокурорів не доведено належним чином. На підставі викладеного просить відмовити у повному обсязі у задоволенні клопотання слідчого.

Розглянувши клопотання слідчого, заслухавши думку учасників провадження, дослідивши надані докази, а також оглянувши матеріали кримінального провадження №0002015 від 09.11.2021 року, слідчий суддя дійшов наступного.

Слідчим відділом Харківського РУП №3 ГУНП України в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0002015 від 09.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

З Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 08.11.2021 року до СВ ХРУП №3 надійшла заява від гр. ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи спільно, з єдиним корисливим мотивом разом із ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом обману заволоділи грошовими коштами заявника у сумі близько 277 тисяч гривень. ОСОБА_9 зі свого карткового рахунку ПАТ «ПриватБанк» перерахувала грошові кошти в період часу з 26.02.2021 року по 28.03.2021 року в сумі близько 277 тисяч гривень на картковий рахунок АТ «Універсал-Банк», що належить ОСОБА_10 .. У подальшому ОСОБА_10 розпорядився вказаними коштами на власний розсуд, в тому числі зняття готівкових коштів з каси «Універсалбанку». Вказані дії вищезазначених осіб спричинили матеріальну шкоду заявнику в сумі близько 277 тисяч гривень.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).
Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").
Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.ст. 168, ч. 2, 236, 237 КПК України тимчасове вилучення майна: речей та документів, які мають значення для кримінального провадження, може здійснюватися також під час обшуку та огляду. Тому тимчасове вилучене майно може належати не тільки підозрюваному (ч.1 ст.167 КПК України), а й іншим особам.
Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено .

Відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, передбаченому кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, треті х осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Крім того, ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Аналіз вище зазначеної норми закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
Встановлено, що 09.02.2022 року в ході проведення огляду місця події за адресою: м.Харків, вул.Толбухіна 103 було вилучено мобільний телефон Redmi Note 8T (ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ) із сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_3 .
Постановою слідчого від 09.02.2022 року зазначений телефон визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Зі змісту клопотання також вбачається, що слідчим в обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні, посилається на необхідність саме збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
При цьому у відповідності до частин 1, 2 статті 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
У відповідності до ч.4 вказаної статті проведення слідчих (розшукових) дій у нічній час (з 22 години до 6 години) не допускається, за винятком невідкладних випадків, коли затримка в їх проведенні може призвести до втрати слідів кримінального правопорушення чи втечі підозрюваного, а також крім здійснення кримінального провадження у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу.
Зі змісту протоколу вбачається, що огляд місця події, в результаті проведення якого у гр. ОСОБА_9 за адресою: м.Харків, вул.Толбухіна 103 у кабінеті №409 вилучено мобільний телефон Redmi Note 8T (ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ) із сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_3 , проводився 09.02.2022 року в період з 00 години 45 хвилин до 01 години 12 хвилин.
Крім того, згідно змісту протоколу, гр. ОСОБА_9 добровільно видала зазначений телефон, тоді як матеріали кримінального провадження не містять підтверджень цього, не надано їх слідчим і в судовому засіданні.
Статтею 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, слідчий суддя вважає, що вилучення вказаного майна відбулось з порушенням норм процесуального права і таке майно є недопустимим доказом у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим відсутні підстави для його збереження.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України - відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Враховуючи вищевикладене та керуючи ст. ст. 170-173, 233, 309 КПК України, -

постановив:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0002015 від 09.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України відмовити.

Майно, вилучене 09.02.2022 року під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 повернути законному володільцю.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 11.07.2022 року о 14:00 годині.

Слідчий суддя: ОСОБА_1