Справа № 738/1036/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/319/22
Категорія - ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові, кримінальне провадження, внесене 4 червня 2021 року в ЄРДР за № 0001815, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2022 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Дубов`язівка Конотопського району Сумської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, раніше судимого вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 червня 2020 року за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці;

- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.

На підставі статті 71 КК України до покарання призначеного судом ОСОБА_7 за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 червня 2020 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяці.

Термін відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з часу його затримання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні, пов`язані із залученням експерта, у сумі 343,22 гривень.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 червня 2021 року близько 23-00 години, ОСОБА_7 з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи умисно, повторно, знаходячись біля кафе «Сюрприз», що знаходиться на площі Революції, 2 у селищі Березна Чернігівського району Чернігівської області, підійшов до потерпілого ОСОБА_9 та шляхом ривка з плеча останнього відкрито викрав сумку з тканини, яка немає для потерпілого матеріальної цінності, всередині якої знаходився мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 7A, 16Gb», вартістю 1525 гривень, із сім картою оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл», яка для потерпілого не становить матеріальної цінності, які належать ОСОБА_9 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

В подальшому, 05 червня 2021 року в період часу з 01-10 години по 03-57 годин, ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем проживання по АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом отримання відомостей про пароль доступу до мобільного додатку «Приват24», використовуючи раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 7A, 16Gb», що належить потерпілому ОСОБА_9 , із сім картою оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» із номером НОМЕР_1 , який є фінансовим номером клієнта АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_9 , здійснив дзвінок на номер гарячої лінії «3700» АТ КБ «Приватбанк» та замовив консультацію від оператора з обслуговування клієнтів банку АТ КБ «Приватбанк». ОСОБА_7 , отримавши на номер НОМЕР_1 вхідний дзвінок від оператора з обслуговування клієнтів АТ КБ «Приватбанк», видаючи себе за ОСОБА_9 , повідомив оператору про необхідність зміни паролю для входу в мобільний додаток «Приват24». Після цього, ОСОБА_7 отримав на номер НОМЕР_1 від АТ КБ «Приватбанк» смс-повідомлення із зазначенням нового паролю, що надало йому можливість здійснити фінансові операції з банківською картою банку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , держателем якої є ОСОБА_9 .. В подальшому, ОСОБА_7 , достовірно знаючи про наявність грошових коштів на банківській карті № НОМЕР_2 , держателем якої є ОСОБА_9 , здійснив шість операцій по перерахуванню грошових коштів, з яких п`ять операцій по перерахуванню грошових коштів на мобільний номер НОМЕР_1 на загальну суму 810 гривень, які в подальшому перевів на свій банківський рахунок, та одну операцію по перерахуванню грошових коштів на інший банківський рахунок на суму 1015 гривень. Таким чином, ОСОБА_7 , таємно викрав грошові кошти на загальну суму 1825 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просив скасувати вирок суду в частині визнання останнього винним за ч. 2 ст. 186 КК України та постановити новий, яким визнати його підзахисного невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а в решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що у кримінальному провадженні відсутні прямі докази причетності ОСОБА_7 до скоєння інкримінованого злочину за ч. 2 ст. 186 КК України, а досудове розслідування та судове слідство проведено однобічно з грубим порушенням КПК України.

Вказує, що обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України підтверджується виключно показаннями потерпілого і суперечать іншим доказам по справі, а також ґрунтуються на показаннях дружини з якою на той час у обвинуваченого виникли непорозуміння та неприязні відносини.

Апелянт також зазначає, що жоден свідок не підтвердив факт відкритого заволодіння будь-яким майном, що належало потерпілому, що було проігноровано судом.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні обвинувачений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з викладених в ній підстав.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами та ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 186 КК України судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання:

- обвинуваченого ОСОБА_7 пояснив, що він проїжджаючи мимо магазину «Гастрономчик», побачив на ганку магазину сумку, забрав її і поїхав далі, повернувшись додому, знаходячись на кухні, виявив в сумці мобільний телефон, гаманець, документи, банківські карти «Приватбанку». Після чого він перекинув з банківської карти потерпілого на номер мобільного телефону потерпілого десь 800 гривень, а потім ці гроші перевів на свою карту, та перевів з банківської карти потерпілого на свою карту ще 1000 гривень. Згодом дружина повідомила, що речі в сумці належать її однокласнику. Через декілька днів дружина повідомила, що віддала телефон потерпілому. Через декілька днів потерпілий приїхав з поліцією, він добровільно видав сумку з речами, при цьому повідомив потерпілому та працівникам поліції, що знайшов її;

- потерпілого ОСОБА_9 який пояснив, що 04 червня 2021 року вийшовши з кафе «Юліана», він перейшов дорогу та зайшов за приміщення кафе «Сюрприз», оскільки там не має освітлення, справити природні потреби. В цей час позаду нього хтось підійшов, відстебнув сумку, зірвав з плеча і зник у невідомому напрямку. Коли він обернувся, то побачив, що це була особа чоловічої статі, зростом приблизно 175 см, останній перебігав через дорогу, він крикнув йому стояти, на що чоловік обернувся, і оскільки ця частина дороги освітлювалася ліхтарем, він побачив частину його обличчя, а також запам`ятав одяг, в який він був одягнений. Потім цей чоловік зник в темряві, побіг в напрямку парку. Через день-два дізнався, що близько 01-00 години ночі 05 червня 2021 року з його банківської карти були зняті гроші в декілька операцій. Через деякий час в центрі смт. Березна він зустрів ОСОБА_10 , яка повідомила йому, що знає, де його сумка, а саме те, що сумка у неї вдома, її приніс додому чоловік;

- свідка ОСОБА_11 , дружини обвинуваченого ОСОБА_7 , яка пояснила, що коли чоловік повернувся додому десь о 01-15 годині, із собою привіз барсетку, сказав, що знайшов її на ганку магазину «Гастрономчик», Згодом бачила, як чоловік, за допомогою телефону знімав гроші з банківської карти, подивившися вміст барсетки, вона впізнала свого однокласника ОСОБА_12 і повідомила чоловіку про це, на що останній відповів, щоби вона зателефонувала та повернула йому речі.

- свідка ОСОБА_13 яка пояснила, що 04 червня 2021 року вона перебувала в кафе «Юліана», що в смт. Березна, десь близько 23-00 години до кафе заходив ОСОБА_14 , у нього з собою була сумка одягнена через плече. В кафе він перебував недовго, потім вийшов і більше не заходив.

Встановлені судом обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, також підтверджується даними, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- заяві ОСОБА_7 від 14 червня 2021 року, відповідно до якої останній добровільно видав сумку, в якій знаходилися ключі, документи та гаманець, яку, як повідомив ОСОБА_7 , знайшов 04 червня 2021 року в смт. Березна;

- протоколі огляду речей від 14 червня 2021 року та фототаблицях до нього якими зафіксовано проведення огляду добровільно виданих ОСОБА_7 речей. Присутній під час огляду ОСОБА_9 повідомив, що вказані речі належать йому і були викрадені 04 червня 2021 року біля кафе «Сюрприз» в смт. Березна Чернігівського району Чернігівської області;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 червня 2021 року згідно якого потерпілий ОСОБА_9 впізнав на фото №3 особу, яка 04 червня 2021 року близько 23-00 години біля кафе «Сюрприз», що в смт. Березна Чернігівського району та Чернігівської області, відкрито викрав, шляхом ривку, сумку з речами; особу впізнав за рисами обличчя, формою голови, зачіскою та формою очей. Згідно з довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 червня 2021 року на фотознімку №3 зображений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- виписці по картці/рахунку НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC7 від 05.04.2017, сформованої за період 05.06.2021 05.06.2021, згідно якої здійснено п`ять операцій по перерахуванню грошових коштів на телекомунікаційні послуги на загальну суму 810 гривень, та одну операцію по перерахуванню грошових коштів на інший банківський рахунок на суму 1015 гривень;

- протоколі огляду речей (мобільних додатків) від 18 червня 2021 року з якого вбачається, що у присутності та з дозволу потерпілого ОСОБА_9 слідчим було проведено огляд особистого кабінету додатку «Приват24», шляхом введення логіну та паролю;

- висновку експерта № 3445/21-24 від 25 червня 2021 року відповідно до якого вартість мобільного телефону марки Xiaomi модель Redmi 7A, з об`ємом пам`яті 4/16 Gb на вторинному ринку України станом на 04 червня 2021 року може складати 1525 грн.;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 24 червня 2021 року з участю потерпілого ОСОБА_9 , відповідно до якого останній показав, що 04 червня 2021 року він зупинився біля кафе «Сюрприз», де не світить ліхтар, справити свої природні потреби, в цей час до нього позаду підійшла невідома йому на той час особа, відстебнула сумку, зірвала її з плеча і побігла. Коли він обернувся, то побачив чоловіка, який перебігав дорогу і втік у невідомому йому напрямку в парк. Також під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_9 показав, за якими саме ознаками він впізнав обвинуваченого, які речі знаходилися в сумці, як він дізнався від працівників Приватбанку про те, що з його банківської карти після викрадення сумки були зняті гроші та яку суму;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 10 серпня 2021 року з участю підозрюваного ОСОБА_7 в ході якого останній на пропозицію слідчого показав механізм переказу грошових коштів з мобільного телефону потерпілого;

- виписці по картковому рахунку, відкритому в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_15 , сформованої за період з 04-07 червня 2021 року, та меморіальних ордерів від 07 червня 2021 року з яких вбачається зарахування в цей період на рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_15 , грошових переказів.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені обвинуваченим в апеляційній скарзі, були предметом дослідження під час судового розгляду. Суд першої інстанції законно, обґрунтовано та вмотивовано не знайшов підстав для визнання доказів недопустимими та неналежними, чи такими, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, з чим також погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, а відтак, не приймати їх до уваги чи ставити під сумнів, відсутні будь-які підстави.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_16 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права і щодо невірної оцінки та врахування показань свідків, а зводяться лише до переоцінки доказів, які вже досліджувались судом першої інстанції та яким надана детальна оцінка, викладена у оскаржуваному рішенні.

Доводи сторони захисту, про непричетність та недоведеність вини ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 КК України колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Кваліфікація злочину це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Поряд з цим кримінально-правові ознаки вчиненого суспільно небезпечного діяння, які суд першої інстанції навів у вироку, узгоджуються з ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 .

Так, виходячи з положень ст. 186 КК, грабіж - це відкрите викрадення чужого майна.

При цьому викрадення вважається відкритим, якщо воно вчинюється у присутності власника майна або особи, у віданні чи під охороною якої перебуває майно, і винний усвідомлює, що ці особи розуміють сутність його злочинних дій.

Таким чином, основною ознакою об`єктивної сторони грабежу є відкрите викрадення чужого майна.

Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що з об`єктивної та суб`єктивної сторони дії обвинуваченого ОСОБА_7 охоплювались єдиним корисливим умислом, спрямованого на відкрите заволодіння майном потерпілого.

Згідно показань ОСОБА_9 , хтось підійшов, відстебнув сумку, зірвав її з плеча та в згодом зник в невідомому напрямку, під час переслідування нападника він зміг його розглядіти та в подальшому під час слідчої дії впізнання потерпілий ствердно вказав на ОСОБА_7 , як на особу нападника та в ході слідчого експерименту за його участі повідомив деталь нападу.

Показання потерпілого, які узгоджуються з іншими, вищезазначеними доказами у кримінальному провадження, жодних сумнівів не викликають та є послідовними. Підстав вважати про можливе обмовлення обвинуваченого у колегії суддів не має, при цьому сам обвинувачений повідомляв, що раніше з потерпілим не були знайомі, будь-які неприязні стосунки між ними відсутні.

Посилання апелянта, що вирок суду ґрунтується на показаннях свідка ОСОБА_11 , з якою обвинуваченого склалися неприязні відносини колегія суддів вважає надуманими з огляду на те, що показання вказаного свідка стосуються лише поведінки обвинуваченого після заволодіння майном потерпілого та щодо факту заволодіння грошовими коштами з рахунку потерпілого і враховувалися судом лише в сукупності з іншими доказами у справі.

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи всі наведені вище докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена та його дії правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст.186 КК України, так як він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то воно визначене судом з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Вказаний висновок узгоджується з нормами ст. 65 КК України в якій зазначено, що суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, думку потерпілого, дані про особу обвинуваченого, його вік, матеріальний та сімейний стан, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, наслідки, які настали від його вчинення, відношення обвинуваченого до вчиненого і його поведінку після вчинення кримінального правопорушення те що він раніше судимий за вчинення аналогічного злочину та повторно злочини вчинив з корисливих мотивів під час іспитового строку за попереднім вироком, висновок органу пробації згідно якого є висока ймовірність вчинення повторного правопорушення. Прийняв до уваги наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_7 покарання в межах встановлених санкціями інкримінованих кримінальних правопорушень.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_7 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а призначене покарання у визначеному розмірі є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2022 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3