печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8084/22-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

підозрюваного ОСОБА_3 і захисника ОСОБА_4 , процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000553 від 19 червня 2019 року ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
16.02.2022 прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000553 ОСОБА_3 .

Клопотання обґрунтовує тим, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000553 від 19.06.2019, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 361, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 361 ч. ч. 2, 3, 5 ст. 185 КК України.

Суть підозри орган досудового розслідування обґрунтовує наступним.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що на початку травня 2019 року, у невстановлений час та невстановленому органом досудового розслідування місці, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на незаконне збагачення шляхом несанкціонованого втручання в роботу автоматизованих систем як способу подальшого вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), а саме грошових коштів, які знаходяться на рахунках фізичних осіб у банківських установах.

З метою реалізації свого злочинного задуму, ОСОБА_3 вступив у змову із невстановленою органом досудового розслідування особою, яка будучи обізнаною про злочинні наміри ОСОБА_3 , погодилася допомогти останньому у вчиненні несанкціонованого доступу в роботу автоматизованих систем, мереж електрозв`язку, що повинно було виразитись у відновленні (перевипуску) SIM-карти мобільного оператору ПрАТ «ВФ Україна» із номером НОМЕР_1 , відомості про який ОСОБА_3 надав вказаній невстановленій органом досудового розслідування особі.

В подальшому, 08.05.2019 близько 20 год. 00 хв. невстановлена органом досудового розслідування особа, перебуваючи в приміщенні спеціалізованого магазину оператору мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» за адресою: м. Київ, пр-т Миру, буд. 1, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_3 , здійснила відновлення (перевипуск) SIM-карти мобільного оператору ПрАТ «ВФ Україна» із номером НОМЕР_1 , що належить громадянці України ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на той час перебувала за кордоном у Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії, про що свідчить активація вказаного номеру телефону відповідно до положення базової станції за адресою: м. Київ, проспект Миру, буд. 1, універмаг « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з використанням мобільного терміналу ІМЕІ НОМЕР_2 .

Внаслідок зазначених протиправних дій, відбулося фізичне відключення від мережі оператору мобільного зв`язку SIM-карти із номером НОМЕР_1 з первинним унікальним серійним номером, який перебував у користуванні ОСОБА_6 , та одночасна фізична активація SIM-карти із номером НОМЕР_1 з іншим унікальним серійним номером, який потрапив у користування та розпорядження до невстановленої органом досудового розслідування особи.

В подальшому, за невстановлених досудовим розслідуванням на даний час обставин, від невстановленої органом досудового розслідування особи, вказану вище відновлену SIM-карту мобільного оператору із номером НОМЕР_1 у своє розпорядження отримав ОСОБА_3 .

Так, отримавши у своє розпорядження SIM-карту мобільного оператору із номером НОМЕР_1 , ОСОБА_3 в період часу з 08.05.2019 по 10.05.2019, перебуваючи у м. Києві, неодноразово здійснював спроби несанкціонованої верифікації в різного роду онлайн сервісах, про що свідчить перелік абонентів, з якими проведено з`єднання в мобільній мережі, серед яких згідно відомостей ПрАТ «ВФ Україна» є наступні абоненти: у месенджері спілкування «VIBER» - банківська установа «PUMB», банківська установа «MONOBANK», фінансова установа «DINERO», онлайн сервіс надання послуг «KABANCHIKU», банківська установа «PROCREDIT», компанія «APPLE»; у месенджері спілкування «WHATSAPP» - сервіс «SMSINFO», сервіс мобільного оператору «VODAFONE», короткий номер «729» служби інтернет-банкінгу АТ «Укрсиббанк» та інші.

Далі, в період 09.05.-10.05.2019, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, використовуючи вказану відновлену SIM-карту мобільного оператору із номером НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з корисливою метою, перебуваючи у невстановленому органом досудового розслідування місці, шляхом зміни логічного захисту системи паролю до облікового запису системи інтернет-банкінгу, ОСОБА_3 використовуючи вказаний номер мобільного телефону НОМЕР_1 , згенерував новий пароль, після чого з його використанням увійшов до системи інтернет-банкінгу АТ «Укрсиббанк» від імені ОСОБА_6 , що являє собою несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем інтернет-банкінгу АТ «Укрсиббанк» - техніко-технологічних і організаційно-правових методів і прийомів надання банком послуг клієнту на основі розпоряджень, які клієнт передає на відстані (віддаленим способом), тобто без відвідання банку з використанням сервісу за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 що призвело до витоку, підробки, блокування інформації, а саме отримання доступу до інформації, що становить банківську таємницю, блокування ОСОБА_6 як власнику відомостей клієнта банківської установи банку АТ «Укрсиббанк» можливості доступу та розпорядження такими відомостями, позбавлення можливості електронного управління своїми рахунками, та що у свою чергу являлося способом подальшого вчинення крадіжки грошових коштів з рахунків потерпілої.

Так, ОСОБА_3 , маючи можливість розпоряджатися отриманою ним інформацією, що становить банківську таємницю, 10.05.2019 перебуваючи у м. Києві (більш точної адреси в ході досудового розслідування не встановлено) здійснив переказ коштів з банківського рахунку № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 , без її відому, на підконтрольну йому банківську карту № НОМЕР_4 , яка належить ОСОБА_7 , на загальну суму 39 500 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот) гривень, здійснивши при цьому 2 транзакції в сумі 14 500 (чотирнадцять тисяч п`ятсот) гривень о 04 год. 08 хв. та 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень о 04 год. 19 хв., таким чином вчинивши таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, які належать потерпілій.

В подальшому, того ж дня, у період часу з 04 год. 21 хв. по 04 год. 47 хв. ОСОБА_3 здійснив таємне викрадення чужого майна шляхом переказу грошових коштів з банківського рахунку № НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_6 на наступні підконтрольні йому карткові рахунки банківських карт, а саме:

- на картковий рахунок № НОМЕР_5 , на суму 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень;

- на картковий рахунок № НОМЕР_5 , на суму 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень;

- на картковий рахунок № НОМЕР_6 , на суму 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень;

- на карту № НОМЕР_4 АТ «Укрсиббанк», яка належить ОСОБА_7 , на суму 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень;

- на карту № НОМЕР_4 АТ «Укрсиббанк», яка належить ОСОБА_7 , на суму 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.

Крім того, того ж дня, о 05 год. 31 хв., ОСОБА_3 , діючи умисно, протиправно, з метою власного незаконного збагачення, використовуючи спеціальний сервіс переказу коштів під назвою «ЗА мить», що дозволяє здійснити переказ коштів на ім`я клієнта банку АТ «Укрсиббанк», не вказуючи його банківських реквізитів, увійшовши до системи інтернет-банкінгу АТ «Укрсиббанк» від імені ОСОБА_6 шляхом авторизації з використанням номеру мобільного телефону останньої НОМЕР_1 , здійснив таємне викрадення чужого майна шляхом переказу грошових коштів на відкритий у АТ «Укрсиббанк» рахунок на своє ім`я у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Викраденими з банківського рахунку потерпілої грошовими коштами ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд, шляхом їх обготівкування та розподілу між співучасниками.

Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_3 , вчинених за попередньою змовою групою осіб з невстановленими в ході досудового розслідування співучасниками, потерпілій ОСОБА_6 спричинено майнову шкоду на загальну суму 214 500 (двісті чотирнадцять тисяч п`ятсот) гривень, що складає 223 (двісті двадцять три) неоподаткованих мінімуми доходів громадян та є значною шкодою.

Крім того, досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_3 , в період з 2019 року по серпень 2020 року офіційно не працюючи, тобто не маючи сталого джерела доходів, не бажаючи займатися законною трудовою діяльністю, зважаючи на вже отриманий досвід у злочинній діяльності, спрямованій на несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем та подальше таємне викрадення чужого майна, вирішив стати на шлях вчинення злочинів, з метою швидкого, незаконного збагачення.

Організована група являлася стійким, попередньо зорганізованим об`єднанням, створеним з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, яка стабільно діяла протягом тривалого часу, а саме з серпня 2020 року по березень 2021 року, тобто до припинення її діяльності правоохоронними органами України.

Копія клопотання та матеріалів, на його обґрунтування, у відповідності до ч. 2 ст. 184 КПК України надані підозрюваному 15.02.2022.

Прокурор у клопотанні зазначив, що з 24.01.2022 по теперішній час, підозрюваному та захисникам відповідно до обов`язку, покладеного на сторону обвинувачення, зазначеному у ч. 2, 3, 4 ст. 290 КПК України було надано доступ до усіх матеріалів кримінального провадження із зазначенням їх переліку.

Обґрунтовуючи клопотання слідчий вважає наявними підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, враховуючи при цьому наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_3 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, потерпілих, експертів у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а також враховуючи обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились, з урахуванням часу, який потрібен для ознайомлення з матеріалами провадження підозрюваним та їх захисникам, складення обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування, враховуючи судове навантаження, час, який буде потрібний для організації та проведення підготовчого засідання і призначення кримінального провадження до розгляду виникла необхідність у застосуванні вищевказаного запобіжного заходу.

Вказані обставини на думку прокурора виправдовують застосування до підозрюваного домашнього арешту, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив клопотання задовольнити, зазначив, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є єдиним можливим заходом, а відтак інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

В судовому засіданні підозрюваний та його захисник заперечували щодо задоволення клопотання та просили відмовити у його задоволенні, вказавши на необґрунтованість підозри та відсутність ризиків.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, надходжу до наступних висновків.

31.03.2021 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, ч. 4 ст. 190 КК України та вручено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

01.04.2021 підозрюваний ОСОБА_3 до Печерського районного суду м. Києва для розгляду клопотання не прибув.

06.04.2021 органом досудового розслідування оголошено у розшук підозрюваного ОСОБА_3 .

12.04.2021 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_3 (строком дії до 11.10.2021).

11.05.2021 прокурором винесено постанову про виділення матеріалів досудового розслідування відносно ОСОБА_3 в інше кримінальне провадження № 0000594, у зв`язку з не встановленням місцезнаходження останнього.

18.10.2021 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_3 в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0000594.

03.11.2021 підозрюваного ОСОБА_3 затримано.

04.11.2021 до підозрюваного ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22.11.2021 з визначенням розміру застави у вигляді 228 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 499 092 гривень, з покладенням наступних обов`язків:

- не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

- носити електронний засіб контролю.

Підозрюваним ОСОБА_3 внесено заставу, у зв`язку з чим звільнено з під варти, відтак останній, відповідно до вимог ч. 4 ст. 202 КПК України вважався таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

17.11.2021 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва продовжено дію вищевказаних обов`язків застави, покладених на підозрюваного ОСОБА_3 строком до 30.12.2021.

05.11.2021 прокурором об`єднано матеріали досудових розслідувань №0000594 та №0000553, у зв`язку із встановленням місцезнаходження підозрюваного.

Строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000553 продовжено слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва до десяти місяців, а саме до 30 січня 2022 року.

21.01.2022 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва задоволено клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні застосованого до ОСОБА_3 та змінено його на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання на строк до 30.01.2022 із покладенням на підозрюваного наступних обов`язків:

- не відлучатись за межі України, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- носити електронний засіб контролю.

Так, 22.01.2022 ОСОБА_3 повідомлено про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. ч. 2, 3, 5 ст. 185, ч. 2 ст. 361, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 361 КК України.

24.01.2022, прокурором у кримінальному провадженні у відповідності до вимог ч. 1 ст. 290 КПК України зібрані під час досудового розслідування докази були визнані достатніми для складання обвинувального акту та надано доручення слідчому про повідомлення сторонам кримінального провадження про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів кримінального провадження.

Після цього, підозрюваному у вказаному провадженні, його захисникам повідомлено про надання доступу до матеріалів кримінального провадження та можливість ознайомитись з ними.

На теперішній час триває ознайомлення з матеріалами досудового розслідування.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя, вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами, а саме:

- показаннями потерпілих ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що містяться у протоколах їх допитів, відповідно до яких встановлено, що у різний період часу від їх імені та без їх відома, належні їм номери мобільного оператору припиняли свою роботу із незрозумілих їм причин, після чого стало відомо про списання коштів із розрахункових рахунків у банківських установах;

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів ТОВ «лайфселл» та протоколом огляду вилученої інформації від 18.03.2021;

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів АТ КБ «Приватбанк» та протоколом огляду вилученої інформації від 03.03.2021;

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів ТОВ «Укрнет» та протоколом огляду вилученої інформації від 06.03.2021;

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів ПрАТ «ВФ Україна» та протоколом огляду вилученої інформації від 03.03.2021;

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та протоколом огляду вилученої інформації від 05.03.2021;

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів АБ «Банк Південний» та протоколом огляду вилученої інформації від 10.12.2020;

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів ПрАТ «ВФ Україна» та протоколом огляду вилученої інформації від 18.12.2020;

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів АТ «Укрсиббанк» та протоколом огляду вилученої інформації від 21.12.2020;

- протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, які містять інформацію про переказ коштів з рахунків фізичних осіб та їх подальше обготівкування, зокрема протоколи огляду інформації НСРД від 25.03.2021;

- протоколом обшуку від 31.03.2021 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- протоколами оглядів речей та предметів, вилучених в ході обшуку від 31.03.2021 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, інкримінованого йому стороною обвинувачення, а відтак доводи сторони захисту про протилежне слідчий суддя не приймає.

Відтак, у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи одного із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу необхідно враховувати, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Як особа, ОСОБА_3 характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, визначене місце проживання, за якими характеризується позитивно.

Судовим розглядом, з урахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_3 , даних, що характеризують його особу, встановлено, що клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень слідчого про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України.

Долучені до клопотання докази, містять переконливі дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_3 інкримінованого діяння, однак не містять обґрунтованих доказів стосовно наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених ст. 177 КПК України, які б передбачали застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 сг. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Слідчим суддею встановлено, що на теперішній час у кримінальному провадженні досудове розслідування завершено та стороною обвинувачення відкрито матеріали досудового розслідування, проте обставиною, яка перешкоджає закінченню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді є виняткова складність кримінального провадження, та як наслідок великий обсяг матеріалів досудового розслідування, з якими необхідно ознайомити підозрюваних та їх захисників.

Також, необхідно врахувати, що сторона захисту може мати свої матеріали, які буде використовувати як докази у суді, та з якими сторона обвинувачення повинна ознайомитись.

Варто зазначити, що виконання вимог ст. 290 КПК України має вирішальне значення для кримінального провадження, оскільки якщо сторона не здійснить відкриття матеріалів, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Доказів того, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків, потерпілих, експертів у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, слідчому судді не надано. Твердження з приводу існування таких ризиків є сумнівними, з урахуванням встановлених обставин вчинення кримінального правопорушення та даних, які характеризують особу підозрюваного, та як наслідок розцінюється як домисел, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаного слідчому судді не надано, а тому такі твердження є лише припущеннями слідчого.

При цьому ризик переховування підозрюваного не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого застосування покарання та під впливом можливого тягаря призначення такого покарання у майбутньому.

Дані про особу підозрюваного, який є раніше не судимий, має постійне місце проживання та родину свідчить на користь останнього, та в свою чергу спростовує доводи слідчого щодо можливості існування неналежної процесуальної поведінки підозрюваного та свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, враховуючи, що стороною обвинувачення було доведено наявність обґрунтованої підозри, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим, що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання строком до 22 квітня 2022 року включно, з одночасним покладенням на ОСОБА_11 процесуальних обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 22 квітня 2022 року включно.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_3 виконувати процесуальні обов`язки, визначені частиною п`ятою ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду у кримінальному провадженні;

- не відлучатися за межі населеного пункту, у якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання у відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, крім паспорта громадянина України.

Обов`язок контролю за виконанням ухвали слідчого судді покладається на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1