Справа № 465/1773/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/389/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000090 за апеляційною скаргою з доповненням прокурора у кримінальному провадженні Франківської окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_6 на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 13 квітня 2022 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, раніше судимого Залізничним районним судом м. Львова 11.05.2016 року за ч.1 ст. 185 КК України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
встановила:
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 13 квітня 2022 року, матеріали обвинувального акту з додатками у кримінальному провадженні за № 0000090 від 12.10.016, відносно ОСОБА_7 , 1998 р.н., обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 389 КК України повернуто прокурорці Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області ОСОБА_6 для приведення їх у відповідність вимогам, передбаченим ч. 4 ст. 110 та п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Не погоджуючись з даною ухвалою прокурор Франківської окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу в суд першої інстанції на новий судовий розгляд.
Апелянт покликається на те, що ухвала є необгрунтованою, незаконною, винесена з істотним порушенням кримінального процесуального закону.
Зазначає, що при проведенні та завершенні досудового розслідування, за наслідками якого складено та вручено обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, слідчим вжито всіх можливих та необхідних процесуальних заходів для встановлення та фіксації анкетних даних обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому покликання судді на невиконання вимог п.2 ч2 ст. 291 КПК України є необгрунтованим.
Апелянт звертає увагу, що судом першої інстанції, в супереч вимогам ст. 314 КПК України, підготовче судове засідання 13.04.2022 проведено не зважаючи на не явку обвинуваченого ОСОБА_7 і судом не було вирішено питання щодо нього з врахуванням того, що ОСОБА_7 19.06.2018 було оголошено у розшук (а.с.78, 79), а провадження у справі зупинено. Таким чином ухвала суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, а висновки зроблені без наявності реального підґрунтя. Судом відмовлено у клопотанні прокурора про оголошення повторного розшуку ОСОБА_7 з врахуванням того, що ухвала суду від 19.06.2018 про розшук не виконана, а зупинення провадження скасовано з відновленням 16.03.2022 судового провадження.
Апелянт наголошує, що суд першої інстанції, станом на квітень 2022 року, зазначає в ухвалі про неправильне оформлення обвинувального акту та скерування такого до суду не прокурором, а заступником керівника Львівської МП № 3 ОСОБА_8 , процесуальні права якого у даному кримінальному провадженні нічим не закріплені. Однак у 2017 році (заступник керівника місцевої прокуратури представляв інтереси місцевої прокуратури у відносинах з органами державної влади, як це передбачено ст. 13 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції 2014 року), відтак повноваження ОСОБА_8 відповідали чинному законодавству на момент скерування обвинувального акту в суд першої інстанції для розгляду по суті у 2017 році. Скерування обвинувального акту до суд через 5 днів після його затвердження не суперечило законодавству, оскільки в КПК вказано про негайне скерування в суд обвинувального акту. Інших вагомих підстав для повернення обвинувального акту наведено не було.
Судом першої інстанції в ухвалі зазначено, що дослідивши матеріали судового провадження, в частині змісту обвинувального акта на його відповідність вимогам процесуального законодавства й інші процесуальні питання, які вирішувалися в порядку ст. 314 -315 КПК України, з можливістю встановити місцезнаходження обвинуваченого та механізм його повідомлення чи приводу, врахувавши результати його розшуку протягом 4 років та перспективність доручення розшуку Інтерполу чи заочного розгляду обвинувального акта, вважає, що судом вичерпано допустимі процесуальні варіанти та можливості щодо забезпечення явки обвинуваченого в судове засідання.
При цьому суд першої інстанції визнав, що основною причиною вказаних обставин є відсутність в обвинувальному акті належним чином встановлених анкетних даних обвинуваченого, формальний підхід органів досудового розслідування та процесуальних керівників у формуванні обвинувачення, що й стало наслідком безперспективності процесуальних дій суду, які крім того, є обмеженими на даній стадії кримінального судочинства, а отже обвинувальний акт не може бути предметом судового розгляду з підстав безперспективності оголошеного судом розшуку.
Відсутність вказаних даних позбавляє суд вирішити питання передбачені главами 42 - 44 Розділу IX КПК України, а ініціатива публічного обвинувача у вирішенні вказаних питань повністю відсутня.
З урахуванням відсутності даних на особу обвинуваченого (підозрюваного) виявляється не можливим виконання судом відповідних процедур, передбачених главою 44 КПК України. Не можливим є також вжиття заходів, передбачених ст. 323 КПК України та судового розгляду в порядку, визначеному вказаною нормою закону, оскільки санкція статті та тяжкість кримінального правопорушення обмежують вказані процесуальні дії. З огляду на відсутність процесуального варіанту для вирішення подальшої можливості проведення підготовчого судового засідання без обвинуваченого, суд став заручником неналежного досудового розслідування.
Заслухавши доповідача, міркування прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно з ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам викладеним у статті 291 КПК України.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Підставою для повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_7 є зміст обвинувального акту через невідповідність вимогам процесуального законодавства та наявність інших питань, які вирішуються в порядку ст.314-315 КПК України, а саме неможливістю встановлення місцезнаходження обвинуваченого та механізм його повідомлення чи приводу.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (Рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79). Крім того, ЄСПЛ нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого супового розгляду (Рішення ЄСПЛ від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).

Колегією суддів встановлено, що 27.03.2017 до Франківського районного суду м. Львова надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000090 від 12.10.2016 року, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.389 КК України(а.с.2-5).
Даний обвинувальний акт під розписку обвинувачений ОСОБА_7 отримав 22.03.2017 (а.с.6)
Ухвалою суду від 29.03.2017 призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.389 КК України на 03.04.2017 (а.с.8,9).
Згідно журналу судового засідання від 04.05.2017 участь у підготовчому судовому засіданні приймав підсудний ОСОБА_7 , анкетні дані якого судом були встановлені, зокрема і його адресу проживання: АДРЕСА_1 (а.с17-18) з подальшим призначенням розгляду справи на 10.05.2017 про що під розписку було повідомлено ОСОБА_7 (а.с.19).
Згідно з ч.3 ст.314 КПК України зі стадії підготовчого судового засідання суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо невідповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України є суттєвою та не дає можливості для призначення провадження до розгляду.
Відповідно, станом на травень 2017 року, суд першої інстанції не виявив будь-яких невідповідностей наданого суду обвинувального акту відносно ОСОБА_7 вимогам ст. 291 КПК України у зв`язку з чим справа була призначена для розгляду по суті пред`явленого обвинувачення.
У наступні судові засідання обвинувачений ОСОБА_7 не прибував, до суду першої інстанції поверталися рекомендовані з повідомленням листи адресовані ОСОБА_7 з відмітками по закінченню терміну зберігання. Відтак у період з 10.05.2017 до 06.02.2018 (а.с.39,40) коли прокурор у засіданні повідомив, що відносно ОСОБА_7 є вирок Галицького районного суду м.Львова від 17.12.2017 (а.с.46-48), судом першої інстанції не здійснювались заходи для забезпечення явки в суд обвинуваченого ОСОБА_7
19.06.2018 постановою Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_7 був оголошений у розшук, а а провадження у справі зупинено (а.с.78-79).
09.03.2021 у м. Одесі працівниками поліції був зупинений громадянин який назвався ОСОБА_7 та був ідентифікований як особа, яка перебуває у розшуку. ОСОБА_7 надав розписку із зобов`язанням прибути у відділ поліції у м. Львові (а.с.99-102).
12.04.2021 Франківським районним судом с. Львова була винесена ухвала роз`яснення ухвали про розшук, оскільки ОСОБА_7 було виявлено в м. Одесі 09.03.2021 (а.с.104).
12.04.2021 ухвалою Франківського районного суду м.Львова без участі обвинуваченого ОСОБА_7 було відновлено провадження у справі № 465/1773/17 (а.ас.104-108).
Згідно відповіді на запит прокурора начальник ЛРУП №2 ГУНП у м Львівській області повідомив, що ОСОБА_7 станом на 04.04.2022 перебуває у розшуку (а.с.116).
Проаналізувавши відомості котрі містяться в обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0000090 по обвинуваченню ОСОБА_7 та подальший рух справи, апеляційний суд вважає, що висновки про необхідність повернення обвинувального акту прокурору з підстав, викладених в оскаржуваній ухвалі суду, є необґрунтованими.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд послався на те, що вказані в обвинувальному акті анкетні дані обвинуваченого не дозволяють суду здійснювати подальше судочинство.
Однак, апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки повернення обвинувального акту прокурору може мати місце лише за умови виявлення судом прямої невідповідності положень обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, які б перешкоджали суду призначенню обвинувального акта до судового розгляду.
У даній справі кримінальне провадження було призначене до судового розгляду, у подальшому провадження по справі зупинено у зв`язку з оголошенням обвинуваченого в розшук і без отримання належних результатів розшуку, без участі обвинуваченого, кримінальне провадження було відновлено.
Суду апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_6 надала відповідь на запит начальник ЛРУП №2 ГУНП у м Львівській області, який датований 05.05.2022 за підписом генерального директора КНП ЛОР «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний цент» про те, що у них на лікуванні перебуває з 14.04.2022 ОСОБА_7 по даний час(тобто по 05.05.2022).
Відтак колегія суддів апеляційної інстанції переконана, що судом першої інстанції було передчасно відновлено провадження у даній кримінальній справі, не вжито всіх можливостей суду для з`ясування обставин руху розшукової справи, яка перебувала у працівників поліції на виконанні, тобто не використано всіх вимог чинного законодавства України для розшуку особи в межах держави, а тому висновок суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України та повернення обвинувального акта прокурору, оскільки суд першої інстанції не може вирішити питання передбачені главами 42-44 розділу IXКПК України є помилковим та необгрунтованим, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, ухвала суду в порядку п.3 ч.1 ст.409 КПК України скасуванню, а обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 000090 поверненню до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст.314-316 КПК України.

Керуючись ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу з доповненням прокурора у кримінальному провадженні Франківської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 13квітня 2022 року, якою повернуто прокурору матеріали обвинувального акту з додатками у кримінальному провадженні за № 0000090 від 12.10.016, відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , 1998 р.н., обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 389 КК України - для приведення їх у відповідність вимогам, передбаченим ч. 4 ст. 110 та п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України - скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції тим самим складом суду.
Ухвала остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий:

Судді: