У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» жовтня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №002342 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше судимого, востаннє вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.03.2015 за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяця, звільненого 23.08.2019 по відбуттю строку покарання

-обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2021 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 7016 грн майнової шкоди та 2000 грн моральної шкоди, а також на користь держави судові витрати за проведення експертних досліджень в сумі 3269 грн.

Вирішено питання речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок змінити в частині призначеного покарання, та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Потерпіла ОСОБА_8 просить вирок скасувати та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок занадто суворим. Вказує, що дійсно вчинив злочин, щиро кається, на даний час відшкодовує збитки потерпілій. Зазначає, що має на утриманні малолітню дитину, яку потрібно забезпечувати та лікувати.

Потерпіла ОСОБА_8 вважає, що призначене покарання не відповідає особі обвинуваченого та є занадто суворим. На думку апелянта, суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані обвинуваченого, формально послався на обставини, що пом`якшують покарання та не надав їм належної оцінки.

Вважає, що оскільки обвинувачений в судовому засіданні щиро визнав свою вину та розкаявся, тому до нього необхідно застосувати ст. 75 КК України. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував позицію потерпілої та сторони обвинувачення, які просили суд не призначати покарання пов`язане з позбавленням волі.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Судом визнано доведеним, що 02.07.2020 близько 04:00 год. ОСОБА_7 зайшов до двору житлового кооперативу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Помітивши, що двері квартири АДРЕСА_3 у зазначеному будинку відчинені, у ОСОБА_7 виник корисливий злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна з метою власного незаконного збагачення. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 проник до приміщення квартири АДРЕСА_3 , та переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, оскільки потерпіла ОСОБА_8 та її чоловік в цей час спали, таємно викрав наступне майно: мобільний телефон марки "MEIZU M5S M612H" вартістю 1350 грн, мобільний телефон марки "HUAWEI Y7 TRT-LX1", вартістю 2100 грн, ноутбук марки "ASUS" вартістю 5666,66 грн, що належать потерпілій ОСОБА_8 . Надалі ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій майнову шкоду на загальну суму 9116,66 грн.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, поєднане з проникненням до житла. Його дії кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Апелянти - обвинувачений ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_8 , повідомлені про апеляційний розгляд, однак не зявилися, їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду. Інтереси обвинуваченого представляє захисник ОСОБА_6 , який просив задовольнити апеляційні скарги.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційних скарг.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, суд дійшов до наступного.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчинені злочину за обставин, встановлених судом, є правильними. Його дії вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України. В цій частині вирок апелянтами не оскаржується.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то відсутні підстави вважати його занадто суворим, як зазначають в апеляційних скаргах обвинувачений та потерпіла.

Відповідно до положень ст. 65 КК України, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Зазначені вимоги закону дотримані при призначенні покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , судом першої інстанції враховано те, що він вчинив умисний корисливий тяжкий злочин проти власності.

Судом першої інстанції достатньо враховані і дані про особу обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, перебуває на наркологічному обліку з діагнозами: "розлад психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, алкоголю, синдром залежності", "розлад психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів, зі шкідливими наслідками", у зв`язку з чим перебував на стаціонарному лікуванні, а також має хронічні захворювання.

Також врахована і досудова доповідь "Центру пробації", з якої вбачається, що ризик ймовірності вчинення ОСОБА_7 повторного правопорушення є високим, його виправлення без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

Судом першої інстанції враховано щире каяття обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні, що є обставиною, яка пом`якшує покарання. Обставини, які обтяжують покарання, не встановлено.

Зваживши на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімальної межі, визначеної санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

Суд погоджується з цим висновком, та вважає, що при призначенні покарання інстанції судом першої інстанції дотримані вимоги ст. ст. 65-67 КК України, призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Згідно ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Однак, суд не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що просять обвинувачений ОСОБА_7 та потерпіла.

Обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що має на утриманні малолітню дитину, яку потрібно забезпечувати та лікувати.

В свою чергу, в апеляційній скарзі потерпіла зазначала щодо суворості призначеного судом першої інстанції покарання.

Проте, усі дані про особу винного достатньо враховані судом при призначенні ОСОБА_7 покарання.

Суд першої дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, оскільки ОСОБА_7 23.08.2019 звільнившись з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не став, та вчинив 02.07.2020 новий злочин, через короткий проміжок часу.

За такого, суд вважає неможливим виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, та не знаходить підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Тому, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9