Справа № 206/2566/22
Провадження № 1-в/206/226/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2022 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника заявника

лікаря-психіатра ОСОБА_5 ,

особи, стосовно якої

розглядається заява ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі в режимі відеоконференції письмову заяву представника Комунального підприємства «Дніпропетровської багатопрофільної клінічної лікарні з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради лікаря-психіатра ОСОБА_5 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, про припинення примусових заходів медичного характеру,

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2022 року представник заявника звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з письмовою заявою про припинення примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом відносно ОСОБА_6 .
Представник третьої особи, лікар-психіатр ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав заяву, та просив її задовольнити, оскільки на даний час необхідності у застосуванні примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 немає, він не агресивний, проте його діагноз зберігається. ОСОБА_6 страждає на шизофренію, його стан є стабільним. Оскільки пацієнт не має житла та соціальних зв`язків, його планується перевести у інше відділення, в якому останній буде знаходитися за власним бажанням, після підготування необхідних документів його буде переведено до психоневрологічного будинку-інтернату.

ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомив, що після тривалого лікування він себе добре почуває у психічному плані, відсутня агресія, а в разі виникнення в нього якихось проблем чи тривог він звертатиметься до лікарні. Підтвердив, що немає родичів, оскільки його мати та бабуся померли.

Захисник в судовому засіданні підтримав заяву та просив її задовольнити, припинити відносно ОСОБА_6 застосовувані примусові заходи медичного характеру.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, оскільки до матеріалів заяви не долучено письмової заяви ОСОБА_6 про переведення його до іншого відділення, вважає, що оскільки останній є інвалідом 2-ї групи у зв`язку із психічними розладами, то він потребує подальшого лікування.

Суд, дослідивши матеріали заяви, заслухавши учасників судового засідання, приходить до наступного.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2014 року відносно ОСОБА_6 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, оскільки останній 26 лютого 2014 року у темну пору доби близько третьої години у м. Дніпропетровську за місцем свого мешкання в квартирі АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних стосунків у побуті ОСОБА_6 , не усвідомлюючи значення своїх дій і втративши здатність керувати ними, спортивною гантеллею завдав ОСОБА_7 , яка доводилася йому бабою, в область голови, численні удари, в кількості не менше семи, заподіявши ускладнену набряку головного мозку відкриту черепно-мозкову травму з багато уламковими переломами кісток лицевого черепу, склепіння і основи черепу, яка супроводжувалася масивним субарахноїдальним крововиливом з розповсюдженням у поверхневі ділянки кори головного мозку, масивним інфільтруючими крововиливами з набряком у м`яких тканинах лівої скроневої ділянки голови, крововиливами під м`якими мозковими оболонками і в бічних шлуночки мозку та крововиливами на слизовій правої і лівої щік, в м`які тканини лівої лобно-скроневої ділянки, потиличної ділянки голови яким зовні відповідають розрив ясен зліва, синці на повіках лівого ока та на лівій половині обличчя з переходом на скроневу і завушну ділянки зліва, ліву вушну раковину з рваними ранами її задньої поверхні, забійні рани в потиличній і лівій скроневій ділянці голови, на лівій брові, що в своїй сукупності з необхідністю закономірно через короткий проміжок часу спричинило настання смерті потерпілої ОСОБА_7 на місці події (а. с. 5-6).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_6 змінено застосовувані примусові заходи медичного характеру на госпіталізацію до психіатричного закладу з посиленим наглядом (а. с. 6).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2021 року відносно ОСОБА_6 змінено застосовувані примусові заходи медичного характеру з посиленого нагляду на звичайний нагляд (а. с. 7).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2022 року відносно ОСОБА_6 продовжено застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом (а. с. 8).

Статтею 92 КК України визначено поняття та мету примусових заходів медичного характеру, так примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Згідно ч. 1 ст. 95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», ст. 95 КК України введено положення про можливість продовження застосування примусових заходів медичного характеру, яке, як і зміна або скасування (припинення) їх застосування, здійснюється за заявою представника психіатричного закладу, що надає особі психіатричну допомогу, з долученням до цієї заяви висновку комісії лікарів-психіатрів.

В письмовій заяві та висновку комісії лікарів-психіатрів від 25 серпня 2022 року відносно ОСОБА_6 вказано, що внаслідок проведеного комплексного медикаментозного лікування із застосуванням реабілітаційних заходів психічний стан ОСОБА_6 покращився та на протязі достатньо тривалого часу залишається стабільним, про що свідчить впорядкована поведінка, відсутність порушення режиму відділення, повна відсутність на протязі перебування у відділенні психотичних переживань, загострень основного захворювання, відсутність агресивних та аутоагресивних тенденцій, розуміння необхідності прийому підтримуючої терапії, є настанови на подальше лікування, присутня критика до скоєного правопорушення, розуміння його протиправності та карності, повністю втрачені соціальні зв`язки, виявляються ознаки присутності вираженої негативної симптоматики емоційна сплощеність, пасивність, апатичність, зниження психічної продуктивності, адаптаційних здібностей, емоційно-вольовий дефіцит. У зв`язку з відсутністю соціальної небезпеки з боку пацієнта, вираженості негативної симптоматики, невисокими адаптаційними здібностями, соціальними навичками та власним бажанням пацієнта рекомендовано припинити застосування примусових заходів медичного характеру з подальшим направленням пацієнта до будинку інтернату.
ОСОБА_6 встановлено діагноз: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, параноїдний синдром, виражений змішаний тип дефекту. Ресімія С, на фоні вираженого змішаного дефекту.
Проте, як з пояснень лікаря-психіатра та ОСОБА_6 в судовому засіданні, так і з висновку комісії лікарів-психіатрів не вбачається достатніх та обґрунтованих підстав вважати, що психічний стан ОСОБА_6 покращився і він не представляє небезпеку для себе та оточуючих, та не потребує подальшого застосування примусових заходів медичного характеру із звичайним наглядом.
Так, в судовому засіданні лікарем-психіатром підтверджено, що стан ОСОБА_6 дійсно зараз покращився, проте його діагноз зберігається. Оскільки ОСОБА_6 більше не має родичів, лікар-психіатр просив задовольнити заяву, адже це необхідно, в тому числі, з метою майбутнього направлення пацієнта до психоневрологічного будинку інтернату, де він буде знаходитися за власним бажанням.
Водночас із цим, лікар-психіатр не повідомив саме до якого психоневрологічного будинку інтернату планується в майбутньому перевести ОСОБА_6 .
Також слід зазначити, що з динаміки перебігу стану особи у закладі відображеної у висновку комісії лікарів-психіатрів від 25 серпня 2022 року також вбачається, що ОСОБА_6 формально погоджується з необхідністю подальшого лікування, виказує формальний жаль з приводу «вбивства бабусі». 17 серпня 2020 року психічний стан різко погіршився, став апатичним, мутичним, перестав спати по ночам, інструкції не виконував, лежав у ліжку у позі ембріона, з`явилась продуктивна психосимптоматика у вигляді слухових оманів сприйняття чув «голоси» незнайомих людей, які віддавали йому накази, сварили та лаяли його. Занурений у свої хворобливі переживання. Часом з`являється світлий проміжок часу: виявляє подвійне орієнтування, то «він у лікарні, то знаходиться в пеклі». Визнає оточуючих, називає їх імена. Оточуюче трактує маревно, відноситься до нього з підозрою, говорить, що не хоче вмирати.
Тобто, відомості викладені у динаміці перебігу стану хвороби ОСОБА_6 в закладі та відомості вказані в обґрунтуванні необхідності припинення примусових заходів суперечать один одному.
Суд не може погодитись із думкою лікаря-психіатра про можливість припинення застосовуваних примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , оскільки психічний стан останнього хоч і покращився, таке покращення не є тривалим, та таким, що могло б свідчити про можливість припинення застосування примусових заходів медичного характеру з подальшим направленням пацієнта до будинку інтернату. Наразі у хворобі ОСОБА_6 триває ремісія, проте не виключено, що стан останнього може знов різко погіршитися.
Відповідно до ч. 2 ст. 514 КПК України зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
Отже, вирішуючи питання про припинення примусових заходів медичного характеру, саме на суд покладено обов`язок запобігти вчиненню зазначеною особою нових суспільно-небезпечних діянь.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Гюльфуччі проти Франції» (заява № 31038/12) зазначив, що особа не може бути позбавлена його або її свободи на підставі психічного розладу, окрім випадків, коли було достовірно продемонстровано, що він або вона мали психічні розлади, а психічний розлад був такого типу або рівня, який забезпечує примусове ув`язнення, а продовження ув`язнення не виходить за межі продовження існування розладу.
Таким чином, враховуючи значну підвищену суспільну небезпеку вчиненого діяння ОСОБА_6 , виходячи з вимог ст. 92 КК України, щодо обов`язкового лікування особи з метою запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь, діагнозу ОСОБА_6 , суд приходить до обґрунтованого висновку, що достатніх законних та обґрунтованих підстав для задоволення заяви КП «ДБКЛПД» ДОР на даний час не має, тобто остання є передчасною.
Також, слід зазначити, що з заяви вбачається, що припинення застосування примусових заходів медичного характеру, крім іншого, було подано через власне бажання хворого, який досі виявляє ознаки присутності вираженої негативної симптоматики. З висновку комісії лікарів-психіатрів, вбачається бажання направити хворого до будинку інтернату, без зазначення конкретної установи, що свідчить про незацікавленість лікарів в подальшому лікуванні ОСОБА_6 та наданні реабілітаційної програми.
Аналізуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що є всі підстави для продовження ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до відділення із звичайним наглядом, однак враховуючи положення ст. 26 КПК України, суд вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, а тому у задоволенні заяви представника Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради про припинення застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_6 необхідно відмовити повністю.
Керуючись 372, 503, 512-514 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні письмової заяви представника Комунального підприємства «Дніпропетровської багатопрофільної клінічної лікарні з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради лікаря-психіатра ОСОБА_5 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про припинення примусових заходів медичного характеру відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Самарський районний суд міста Дніпропетровська.

Головуючий суддя: ОСОБА_1