31.05.2022 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/352/21
Провадження № 1-кп/533/5/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження № 0000001, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 17.03.2021, за обвинуваченням:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець селище Шишаки, Шишацький район, Полтавська область, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, не одружений, фізична особа-підприємець, освіта вища, на утриманні має двох неповнолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше судимий вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 19.04.2022 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки,

- у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про таке:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

1.25 лютого 2021 року о 15 годині 30 хвилин у селищі Козельщина, Кременчуцький район, Полтавська область, ОСОБА_7 передала ОСОБА_5 для проведення ремонту транспортний засіб, який перебував у її законному володінні і користуванні, а саме: автомобіль марки KIA, моделі SOUL, номер рами НОМЕР_1 , 2009 року випуску, чорного кольору, держаний номерний знак НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_4 .

2.Після проведення ремонтних робіт автомобіля KIA, моделі SOUL, номер рами НОМЕР_1 , 2009 року випуску, чорного кольору держаний номерний знак НОМЕР_2 , у ОСОБА_5 виник умисел на незаконне заволодіння вказаним автомобілем.

3.25 лютого 2021 року о 20 годині 30 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання у селі Василівка, Кременчуцький район (Козельщинська територіальна громада), Полтавська область, зловживаючи довірою ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільнонебезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільнонебезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, не маючи дозволу власника чи володільця автомобіля на право керування та розпоряджання транспортним засобом, та маючи доступ до автомобіля KIA «SOUL», держаний номерний знак НОМЕР_2 , сів за кермо вказаного транспортного засобу, запустив двигун автомобіля, чим встановив контроль над ним, та здійснив рух з первісного місця перебування транспортного засобу з села Василівка, Кременчуцький район (Козельщинська територіальна громада), Полтавська область, до міста Полтави, тим самим заволодівши транспортним засобом автомобілем марки KIA, моделі SOUL, державний номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 220 561 гривня 50 копійок.

4.Рухаючись по місту Полтава на вказаному автомобілі ОСОБА_5 на перехресті вулиці Небесної Сотні і вулиці Європейська, допустив зіткнення з автомобілем марки VOLKSWAGEN, моделі GOLF, держаний номерний знак НОМЕР_3 , спричинивши пошкодження автомобіля марки KIA, моделі SOUL, державний номерний знак НОМЕР_2 , чим завдав потерпілому ОСОБА_4 (власнику транспортного засобу) збитків на суму 43 108 гривень 75 копійок.

5.Своїми умисними діями, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України.

ІІ. Позиція сторони захисту

6.Позиція сторони захисту під час судового розгляду неодноразово змінювалася.

7.Спочатку у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнавав.

8.У подальшому вину свою визнав та пояснив, що дійсно дозвіл на керування транспортним засобом та поїздку до м. Полтави чи до м. Кременчука від потерпілого ОСОБА_4 чи від свідка ОСОБА_7 не отримував. Стверджував. що отримав автомобіль KIA «SOUL», який йому передала ОСОБА_7 та який належить ОСОБА_4 , з метою ремонту. Під час ремонту з`ясував, що автомобіль потребує заправки газом та поїхав на автозаправну станцію. Після заправки авто з`ясував причину поломки транспортного засобу та самовільно без дозволу власника чи законного володільця вирішив поїхати до м. Полтави за запасними частинами, яких не вистачало, разом зі свідком ОСОБА_8 ОСОБА_7 чи ОСОБА_4 про свої наміри не повідомляв. Бо вважав. що так буде краще. Якби не трапилася ДТП, то на наступний день він би повернув автомобіль ОСОБА_7 і все б було добре. Цивільний позов не визнав, власну позицію не обґрунтував.

9.Захисник просив суд під час призначення покарання обвинуваченому врахувати, що обвинувачений свою вину визнав, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

10.Цивільний позов визнав частково, заперечуючи право потерпілого на відшкодування матеріального збитку, зважаючи на отримання відшкодування від страхової компанії. В частині стягнення моральної шкоди та витрат на правничу допомогу покладався на розсуд суду.

ІІІ. Позиція потерпілого

11.Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні надав покази, які не суперечать тим, що викладені в обвинувальному акті, підтримав заявлений цивільний позов, та прохав стягнути з обвинуваченого судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу. Щодо міри покарання прохав суд застосувати до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі.

12.У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що він є власником пошкодженого обвинуваченим авто, а фактично ним користувалася ОСОБА_7 його тітка. ОСОБА_7 передала машину обвинуваченому на ремонт, потерпілий був не проти. Разом з машиною ОСОБА_9 передала обвинуваченому документи (техпаспорт) на авто та ключі, щоб обвинувачений доїхав на машині до с. Василівка, де розташоване СТО обвинуваченого. У машині підлягала заміні трубка редуктора. До цього ОСОБА_9 часто ремонтувала авто саме у обвинуваченого. Чи передавала ОСОБА_9 ОСОБА_10 запчастини, потрібні для ремонту авто, потерпілому невідомо. Повідомив, що наразі автомобіль проданий, але потерпілий втратив кошти на продажі авто, яке було у ДТП, тому бажає повернути втрачені ним кошти та стягнути їх з обвинуваченого.

13.Також у судовому засіданні потерпілий пояснив, що отримав частково відшкодування завданих у результаті ДТП матеріальних збитків від страхової компанії, назву якої, дату отримання коштів пригадати не міг. Щодо суми отриманого відшкодування повідомив, що на рахунок йому зайшло трохи більше 40000,00 грн. Обґрунтовуючи цивільний позов в частині стягнення з обвинуваченого матеріальних збитків, пояснив, що вважає це упущеною вигодою, оскільки він змушений був продати транспортний засіб значно дешевше, чим міг би, якби обвинувачений не пошкодив його під час дорожньо-транспортної пригоди.

ІV. Досліджені в судовому засіданні докази

14.Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 151), відповідно до якого прийнято повідомлення про вчинення кримінального правопорушення 16.03.21 від ОСОБА_7 з попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 289 ККУ.

15.Протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17.03.2021 від ОСОБА_7 (а.с. 152).

16.Постанова про визначення підслідності кримінального провадження від 30.03.2021 (а.с. 149-150), відповідно до якої передано за підслідністю до слідчого відділу поліції № 2 Кременчуцького районного управління поліції ГУНП у Полтавській області матеріали кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, відомості про зміну органу досудового розслідування в кримінальному провадженні постановлено внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

17.Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 32), згідно якого власником транспортного засобу марки KIA моделі SOUL за реєстраційним номером НОМЕР_2 є ОСОБА_4 .

18.Постанова про визнання і приєднання до кримінального провадження речових доказів від 30.04.2021, згідно якої визнано і приєднано до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ автомобіль марки KIA, модель SOUL, чорного кольору, днз НОМЕР_2 , номер рами НОМЕР_4 , який передано на зберігання ОСОБА_7 (а.с. 34).

19.Розписка ОСОБА_7 про отримання від працівників поліції автомобіля на зберігання до розгляду справи по суті (а.с. 35).

20.Повідомлення слідчого про повернення речового доказу власнику (а.с. 46).

21.Висновок експерта № 69 судової автотоварознавчої експертизи від 07.04.2021, відповідно до якого вартість автомобіля KIA SOUL, НОМЕР_2 , належного ОСОБА_4 , без урахування нанесених пошкоджень, станом на 25.02.2021 складає 220561,50 грн; вартість матеріального збитку, нанесеного внаслідок пошкодження автомобіля, складає 43108,75 грн (а.с. 59-62, 161-164).

22.Заява від ОСОБА_11 від 30.03.2021, згідно якої ним добровільно видано працівникам поліції автомобіль марки KIA SOUL, НОМЕР_2 , чорного кольору, який йому пригнав 26.02.2021 опівночі ОСОБА_12 (а.с. 153).

23.Протокол огляду від 30.03.2021, яким зафіксовано огляд та вилучення автомобіля марки KIA SOUL, НОМЕР_2 , чорного кольору, який знаходився в м. Кременчук, провулок Спартаківський, 10 (а.с. 154-160).

24.Протокол огляду транспортного засобу від 06.04.2021 № 69 з фототаблицями, яким зафіксовано характер пошкоджень автомобіля (а.с. 165-175).

25.Дані, які характеризують обвинуваченого (а.с. 176-179).

26.Досудова доповідь, згідно якої орган пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, уважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високу небезпеку для суспільства (у тому числі й для окремих осіб). На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень: участь у соціально-виховних заходах, спрямованих на формування правослухняної поведінки (а.с. 96-100).

27.Свідок обвинувачення ОСОБА_11 у судовому засіданні повідомив, що обвинувачений є його знайомим. Свідок не офіційно займається ремонтом автомобілів у м. Кременчук по вул. Спартака, 10, обвинувачений знав про це. У кінці лютого приблизно (точної дати не пам`ятав) вночі ОСОБА_12 пригнав йому автомобіль КІА, повідомив, що розбив чуже авто та просив його швидко відремонтувати, обіцяв надати запчастини потрібні для ремонту. За кермом був ОСОБА_13 . Після цього авто простояло у свідка приблизно днів двадцять, бо запасні частини обвинувачений не забезпечив. За автомобілем приїхала ОСОБА_14 . Від обвинуваченого дізнався, що автомобіль він розбив у м. Полтава, взяв машину поганяти та розбив, потрапив у халепу… Власники автомобіля розшукували його на сусідньому СТО, про що випадково дізнався свідок та повідомив про фактичне місце перебування авто. Буквально через півтори години до нього приїхав обвинувачений та почав вирішувати питання щодо ремонту з власниками авто. Після цього машина ще тиждень простояла у свідка.

28.Свідок обвинувачення ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що вона є тіткою потерпілого ОСОБА_15 . Вона фактично користувалася автомобілем, який потребував ремонту. Слід було замінити патрубок до газового редуктора. Вона зателефонувала обвинуваченому та домовилася про ремонт. Запасні частини вона придбала завчасно. Обвинувачений сказав їй, що ремонт багато часу не займе та обіцяв у той же день повернути автівку. Пізніше зателефонував та повідомив, що з неуважності ними було пошкоджено двигун і у зв`язку з цим слід ще трохи почекати. На другий день обвинувачений повідомив свідкові, що нібито замовив запасні частини, які на пошту надійдуть через пару днів. Ще пізніше свідок від батька обвинуваченого дізналася, що автомобіль на СТО відсутній, і останнього разу батько обвинуваченого бачив авто тільки в той день, коли ОСОБА_16 узяв його на ремонт. Після цього обвинувачений зізнався свідкові, що машина у м. Кременчук. Свідок самостійно розшукала автівку, яка була розбита, та повідомила у поліцію. Пізніше дізналася, що машина була у ДТП. Стверджувала, що дозвіл на керування автівкою а ні в м. Полтаву, а ні в м. Кременчук ніхто обвинуваченому не надавав. До цього а ні документи, а ні ключі обвинуваченому від авто ніколи не давала. Повідомила, що страхова компанія приблизно у травні-червні 2021 року частково відшкодувала вартість матеріального збитку за пошкоджений автомобіль, але точну суму пригадати не змогла, оскільки кошти перераховувалися на рахунок потерпілого як власника авто.

29.Свідок обвинувачення ОСОБА_17 у судовому засіданні не допитувався. Жоден із учасників на його допиті не наполягав.

30.Свідок сторони захисту ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснив, що він разом з обвинуваченим їздив по запасні частини до м. Полтави, щоб обвинуваченому було не сумно. Де саме мали б придбати запасні частини свідок не знав. Кому належав автомобіль, на якому вони їздили до м. Полтави, свідок не знав. Запасні частини не придбали, бо потрапили у ДТП. Після оформлення ДТП на цьому ж авто повернулися до с. Козельщина, обвинувачений завіз свідка додому, а сам поїхав далі.

ІV. Оцінка суду

31.Стороною обвинувачення в підтвердження вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано, суду надано докази, які були дослідженні в судовому засіданні (див. пункти 14-30).

32.Стороною захисту позиція неодноразово змінювалася, але у завершення судового розгляду визнана у повному обсязі.

33.Суд, допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідивши письмові докази, що характеризують особу обвинуваченого, дослідивши письмові докази, необхідні для вирішення долі речових доказів та наявні докази на підтвердження цивільного позову, вважає, що винуватість ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення доведена, а його дії стороною обвинувачення кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 289 КК України.

34.Досліджуючи питання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 289 КК України, суд ураховує, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, та його вина підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

35.ВС у постанові від 13 серпня 2019 року у справі № 702/1295/15-к зробив висновок, що відповідно до ст. 289 КК України та п. 1 примітки до неї під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі. Законодавчі конструкції «будь-якою» та «будь-яким» означають, що перелік мети і способів законодавець не обмежив, а також, що немає мети і способу, які б не підпадали під ці конструкції.

36.Відсутність в особи умислу на заволодіння транспортним засобом, про що зазначала сторона захисту під час судового розгляду справи, кримінально-правову оцінку дій не змінює, оскільки для кваліфікації дій особи за ст. 289 КК України мета протиправного вилучення транспортного засобу у його власника чи користувача жодного значення немає.

37.Отже, незаконне заволодіння транспортним засобом може бути вчинено таємно, з будь-якою метою шляхом запуску двигуна, що і було вчинено обвинуваченим.

38.Той факт, що обвинувачений отримав ключі та реєстраційне свідоцтво від володільця транспортного засобу з метою доставки автомобіля до місця його ремонту, не виправдовує дії обвинуваченого, що полягали у заволодінні транспортним засобом без дозволу власника чи користувача транспортного засобу з метою поїздки до іншого населеного пункту з будь-якою метою.

39.Суд також ураховує, що раніше обвинувачений визнавав свою вину та уклав угоду про примирення з потерпілим, яка була затверджена судом, але у подальшому вирок суду було скасовано за заявою потерпілого з-підстав невиконання умов угоди обвинуваченим.

40.Також ВС у своїй постанові від 28.01.2021 у справі № 759/17017/18 вказав, що під незаконним заволодінням транспортним засобом (ст. 289 КК) слід розуміти умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз. Цей злочин визнається закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним. Незаконне заволодіння транспортним засобом означає, що винна особа не має права використовувати транспортний засіб для поїздки на ньому.

41.Стороною обвинувачення доведено, а судом встановлено, що обвинувачений заволодів транспортним засобом незаконно, зловживаючи довірою ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільнонебезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільнонебезпечні наслідки, не маючи дозволу власника чи володільця автомобіля на право керування транспортним засобом, та маючи доступ до автомобіля, сів за кермо вказаного транспортного засобу, запустив двигун автомобіля, чим встановив контроль над ним, та здійснив рух з первісного місця перебування транспортного засобу з села Василівка, Кременчуцький район (Козельщанська територіальна громада), Полтавська область, до міста Полтави, тим самим заволодівши транспортним засобом.

42.Як підсумок суд наголошує, що аналіз доказів по справі, дає підстави суду зробити висновки про винуватість обвинуваченого.

43.Зокрема, виходячи із проведеного вище аналізу доказів, суд визнає докази обвинувачення належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічна пов`язані з тими обставинами, які підтверджують вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого діяння, вони передбачені як джерела доказування у КПК, зібрані у відповідності з чинним кримінально процесуальним законодавством і не дають підстав для сумніву у винуватості останнього.

44.У зв`язку із чим суд знаходить, що дії обвинуваченого стороною обвинувачення кваліфіковані правильно.

45.Вина ОСОБА_5 у вчиненому доведена у повному обсязі.

V. Призначення покарання

46.Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , відповідно до статті 66 КК: визнання вини.

47.Обставини, яка обтяжують покарання, відповідно до статті 67 КК, не встановлено.

48.Вирішуючи питання про призначення покарання, суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до статті 65 КК бере до уваги:

49.Класифікацію кримінального правопорушення, що згідно із статтею 12 КК відноситься до нетяжких злочинів.

50.Ураховує наслідки та обставини вчинених злочинів (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, один епізод злочинної діяльності).

51.Особу винного - його молодий вік, матеріальний та сімейний стан, добрий стан здоров`я, наявність на утримані неповнолітніх дітей.

52.Наявність постійного місця проживання та відсутність негативної характеристики за таким.

53.Відсутність обставин, які обтяжують покарання та наявність пом`якшуючої обставини .

54.Зміст досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації, яка надана з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання.

55.Таким чином, відповідно до загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, беручи до уваги ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проживання позитивно, обставини, що пом`якшують покарання, суд уважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 289 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

56.Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, враховуючи, що метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засудженого (ч. 2 ст. 50 КК України), досудову доповідь, а також те, що обвинувачений має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, суд уважає, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі, і тому до нього слід застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням та з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, які є необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого.

57.Керуючись правовою позицією Об`єднаної палати у постанові від 23 вересня 2019 року у справі № 199/1496/17, відповідно до якої, якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання на підставі і в порядку статті 75 КК, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, суд визначає остаточне покарання згідно частини 4 статті 70 КК, а також звільняє особу від відбування остаточного покарання, встановивши іспитовий строк за правилами статті 75 КК. Кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.

58.Оскільки ОСОБА_5 вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 19.04.2022 у справі № 533/591/21 визнано винуватим у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, кримінальне правопорушення у даній справі, за яке він засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з іспитовим строком, вчинив до ухвалення вироку від 19.04.2022, то відповідно до ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком суду від 19 квітня 2022 року, остаточно слід призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75 КК звільнити останнього від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

VІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

59. Цивільний позов:
60.Вирішуючи питання заявленого у справі цивільного позову суд встановив таке.

61.Дослідивши матеріали кримінального провадження в частині цивільного позову про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальних та моральних збитків та витрат на професійну правничу допомогу та вислухавши пояснення сторін, суд уважає, що позов підлягає задоволенню частково, керуючись таким.

62.Адвокатом ОСОБА_19 в інтересах ОСОБА_15 заявлено цивільний позов до ОСОБА_5 у якому позивач просив:

-для відшкодування матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_4 від кримінального правопорушення, стягнути з ОСОБА_5 суму матеріальних збитків у розмірі 43 108, 75 грн;

- для відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_4 від кримінального правопорушення, стягнути з ОСОБА_5 суму моральних збитків на суму 10 000,00 грн;

- стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн (вісім тисяч грн. 00 коп.).

63.Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно висновку експерта судової автотоварознавчої експертизи № 69 від 07.04.2021, виконаного судовим експертом, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля марки КІА моделі SOUL, державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті ДТП 25.02.2021, дорівнює 43 108,75 грн. Обвинувачений ОСОБА_5 добровільно відшкодовувати завдану матеріальну шкоду наміру не має.

64.Крім матеріальної шкоди, потерпілий уважає, що йому була завдана і моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням власного автомобіля, та неможливості протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його призначенням, порушенням його нормальних життєвих зв`язків, певним ударом по престижу.

65.Указував, що це лише невелика частина тих моральних втрат, які зумовлені подіями 25.02.2021, при цьому заподіяні йому моральні переживання неможливо відшкодувати у матеріальній формі в повній мірі. Проте він певен, що грошова компенсація може деякою мірою зменшити вплив негативних наслідків на його особисте життя. Вважає, що розмір такої компенсації з урахуванням заподіяної шкоди, ступеня вини може становити 10 000,00 грн. Обвинувачений ОСОБА_5 добровільно відшкодовувати завдану моральну шкоду також наміру не має.

66.Для отримання професійної правничої допомоги потерпілий змушений був звернутися до адвоката, у зв`язку з чим за послуги адвоката сплатив 8 000,00 грн .

67.На підтвердження цивільного позову представником потерпілого надано такі докази:

-копія висновку експерта № 69 судової автотоварознавчої експертизи від 07.04.2021, згідно якого вартість матеріального збитку нанесеного внаслідок пошкодження автомобіля KIA SOUL, кузов № НОМЕР_1 , 2009 року випуску, чорного кольору, № НОМЕР_2 , який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить ОСОБА_4 , складає величину 43108,75 грн (а.с. 59-62);

-копію договору про надання професійної правничої допомоги № 672 від 18 жовтня 2021 року, укладеного між замовником ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_19 як виконавцем (а.с. 63-64);

-копію розрахунку суми гонорару за договором про надання професійної правничої допомоги № 672 від 18 жовтня 2021 року, складеного 21.10.2021, згідно якого ОСОБА_4 сплачено за домовленістю сторін суму гонорару у розмірі 8 000,00 грн (а.с. 65);

-копію акту про надані послуги до договору про надання професійної правничої допомоги № 672 від 18 жовтня 2021 року, складеного 21 жовтня 2021 року, згідно якого виконавець адвокат ОСОБА_19 надав, а замовник ОСОБА_4 прийняв юридичні послуги, вартість яких складає 8 000,00 грн (а.с. 66);

-копія квитанції № 2 від 21 жовтня 2021 року, згідно якої адвокатом ОСОБА_19 прийнято від ОСОБА_15 за договором про надання правничих послуг № 672 від 18.10.2021 суму сплаченого гонорару у розмірі 8 000,00 грн (а.с. 67).

68.Обвинувачений цивільний позов про стягнення з нього на користь потерпілого матеріальних та моральних збитків та витрат на професійну правничу допомогу не визнав. Підстави заперечень позовних вимог цивільного позивача не обґрунтував. Захисник не визнав заявленого розміру матеріальних збитків та покладався на розсуд суду щодо інших вимог. Обвинувачений під час судових дебатів думку захисника підтримав.

69.Частиною 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

70.Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

71.Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

72.У відповідності до ч. 2-3, ч. 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

73.Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

74.Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

75.Саме такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц .

76.Схожий правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 17.01.2020 (справа № 916/2554/17), відповідно до якого відповідач як власник транспортного засобу, водія якого визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, згідно зі статтями 1187, 1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка підлягає зменшенню на суму франшизи.

77.Потерпілий ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснили, що страховою компанією було здійснено відшкодування матеріального збитку, завданого у результаті дорожньо-транспортної пригоди на підставі того висновку експерта, що міститься у матеріалах справи. Відповідні докази не надали. Відповідно, суд не зміг встановити дійний розмір відшкодування, здійснений на користь потерпілого страховою компанією, та у разі недостатності такого відшкодування різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

78.Суд наголошує, що під час вирішення цивільного позову у кримінальній справі кожна із стороні повинна довести належними та достатніми доказами ті обставини, на які вона посилається і які мають значення для справи.

79.Отже, суд приходить до висновку, що потерпілим не надано достатніх доказів на підтвердження обов`язку обвинуваченого як цивільного відповідача відшкодувати повний розмір матеріальної шкоди, та достатніх доказів на доведення розміру різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яку отримав потерпілий. З цих підстав суд відмовляє у задоволенні цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченого матеріального збитку.

80.Частиною першою ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

81.Цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню, оскільки є належним чином обґрунтованим нормами матеріального права та належними і достатніми доказами.

82.Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

83.До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.

84.Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

85.Відповідно до положень ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

86.Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

87.Оцінивши, надані представником цивільного позивача докази наведені у цивільному позові, суд уважає, що розмір заявлених до стягнення витрат відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України, є співмірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами; часом, витраченим адвокатом на надання послуг; обсягом наданих адвокатом послуг тощо, а також підтверджений належними та достатніми доказами. З наведених підстав суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого, понесені останнім витрати на правову допомогу, отриману у зв`язку з представництвом інтересів потерпілого у даному кримінальному провадженні. Стягуючи витрати на правничу допомогу з обвинуваченого на користь потерпілого у повному обсязі, а не частково пропорційно до задоволених вимог, суд ураховує, що саме внаслідок непослідовної поведінки обвинуваченого справа розглядалася досить тривалий час, внаслідок чого потерпілий та його представник мали обов`язок неодноразово прибувати у судові засідання, та потерпілий мусив користуватися правовою допомогою.

88.Інші процесуальні витрати у даному кримінальному проваджені відсутні.

89. Питання про речові докази було вирішено вироком суду про затвердження угоди про примирення у даному кримінальному провадженні, тому повторно не вирішується судом.

90.Запобіжний захід обвинуваченому у даному кримінальному провадженні не обирався, підстав для обрання запобіжного заходу не вбачається.

91.З цих підстав, керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1.Визнати винуватим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

2. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2022 року, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

3. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

4. Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

5.Цивільний позов ОСОБА_15 до ОСОБА_5 про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальних та моральних збитків та витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково.

6. Стягнути зі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду у сумі 10 000 гривень 00 копійок.

7. У задоволенні цивільного позову в частині стягнення зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_15 матеріальної шкоди у сумі 43 108 гривень 75 копійок відмовити.

8. Стягнути зі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 гривень.

9. Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

10. Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Козельщинський районний суд Полтавської області.

12. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому у порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1