Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/568/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2022 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
матеріали кримінального провадження №0002278 від 15 грудня 2018 року за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2022 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Богданівка Знам`янського району Кіровоградської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, працював МЖК «Оболонь» фасадником, одруженого, маючого на утриманн дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286 та ч.1 ст.135 КК України і призначено покарання:
за ч.2 ст.286 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки;
за ч.1 ст.135 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
Відповідно ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки;
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 відраховано з 15 грудня 2018 року, зараховано в строк відбуття покарання, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, по день набрання вироком законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Комунального закладу «Знам`янська міська лікарня ім. А.В. Лисенка» в рахунок відшкодування понесених витрат на лікування потерпілого від злочину 259 (двісті п`ятдесят дев`ять) грн. 28 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна дитяча лікарня Кіровоградської обласної ради» в рахунок відшкодування понесених витрат на лікування потерпілого від злочину 16 223 (шістнадцять тисяч двісті двадцять три) грн. 43 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 223 189 (двісті двадцять три тисячі сто вісімдесят дев`ять) грн. 25 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 223 189 (двісті двадцять три тисячі сто вісімдесят дев`ять) грн. 25 коп.
Стягнуто з ПРАТ «СК» Євроінс Україна» на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн.
Стягнуто з ПРАТ «СК» Євроінс Україна» на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування, шкоди пов`язаної з лікуванням потерпілого, 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн.
Стягнуто з ПРАТ «СК» Євроінс Україна» на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, 22 338 (двадцять дві тисячі триста тридцять вісім) грн.
Стягнуто з ПРАТ «СК» Євроінс Україна» на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, 22 338 (двадцять дві тисячі триста тридцять вісім) грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 9 295 (дев`ять тисяч двісті дев`яносто п`ять) грн.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника-адвокатата ОСОБА_10 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 не оспорюючи юридичної кваліфікації дій обвинуваченого просить вказаний вирок скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Ухвалити новий, яким визнати обставину вчинення ОСОБА_7 інкримінуємих кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння обтяжуючою покарання обставиною, а також визнати винуватим та засудити за ч.1 ст.135 КК України 2 роки позбавлення волі; за ч.2 ст.286 КК України 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. В силу ч.4 ст.72 КК України призначене додаткове покарання виконувати самостійно.

Так, згідно вироку суд першої інстанції встановив обставини вчинення інкримінуємих злочинів та вказав, що ОСОБА_7 14.12.2018 приблизно о 18.30год., порушуючи вимоги п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), тобто перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння допустив керування автомобілем.
Водночас, в подальшому у мотивувальній частині вироку зазначено, що стороною обвинувачення не доведено належними та допустимим доказами вчинення ОСОБА_7 злочинів у стані алкогольного сп`яніння, не встановлено це і в судовому засіданні, тому суд виключив вказану обставину як таку, що обтяжує покарання.
Тобто описова частина вироку суперечить мотивувальній.
Крім того, із твердженням суду про недоведеність стороною обвинувачення вищезазначеної обтяжуючої покарання обставини погодитись не можливо, оскільки зазначений факт підтверджується сукупністю досліджених безпосередньо судом доказів, а саме показів свідків.
Вказівка у вироці судом на порушення водієм ОСОБА_7 п. «а» п. 2.9 ПДР України є вірною, оскільки вказане порушення повністю доведене дослідженими належними та допустимими доказами, лише деталізує, уточнює, конкретизує правопорушення, його суспільну небезпечність, стан суб`єкта злочину, передбаченого ст.. 286 КК України, але жодним чином не впливає на кваліфікацію (не є кваліфікуючою ознакою) злочину.
За вказаних обставин не врахування стану алкогольного сп`яніння судом як обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_7 також є помилковим.
Суд, призначаючи покарання, не у повному обсязі врахував особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, посткримінальну поведінку та невідворотність наслідків, що настали.
В результаті односторонніх та протиправних дій ОСОБА_7 загинув малолітній ОСОБА_11 . Упродовж досить тривалого судового розгляду обвинувачений не визнавав своєї вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, надавав покази, що повністю суперечать встановленим обставинам справи, тобто вживав активних заходів щодо уникнення відповідальності чи мінімізації для себе негативних наслідків вчинених злочинів.
Зазначає, що ОСОБА_7 неоднаразово притягувався до адміністративної відповідальності, раніше судимий за вчинення злочину, передбаченого ст.296 КК України (Хуліганство).
Крім того, судом також встановлено наявність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України. Суспільна небезпечність цього злочину полягає у тому, що людина, яка має можливість надати допомогу іншій людині і тим самим врятувати її від смерті або настання інших тяжких наслідків, не робить цього, що свідчить про низькі моральні якості цієї особи. Злочинність такої бездіяльності підвищується, якщо особа сама поставила іншу особу в небезпечний для життя стан, або причетна до події, через яку особа опинилася в такому стані.
Разом з тим, будь-яких пом`якшуючих покарання обставин судом не встановлено та при наявності, на переконання державного обвинувача, обтяжуючої покарання обставини, оскаржуваний вирок не містить переконливого обґрунтування того, що встановлені обставини у своїй сукупності дають підстави для призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
Слід зауважити, що потерпілі підтримали позицію державного обвинувача щодо запропонованої ним міри покарання у виді 8 років позбавлення волі та наполягали на призначенні найсуворішого покарання.
Наведеного суд першої інстанції повною мірою не врахував і не мотивував, зокрема, чому він вважає за можливе досягнення мети виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових злочинів за умови призначення заходу примусу позбавлення волі у такому розмірі.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просила апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Зазначила, що суд в описовій частині тільки зазначає те, що відображено в обвинувальному акті, а мотивувальна частина вироку заснована на тих доказах, які суд встановив під час судового слідства.

Показання прокурора, як на доказ перебування ОСОБА_7 в нетверезому стані на покази свідка є необ`єктивні.

Суд вірно зазначив, що ніяких об`єктивних доказів того, що ОСОБА_12 під час ДТП знаходився в стані алкогольного сп`яніння, під час процесу не встановлено.

Посилання на те, що судом не встановлено будь-яких пом`якшуючих покарання обставин недоречно, оскільки однією з пом`якшуючих обставин є часткове відшкодування шкоди потерпілим, що встановлено в судовому засіданні.

Короткий зміст суті справи:
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані, коли обвинувачений сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, за наступних обставин.

14 грудня 2018 року, приблизно о 18.30 годині, ОСОБА_7 , порушуючи вимоги п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України (далі ПДР України) керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ 110307», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_13 , рухаючись в темну пору доби, навпроти будинку №33 по вул.Залізнична зі сторони вул.Лесі Українки в напрямку вул.Миру в с.Богданівка Знам`янського району Кіровоградської області, допустив порушення вимог п.п.1.5, 2.3 (б) і (д) ПДР України проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем.
При цьому, ОСОБА_7 , порушуючи вимоги п.п. 12.2, 12.3 ПДР в момент об`єктивного можливого виявлення перешкоди для подальшого руху, а саме неповнолітнього пішохода ОСОБА_14 з санчатами позаду себе, на яких знаходився малолітній ОСОБА_11 та які перебували на правому краю проїзної частини по напрямку його руху, завчасно не застосував заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу, аж до його повної зупинки, чим створив умови, при яких стався наїзд передньою правою частиною автомобіля «ЗАЗ 110307», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на санчата, в яких знаходився малолітній ОСОБА_11 .
Всі вищевикладені невідповідні та протиправні дії водія ОСОБА_7 , а саме порушення ним вимог п.п.1.5, 2.3 (б) і (д), 2.9, (а), 12.2 та 12.3 ПДР України, знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з фактом наїзду на санчата, в яких знаходився малолітній ОСОБА_11 .
В результаті наїзду на санчата, в яких знаходився малолітній ОСОБА_11 , автомобіль «ЗАЗ 110307», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 занесло вліво по ходу його руху, він сконтактував з огорожею та отримав механічні пошкодження лівої частини, проте ОСОБА_7 продовжив рух на пошкодженому автомобілі до будинку АДРЕСА_1 , тим самим з місця вчинення кримінального правопорушення зник та переховувався від правоохоронних органів до 20 години 00 хвилин 15 грудня 2018 року, чим грубо порушив вимоги п.2.10 (а, б, в, г, ґ, д, е) ПДР України .
ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що своїми діями, пов`язаними з порушенням ПДР України та вчиненням наїзду на ОСОБА_11 , поставив останнього в небезпечний для життя стан, при цьому, маючи змогу допомогти йому, завідомо залишив малолітнього потерпілого без допомоги та з місця пригоди зник, переховуючись з 18.30 години 14 грудня 2018 року по 20.00 годину 15 грудня 2018 року від правоохоронних органів.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди малолітній ОСОБА_11 згідно з висновком судово-медичної експертизи №1092 від 24 січня 2019 року отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми черепа: забій речовини головного мозку, крововилив в продовгуватий мозок, крововилив під тверду мозкову оболонку з проривом в шлуночкову систему, розходження швів правої скроневої і потиличної кісток, крововилив у м`які тканини голови, забої м`яких тканин голови з підшкірною гематомою потиличної ділянки справа, крововилив (1) верхньої третини правого передпліччя, по передньовнутрішній поверхні, вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, знаходяться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями та призвели до смерті малолітнього ОСОБА_11 . Від отриманих тілесних ушкоджень малолітній ОСОБА_11 помер у лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заслухавши доповідача, прокурора у кримінальному провадженні, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_10 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

У відповідності до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Верховний Суд у своїй постанові від 10 червня 2020 року у справі № 712/2341/15-к (провадження № 51-6364км19) зазначив, що наявність підстав для зміни вироку або ухвалення апеляційним судом нового вироку не зобов`язує суд досліджувати всю сукупність доказів із дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить доказів, оцінених у суді першої інстанції. У ч.2 ст.23 КПК України зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, які містяться в показаннях, речах та документах, що не були предметом безпосереднього дослідження суду. Але якщо суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, останній не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.
Враховуючи, що повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду, то відмова в задоволенні клопотання щодо повторного дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.

Прокурор в клопотанні про повторне дослідження доказів порушував питання про дослідження відеозапису до протоколу огляду місця події, домоволодіння, де знаходився автомобіль, яким було здійснено наїзд (т.2 а.с. 23-29) та допитати свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які були досліджені судом першої інстанції та оцінені судом першої інстанції.
Фактів неповного або з порушеннями дослідження судом першої інстанції обставин кримінального провадження в клопотання прокурором не наведено, і доводи його клопотання фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, викладеними у вироку суду щодо відсутності стану алкогольного сп`яніння у ОСОБА_7 під час скоєння інкримінуємих діянь. За таких обставин колегія суддів прийняла рішення про відмову в задоволенні клопотання прокурора, оскільки визначених у ч.3 ст.404 КПК України підстав для повторного дослідження доказів прокурор в обґрунтування клопотання не зазначив.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст.404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_7 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Водночас, доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, на думку колегії суддів є слушними.
Виключаючи з обвинувачення ОСОБА_7 таку обставину, яка обтяжує його покарання, як керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами вчинення злочинів обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів дослідивши докази наявні в матеріалах справи прийшла до висновку про передчасність висновків суду першої інстанції. Обвинувачений ОСОБА_7 категорично заперечив перебування за кермом під час ДТП в стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції надаючи оцінку суперечливим показам свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 щодо перебування ОСОБА_12 в стані алкогольного сп`яніння не надав належного обґрунтування показам свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ..
В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_16 надала суду покази, відповідно до яких, в грудні 2018 року, дату не пам`ятає, вона побачила в мережі «фейсбук» інформацію про те, що збили дитину, потім цю інформацію поширила, це були вихідні дні, потім дізналася що це внук ОСОБА_19 , яку вона знала. В понеділок 17.12.2018 прийшла на роботу, де працівник ДП «Чорноліський лісгосп» ОСОБА_17 збирав гроші на лікування дитини, як він пояснив на лікування дитини яку збила машина. Він розповів їй, що того дня коли збили хлопчика, був у цій машині. Сказав, що у цій машині також були ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . Сказав що вони були в той день на риболовлі, де всі вживали алкоголь, в тому числі і ОСОБА_22 . По дорозі з риболовлі в с.Трепівка та Богданівка, також вживали горілку.
Свідок ОСОБА_15 , суду першої інстанції вказав, що 14.12.2018, близько 19.00 год., їхав із с. Богдавнівки до с. Водяне, в кварталі 114 помітив, що по дорозі, яка веде до лісу, застряг автомобіль «Славута», сірого кольору, номерний знак не пам`ятає. Біля машини, перед ним вже зупинилися співробітники Богданівського лісництва, щоб допомогти. Коли вони підійшли до « ОСОБА_23 », побачили співробітника лісгоспу ОСОБА_17 , який штовхав машину, за кермом якої був ОСОБА_24 , житель с. Знам`янка Друга, який намагався виїхати. Вони допомогли їм виїхати зі снігу, після чого з машини вийшов ОСОБА_20 , і вони помітили, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, оскільки мав шатку ходу та різких запах алкоголю з ротової порожнини. ОСОБА_25 , також був в стані алкогольного сп`яніння, оскільки від нього теж було чутно характерний запах алкоголю. Він подякував за поміч та коли вийшов з машини впав. На задньому сидінні автомобіля, перебував ще один чоловік, який був зовсім п`яний, оскільки виповзав з машини рачки. Щодо того, чи мав транспортний засіб «Славута» пошкодження, нічого пояснити не може, оскільки не звертав на це уваги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції не було надано належних та підтверджених доказів того, що зазначені свідки перебувають у неприязнених відносинах з обвинуваченим, та існують підстави для спотворення наданих ними показань. Колегія суддів враховує значення пояснень і показань досліджених під час розгляду справи в суді першої інстанції для з`ясування певної обставини і їх важливість для розуміння інших відомостей, переконливість ціх відомостей, співвідношення цих показань інтересами особи, яка надала ці показання.

Сукупність вищевказаних доказів дає можливість апеляційному суду прийти до висновку про перебування обвинуваченого ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння під час скоєння ним ДТП 14.12.2018 що у відповідності до п.13 ч.1 ст.67 КК України обставину, яка обтяжує його покарання.
Така позиція апеляційного суду відповідає правовим висновкам, викладеним ВС у постанові від 03.12.2019 року (справа № 571/1436/15-к), згідно з якими факт перебування в стані алкогольного сп`яніння може встановлюватися шляхом дослідження всієї сукупності доказів, а не виключно результатами відовідного огляду.
Що стосується показань свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_26 допитаних судом першої інстанції, про те, що ОСОБА_7 не пив, то апеляційний суд відноситься до них критично, оскільки вказані свідки є товаришами обвинуваченого, перебували в стані алкогольного спяніння, що не виключає зацікавленості у дачі показань саме такого змісту, а тому їх показання не можуть бути враховані судом як об`єктивні та неупереджені.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок суду.
Згідно п.2 ч.1 ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Відповідно до положень п.п.1,3 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно із ч.5 ст.12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, класифікується як тяжкий, свідчить про підвищену ступінь суспільної небезпечності вчиненого.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286, ч1 ст.135 КК України, суд першої інстанції вірно врахував ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є, тяжким, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Зокрема, враховано, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, одружений, має на утриманні неповнолітню діитину, постійне місце проживання, на обліку в лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, добровільне часткове відшкодування завданого збитку.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Окрім того, при призначенні покарання, судом першої інстанції враховано характер і ступінь суспільної небезпеки цього злочину, внаслідок якого настали непоправні наслідки, а саме: смерть малолітньої дитини, тоді як відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей.
Враховуючи наведене, характер і мотиви допущених порушень правил безпеки дорожнього руху, не знижуючи тяжкості й небезпечності злочинів, вчинених за наведених обставин, характеристику ОСОБА_7 , а також його посткримінальну поведінку, спрямовану на залагодження своєї провини; колегія суддів погоджується в висновком суду першої інстанції, що виправлення обвинуваченого можливе в умовах ізоляції від суспільства. Стосовно позиції потерпілих висловленої в суді першої інстанції щодо призначення максимального покарання передбаченого санкцією статті, вона не є обов`язковою для суду, однак вона ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК, і не має над ними пріоритету.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі не навів належного обґрунтування щодо призначення максимального покарання за санкцією інкримінованого злочину. Не може слугувати підставою для призначення найсуворішого покарання відомості про притягнення особо до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, та відомості про судимість, коли у відповідності до положень ст.89 КПК України особа вважається не судимою. Судимість має строковий характер. Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загально правові наслідки засудження та призначення покарання. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у т.ч. і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Виходячі із вищевикладеного колегія суддів вважає достатнім призначенням покарання у виді позбавлення волі у межах наближених до найбільшої санкції ч.2 ст.286 КК України, та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на максимальний термін - три роки, яке відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
При цьому, характер допущених ОСОБА_7 порушень вимог Правил дорожнього руху, внаслідок яких загинула дитина, є достатньою підставою для застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний термін 3 роки, як це передбачено санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.
Щодо посилання прокурора в апеляційній скарзі на необхідність зазначення в резолютивній частині вироку, що призначене додаткове покарання виконувати самостійно, колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності до ч.4 ст. 72 КК України додаткові покарання різних видів у всіх випадках виконуються самостійно, тому додаткових посилань зазначених у резолютивній частині вироку не потребує.
Керуючись ст.ст. 376, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Мотивувальну частину вироку Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 серпня 2022 року стосовно встановлення ОСОБА_7 обтяжуючу вину покарання обставину змінити.
Визнати, що ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.286 та ч.1 ст.135 КК України в стані алкогольного сп`яніння.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4