Справа №592/4936/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/971/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
Іменем України

01 серпня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/4936/20 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.05.2022 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати до її підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, судом фактично досліджені всі докази у справі, допитані свідки і потерпілі, а тому ризики, які суд визнав доведеними значно зменшилися, запобігти їм можливо шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу. Також зазначає, що ОСОБА_9 має на утриманні двох дітей, матір та сестру, переніс тяжку операцію, має інші хвороби, є військовозобов`язаним і бажає брати участь у захисті держави.

В провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 121 КК, судовий розгляд якого не завершений, тому прокурором було подане клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку тримання під вартою, яке обгрунтоване тим, що ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу, передбачені у п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК продовжують існувати і не зменшилися, а інші запобіжні заходи, враховуючи особу обвинуваченого та обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, не забезпечать його належної процесуальної поведінки.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.05.2022 ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 04.07.2022 включно без визначення розміру застави. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що судовий розгляд не завершений, ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу не зменшилися, а більш м`які запобіжні заходи, враховуючи встановлені судом обставини, передбачені ст. 178 КПК не забезпечать їх запобіганню.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення ухвали суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Відповідно ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а згідно ст. 177 цього Кодексу підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті, тобто: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого (ч. 1 ст. 331 КПК), а згідно ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує дію запобіжного заходу на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу (ч. 3 ст. 331 КПК).

Ухваливши рішення щодо продовження ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення обвинуваченого під вартою, а не застосування до нього будь-якого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, оскільки при вирішенні цього питання у повній мірі дотримався вимог ст. 176, 177, 183, 194, 197 і 331 КПК, а саме з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, зокрема те, що судове провадження перебуває на судовому розгляді, існують заявлені ризики, які не зменшились, і неможливо завершити судовий розгляд кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали щодо тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно усталеної судової практики ЄСПЛ висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Колегія суддів, вирішуючи питання про обґрунтованість продовження строку ув`язнення ОСОБА_9 враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи. При цьому згідно положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою; суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Щодо розумності строку тримання під вартою, то колегія суддів враховує рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02), де Суд зазначив, що «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в конкретному випадку залежності від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, привалює над принципом поваги до свободи особистості».

ОСОБА_9 є обвинуваченим у кримінальному провадженні і обґрунтованість пред`явленого обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, а тому колегія суддів не уповноважена надавати оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків та необхідності (доцільності) тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного рішення, що обвинувачений ОСОБА_9 може переховуватись від суду і цей ризик не зменшився, зважаючи на тяжкість майбутнього покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих правопорушень, характер та ступінь їх суспільної небезпечності, конкретні обставини провадження та дані про особу обвинуваченого.

Врахування тяжкості кримінального правопорушення також має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.».

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови», §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»).

Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії», № 33977/96, від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів вважає, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, не зменшився і є актуальним. При цьому ураховує і той факт, що у країні у зв`язку з військовою агресією з боку РФ оголошено воєнний стан.

Враховуючи, що раніше ОСОБА_9 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння кримінальних правопорушень, в тому числі за злочин проти життя та здоров`я особи, обґрунтованим є і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід колегія суддів не вбачає, оскільки ОСОБА_9 органом досудового розслідування обвинувачується, в тому числі за вчинення тяжкого злочину, не має постійного джерела доходу, а тому інший, більш м`який, запобіжний захід, не зможе запобігти встановленим судом першої інстанції ризикам, передбачених ст. 177 КПК.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_9 має на утриманні двох дітей, матір та сестру, переніс тяжку операцію, має інші хвороби не підтверджуються жодним належним доказом, а при доведенні цих обставин, то вони не є тими обставинами, що унеможливлюють тримання особи під вартою, і повинні враховуватись виключно у сукупності з іншими фактичними обставинами кримінального провадження, даними про особу обвинуваченого, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування та продовження такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить запобігання встановленим судом першої інстанції ризикам, що є виправданим та необхідним елементом з огляду на інші обставини і визначає потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою. При цьому не встановлено істотних порушень положень КПК при розгляді судом питання про продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 у виді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування ухвали.

Оскаржувана ухвала суду є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

постановила:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.05.2022 відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4