печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2,

адвоката ОСОБА_3,

прокурора ОСОБА_4,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3, який діє в інтересах ТОВ «Соляріс Трейд» про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.07.2022 у кримінальному провадженні №0000302 від 22.06.2022, -

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3, який діє в інтересах ТОВ «Соляріс Трейд» про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.07.2022 у кримінальному провадженні №0000302 від 22.06.2022.

Мотивуючи означене клопотання, заявник вказує, що накладений арешт порушує право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також що при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна, оскільки воно не відповідають ознакам визначених ст. 98 КПК України, разом з тим, посадові особи ТОВ «Соляріс Трейд» не є підозрюваними/обвинуваченими у даному кримінальному провадженні. Разом з тим, зазначає, що вказаний захід забезпечення кримінального провадження надмірно обтяжує підприємницьку діяльність.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав клопотання, просив задовольнити з підстав зазначених у ньому.

Прокурор заперечував щодо задоволення клопотання, посилаючись на необхідність у подальшому застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить наступного висновку.

З наданих в обґрунтування клопотання матеріалів убачається, що Київською міською прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000302 від 22.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

У кримінальному провадженні № 0000302 від 22.06.2022, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22.07.2022, накладено арешт на товарно-матеріальні цінності - пилопродукцію з деревини хвойних порід у вигляді профільного погонажу, що знаходиться у вантажному автотранспортному засобі «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 в кількості 22 т в зоні митного посту «Львів Південний» Львівської митниці.

Відповідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Поряд з цим, у ч. 4 ст. 173 КПК України зазначено, що у разі задоволення клопотання про арешт майна, слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Згідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.10.2007).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.

Під час судового розгляду встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22.07.2022, накладено арешт на товарно-матеріальні цінності - пилопродукцію з деревини хвойних порід у вигляді профільного погонажу, що знаходиться у вантажному автотранспортному засобі «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 в кількості 22 т в зоні митного посту «Львів Південний» Львівської митниці.

Як вбачається із наданих слідчому судді матеріалів, вказаний захід забезпечення кримінального провадження обтяжує підприємницьку діяльність, а також відсутні відомості вважати, що вказане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, оскільки належить безпосередньо ТОВ «Соляріс Трейд» а не ТОВ «СЕВТОР» (), що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а саме: договором комісії №1 від 01.06.2022.

Твердження прокурора про те, що вилучене майно було набуте кримінально протиправним шляхом, зокрема, шляхом несплати податків, слідчий суддя не бере до уваги, оскільки вони не підтверджені жодними допустимими доказами.

Крім того, відповідно до п.10 Постанови Верховного Суду України № 5 від 15.04.2005 «Про практику застосування судами законодавства про кримінальну відповідальність за легалізацію (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом» не можуть вважатись одержаними внаслідок вчинення предикатного діяння кошти або інше майно, якими особа не заволоділа (які не отримала) шляхом вчинення злочину, а які вона незаконно утримала, приховала, не передала державі за наявності обов`язку це зробити, а саме: кошти, не сплачені як податки, збори, інші обов`язкові платежі; не повернена чи прихована виручка в іноземній валюті від реалізації на експорт товарів (робіт, послуг) або приховані товари чи інші матеріальні цінності, отримані від такої виручки, оскільки в подібних випадках має місце не одержання коштів та іншого майна злочинним шляхом, а незаконне (злочинне) розпорядження ними (якщо право власності на них особа набула законно).

Будь-яких підстав вважати, що вилучене майно отримане внаслідок здійснення протиправної діяльності в слідчого судді немає.

Під час розгляду даного клопотання встановлено, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 170-175, 309, 392, 532, 535 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.07.2022, у кримінальному провадженні № 0000302 від 22.06.2022, а саме на:

- товарно-матеріальні цінності - пилопродукцію з деревини хвойних порід у вигляді профільного погонажу, що знаходиться у вантажному автотранспортному засобі «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 в кількості 22 т в зоні митного посту «Львів Південний» Львівської митниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1