Категорія:ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
потерпілого - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференцзв?язку матеріали кримінальне провадження № 0002526 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2022 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька Волинської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, працюючого укладальником-пакувальником СП ТОП «МОДЕРН ЕКСПО», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.04.2021 за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 (один) рік,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України та йому призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.04.2021 у виді 2 (двох) місяців обмеження волі, з урахуванням ст. 72 КК України, згідно якої одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, призначено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відбуття остаточне покарання у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначено обчислювати з 25 жовтня 2021 року, тобто з моменту його фактичного затримання.
Обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 25.10.2021, близько 18 години 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , керуючись метою заподіяння смерті іншій людині ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій у вигляді смерті ОСОБА_9 , і бажаючи їх настання, на ґрунті особистих неприязних відносин, утримуючи в лівій руці ніж, заздалегідь заготовлений для реалізації злочинного умислу, умисно наніс ним два удари у тіло потерпілого ОСОБА_9 , а саме один удар в ділянку спини зліва та один удар в ділянку правої щоки, однак не виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки під час нанесення ударів ножем у тіло потерпілого, поранив себе ножем, заподіявши рани на долонній поверхні 2, 3, 4, 5 пальців лівої кисті, та втік з місця події.
Своїми вищевказаними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_9 , згідно висновку експерта № 819 від 27.10.2021, тілесні ушкодження у вигляді наскрізної рани в ділянці правої щоки, рани на задній поверхні грудної клітки зліва. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті травмуючої дії гострого предмету з колюче ріжучими властивостями, за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх загоєння необхідний час більше 6 днів.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними протиправними діями, які виразились у вчиненні незакінченого замаху на умисне вбивство, тобто незакінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, не закінчивши злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
Не погоджуючись з даним вироком захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що судове рішення підлягає до зміни в зв`язку з неправильною кваліфікацією кримінального правопорушення та необхідністю застосуванні статті закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення.
Вказує, що судом першої інстанції не було враховано поведінку обвинуваченого, стосунки між першим та потерпілим, характер нанесених ударів.
Захисник вважає, що поведінка ОСОБА_7 як і до, під час, так і безпосередньо після вчинення злочину свідчить про відсутність в нього умислу на вбивство потерпілого та доводить наявність в його діях неконкретизованого умислу, оскільки обвинувачений з потерпілим не були знайомі один з одним до інциденту, із показань потерпілого обвинувачений йому не погрожував, конфліктів між ними не було. Також зауважує, що замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, який був відсутній в обвинуваченого в момент заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. З урахуванням вказаного, на думку сторони захисту, ОСОБА_7 має нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки, тобто за легкі тілесні ушкодження.
Просить оскаржуваний вирок в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання в межах санкції даної статті.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги захисника, яка подану скаргу підтримала, просила її задовольнити, обвинуваченого, який апеляційну скаргу скаргу підтримав, думку прокурора та потерпілого, які відносно її задоволення заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.
В силу ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожен доказ оцінюється з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказаних вимог закону судом першої інстанції при ухваленні вироку дотримано.
Висновків суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні протиправних дій стосовно ОСОБА_9 за встановлених судом фактичних обставин у поданій апеляційній скарзі захисник не оспорює, однак при цьому не погоджується з правовою кваліфікацією дій засудженого, зокрема вважає, що в діях обвинуваченого наяний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, проте, на думку суду апеляційної інстанції, такі доводи є необґрунтованими з огляду на таке.
За положеннями ст.15 КК України замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.
Виходячи із положень ч.1 ст.115 КК України об`єктивна сторона вбивства характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини, та причинним зв`язком між вказаними діяннями та наслідком. Умисне вбивство може бути вчинено з прямим умислом, коли винний усвідомлює суспільно небезпечних характер свого діяння (дії або бездіяльність), передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої особи і бажає її настання, або з непрямим умислом - коли винний хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» (далі Постанова), замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Отже, якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство.

Також злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.

Проте згідно із пунктом 22 вказаної Постанови питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Потерпілий ОСОБА_9 в суді першої інстанції пояснив, що обвинувачений ззаду наніс йому один удар ножем в ділянку спини зліва та ще один удар в ділянку правої щоки. Категорично ствердив, що ОСОБА_7 бажав заподіяти йому смерті, оскільки обвинувачений наніс йому не один, а декілька ударів ножем, перебуваючи позаду нього, що позбавляло його можливості уникнути тілесних ушкоджень та захистити себе. Також після першого удару ножем в ділянку спини обвинувачений наніс ще один удар в ділянку правої щоки, який на думку потерпілого, був спрямований в шию, що в подальшому могло спричинити настання смерті, однак не зміг довести свій намір до кінця, оскільки пошкодив собі руку.
Дані показання потерпілого узгоджуються з протоколом проведення слідчого експерименту від 26.10.2021 за участі останнього, відповідно до якого ОСОБА_9 продемонстрував шлях від місця зустрічі з ОСОБА_7 до місця події, механізм нанесення йому тілесних ушкоджень та подальші дії після їх отримання. Окрім цього, згідно з протоколу проведення слідчого експерименту від 28.10.2021 ОСОБА_7 на місцевості відтворив події 25.10.2021 та продемонстрував механізм спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілому.
Слід зауважити, що хоча обвинувачений на підставі ст.63 Конституції України і відмовився надавати будь-які пояснення в суді першої інстанції, однак повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.
Також винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення стверджується і іншими, дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доками, зокрема, протоколом огляду місця події від 25.10.2021 з доданими фототаблицями, яким зафіксовано огляд ділянки, яка знаходиться в задній частині багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 ; протоколом огляду та вилучення речей від 26.10.2021, відповідно до якого на одязі ОСОБА_9 наявні сліди речовини бурого кольору ззовні схожої на кров та пошкодження структури матеріалу у вигляді прямого розрізу.
Також відповідно до висновку експерта № 819 від 27.10.2021 у ОСОБА_9 було виявлено тілесні ушкодження, а саме наскрізна рана в ділянці правої щоки, рана на задній поверхні грудної клітки зліва. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті травмуючої дії гострого предмету з колюче ріжучими властивостями, цілком можливо в час вказаний підекспертним та в постанові, за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх загоєння необхідний час більше 6 діб. Для виникнення виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень необхідно два контакти з травмуючим чинником, які відбулися в незначний проміжок часу один від одного.
Висновком експерта № 100-МК від 17.12.2021 встановлено, що на правій поличці куртки, спинці куртки виявлені колото-різані пошкодження, які утворилися від двократної дії колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа з лезом і обушком, причому максимальна ширина леза в межах його поринання не менше 1,8 см і обушок в межах 1,0 мм. На правому плечовому шві куртки виявлено різане ушкодження, яке утворилося від дії гострого предмета в якого наявні ріжучі властивості (не виключається дії леза клинка ножа як при нанесенні удару в область обличчя потерпілого так і після нанесення удару після витягування ножа). На спинці сорочки виявлено два колото-різаних пошкодження, які утворилися від одноразової дії плоского колюче-ріжучого предмета типу клинка ножа з лезом і обушком, причому максимальна ширина леза в межах його поринання не менше 1,8 см і обушок в межах 1,0 мм (наявність двох пошкоджень на спинці сорочки свідчить про те, що в момент нанесення удару сорочка була зібрана в складку). Ушкодження, виявлені у потерпілого ОСОБА_9 , а також на його одязі могли утворитися від дії ножа наданого на дослідження. Ушкодження на одязі могли утворитися при обставинах на які вказує підозрюваний ОСОБА_7 .
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 340 від 11.11.2021 вбачається, що в період скоєння інкримінованих протиправних дій ОСОБА_7 не виявляв ознак хронічного психічного захворювання, недоумства чи тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, перебував у стані простого алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В даний час ОСОБА_7 виявляє ознаки алкогольної залежності (алкоголізму), що не позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, а також можливості постати перед слідством і судом. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які на думку апеляційного суду, є послідовними та узгоджуються між собою, а також містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності відтворюють картину подій, котрі мали місце 25.10.2021 року поблизу житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , за участі обвинуваченого і, зокрема потерпілого ОСОБА_9 та вказують на причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.
Водночас, апеляційний суд критично відноситься до тверджень захисника, що обвинувачений не мав умислу на вбивство, а діяв з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, а тому повинен нести відповідальність лише за фактично заподіянні наслідки, тобто легкі тілесні ушкодження, оскільки вони суперечать дослідженим доказам у кримінальному провадженні, не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, а тому відповідно розцінюються як намагання уникнути або ж пом`якшити відповідальності за вчинене.

Насамперед визначальним є суб`єктивне ставлення обвинуваченого до наслідків своїх дій. Так, ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, щиро розкаявся, просив суворо його не карати, вибачився перед потерпілим. Хоча обвинувачений і відмовився на підставі ст.63 Конституції України надавати пояснення, однак не заперечував вчинення ним протиправних дій стосовно ОСОБА_9 та правову кваліфікацією його дій.
Також апеляційний суд звертає увагу на спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень. Як встановлено судом першої інстанції, та не заперечується стороною захисту, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи позаду потерпілого ОСОБА_9 , завдав останньому ножем удар в спину, а саме в ділянку спини зліва в область сердця, потім у короткий проміжок часу наніс наступний удар ножем, який на думку потерпілого, був спрямований у шию, однак прийшовся в ділянку правої щоки. ОСОБА_7 були нанесені ОСОБА_9 тілесні ушкодження ножем. Обвинуваченим припинено вказані дії лише після того як під час нанесення ударів ножем у тіло потерпілого, поранив себе ножем, заподіявши рани на долонній поверхні 2, 3, 4, 5 пальців лівої кисті, та втік з місця події.
На думку колегії суддів, ОСОБА_7 , завдавши ударів вищевказаним предметом потерпілому, повинен був і міг усвідомлювати суспільно небезпечний характер своїх дій, їх локалізацію в життєво важливі органи, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки та мав умисел на вбивство потерпілого. Припинив свої дії обвинувачений з причин, які не залежали від його волі, саме цей факт і є визначальним для кваліфікації його дій саме як незакінчений замах на вбивство.
Крім того, про наявність прямого умислу у обвинуваченого ОСОБА_7 на заподіяння смерті потерпілому свідчать також індивідуальні особливості знаряддя злочину - ножа, загальна довжина якого становить 31,2 см, довжина клинка 19,2 см відповідно до висновку експерта №100-МК від 17.12.2021, також кількість завданих обвинуваченим колото-різаних поранень - два, які були направлені в область розташування життєво важливих органів.
Так, аналізуючи наведені обставини, характер дій обвинуваченого при нанесенні удару потерпілому, обсяг, локалізацію та ступінь тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, - колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, що спрямованість умислу обвинуваченого ОСОБА_7 саме на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_9 є доведеною стороною обвинувачення поза розумним сумнівом.
У своїй апеляційній скарзі захисник фактично не погоджується з оцінкою судом першої інстанції доказів, які призвели до іншої правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 . При цьому, сторона захисту не ставить під сумнів встановлені під час судового розгляду обставини, на підставі дослідженої сукупності доказів, а тому інший погляд захисника відмінний від висновків суду щодо встановлених цим судом фактів, не можна вважати достатнім для визнання рішення суду помилковим.
Так, колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, який у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства оцінив докази у справі, перевірив доводи прокурора, про умисел обвинуваченого саме на вбивство потерпілого, і постановив вирок, належним чином мотивувавши свої висновки та дійшовши обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні незакінченого замаху на вбивство.
Отже, усі наведені докази в повній мірі узгоджуються між собою та з іншими доказами у кримінальному провадженню, суд першої інстанції обґрунтовано поклав їх в основу вироку, а тому посилання захисника у апеляційній скарзі на необґрунтовану кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України та необхідність перекваліфікації дій останнього на ч.2 ст.125 КК України є безпідставними.
З урахуванням викладеного, і оскільки, згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, підстав для зміни вироку та перекваліфікації дій обвинуваченого апеляційним судом, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів також не встановлено.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2022 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а засудженим в той же строк з дня отримання копії ухвали

Головуючий

Судді