ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/4418/22 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження 11-кп/818/1408/22 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м. Валки кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2022 року, щодо продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою призначено судовий розгляд кримінального провадження № 0001275 від 13.05.2022р., за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Постановлено проводити судовий розгляд кримінального провадження у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без змін у виді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та продовжено строк цього запобіжного заходу до 60 днів, тобто до 09.10.2022 року включно, без визначення застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу в частині не визначення застави обвинуваченому ОСОБА_7 та проведення судового розгляду даного кримінального провадження у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

Прийняти нову ухвалу, якою визначити заставу та направити справу до місцевого суду для вирішення питання розгляду цього кримінального провадження у колегіальному складі суду.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою спростування захистом наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, позитивну репутацію обвинуваченого, відсутність у нього судимостей та добровільну явку до слідчого перед затриманням, співпрацю з органом досудового слідства, сприяння встановленню обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Вказує, що кваліфікація дій ОСОБА_7 наразі змінена з ч. 2 ст. 111 КК України в бік менш тяжкого обвинувачення на ч. 1 ст. 111-2 КК України за яким обвинувачений не допитувався.

Крім того обґрунтованість підозри з новим обвинуваченням не доведена.

Також автор апеляційної скарги зазначає, що згідно долученої до матеріалів кримінального провадження довідки обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, за місцем реєстрації характеризується позитивно.

Обвинувачений ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, а саме має родину та на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей (дитина від попереднього шлюбу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого є теперішня дружина підозрюваного ОСОБА_10 .

Батько обвинуваченого ОСОБА_11 , пенсіонер МВС України, мати ОСОБА_12 , вчителька української мови та літератури у школі № 31 м. Харкова, рідний брат ОСОБА_13 , діючий співробітник ДСНС, зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 . Внаслідок обстрілів російськими військами родина ОСОБА_14 втратили це житло. Наразі проживають у АДРЕСА_2 разом з дружиною обвинуваченого ОСОБА_10 (мешканка с. Циркуни) та з дитиною ОСОБА_15 .

Крім того, автор апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції визнав доведеним існування ризиків, передбачених п. 1, п. 3 ст. 177 КПК України, зокрема можливість обвинуваченого переховуватись від суду, незаконний вплив на свідків.

У той же час, ризик, заявлений прокурором, передбачений п. 5 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, суд встановив не доведеним.

Названі вище доводи на думку автора апеляційної скарги свідчать про можливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Прокурор надав суду заяву про розгляд апеляційної скарги за його відсутності , що не перешкоджає апеляційному розгляду враховуючи вимоги ч.4 ст. 422-1 КПК України.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п. 1, п. З ст.. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, яке вчинено в період воєнного стану. за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою, встановив, що з часу обрання запобіжного заходу не змінилися підстави для такого запобіжного заходу.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Беручи до уваги висновки ЄСПЛ, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що суд першої інстанції всупереч відомостям про його особу не визначив заставу як альтернативний запобіжний захід є безпідставними.

Враховуючи фактичні обставини злочину, який інкримінується ОСОБА_7 на думку колегії суддів свідчить про наявний суспільний інтерес у цьому кримінальному провадженні, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Крім того, При встановленні наявності ризику впливу свідків, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано констатував, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, оскільки анкетні дані, адреси проживання свідків відомі обвинуваченому.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 без визначення застави та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2022 року, ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді