Номер провадження: 11-кп/813/1893/22
Справа № 521/6077/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2022 року Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю:

адвоката ОСОБА_6

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000334 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2022 року , якою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України, продовжений строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 30 серпня 2022 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 під час судового розгляду продовжений строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 жовтня 2022 року включно.

Цією ж ухвалою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , апеляційні скарги від яких не надходили .

Ухвала суду першої інстанції від 30.08.2022 року перевіряється в межах поданих апеляційних скарг лише відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просив змінити йому запобіжний захід на більш м`який домашній арешт.

Вказав, що з ухвалою суду не згоден, оскільки ризики , передбачені ст. 177 КПК не доведені.

В апеляційній скарзі з доповненнями ОСОБА_8 просить : скасувати чи змінити ухвалу Київського районного суду м. Одеси судді ОСОБА_1 винесену 30.08.2022 року на більш м`який, не пов`язаний із позбавленням волі і обмеженням конституційних прав на нічний домашній арешт із зобов`язанням носити електронний засіб контролю з покладенням других обов`язків передбачених ч.4 ст. 195 КПК.

Вказує, що клопотання прокурора не відповідає нормам ст. 184 КПК, продовження існування ризиків прокурором належними доказами не доведені , наявність ризиків є припущенням прокурора, клопотання має стереотипне шаблонне формулювання протягом всього періоду його тримання під вартою, не містить аналізу, чому до нього не може бути застосований більш м`який запобіжний захід.

Стверджує, що постанова суду не відповідає вимогам ст. 5 Конвенції і ст. 177, 178, 183 КПК.

Суд не мотивував свої висновки щодо існування ризиків.

Розгляд провадження проводиться із порушенням розумних строків, він тривалий час безпідставно утримується під вартою.

Суд не врахував у сукупності відомості про його особу, те, що він являється інвалідом 3 групи. Також судом не була проаналізована можливість застосування альтернативних запобіжних заходів .

Залишилося поза увагою суду і надані його батьками документи, які доводять, що у випадку зміни запобіжного заходу на домашній арешт вони не заперечують проти його проживання у квартирі .

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
В ході апеляційного розгляду обвинувачені ОСОБА_7 ,його захисник адвокат ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_8 підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг обвинувачених та просили їх задовольнити.
Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився , про дату , час та місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином , клопотання про розгляд справи за його участю не подавав. Обвинувачений ОСОБА_8 вважав можливим здійснити апеляційний розгляд за відсутності його захисника.

Прокурор також в судове засідання не з`явився.

Їх неприбуття не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг , колегія суддів дійшла наступного висновку.
Мотиви Суду.
Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
У відповідності до приписів ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вбачається, що на розгляді Київського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000334 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України.

На теперішній час у даному кримінальному провадженні судовий розгляд не закінчено, не досліджені всі докази, строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_7 за попередньою ухвалою був продовжений до 03.09.2022 року.
Як видно, суд відповідно до приписів ст. 331 КПК України розглянув клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу в судовому засіданні 30.08.2022 року , та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для його задоволення.
Задовольнивши клопотання прокурора, суд погодився із наявністю раніше встановлених та вказаних в клопотанні прокурора ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачені , перебуваючи на свободі, можуть здійснити спроби переховування від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення,незаконно впливати на свідків.
Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу має перевірити чи не зменшилися на цій стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії продовження запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості , що характеризують особу обвинуваченого.

Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути піддана обвинувачена особа , можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральні якості, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь які зв`язки з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд виходив із того, що судовий розгляд кримінального провадження не завершено, вони обвинувачуються у вчиненні злочину передбаченого ч. 5 ст. 186 КК із застосуванням насильства , який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та врахував інші відомості , що передбачені ст. 178 КПК , зокрема вік та стан здоров`я, ступінь міцності соціальних зв`язків, майновий стан, розмір майнової шкоди у завданні якої обвинувачується .
Відомості , що відображені в матеріалах провадження свідчать про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мають репутацію особи, що схильна до скоєння кримінально караних діянь, на час затримання офіційно не були працевлаштовані, законних джерел доходів не мали, суспільно - корисною діяльністю не займалися, не мають достатньо міцних соціальних зв`язків, які б мали реальний вплив на їх поведінку та слугували б для них стримуючим запобіжником .

З матеріалів провадження видно, що інкримінований ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочин носить підвищену суспільну небезпеку, скоєний із застосуванням насильства.

Ці обставини у сукупністю з тяжкістю покарання, що загрожує у разі доведення винуватості доводять вірогідність продовження існування ризику вчинити інші кримінальні правопорушення, переховування від суду , про що вірно зазначив суд першої інстанції.
Вбачається, що судовий розгляд кримінального провадження продовжується та не були допитані всі свідки, потерпілий, не досліджені у повному обсязі докази,тому присутній ризик незаконного впливу на вказаних осіб.
Жодних відомостей чи доказів того , що на даний час у соціальному , сімейному , матеріальному стані обвинувачених сталися істотні зміни , які б давали підстави для висновку про зменшення існуючих ризиків обвинуваченими до апеляційних скарг не додано.

Доводи апеляційних скарг про недоведеність існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Суд, при вирішенні питання щодо продовження строків тримання під вартою, врахував як видно, не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у скоєнні інкримінованого злочину, а і сукупність даних про особу обвинувачених, передбачених ст. 178 КПК України, що в цілому і стало підставою для прийняття рішення про необхідність продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Тому доводи апелянтів про те, що підставою для продовження строк утримання їх під вартою стала лише тяжкість покарання , що загрожує, є безпідставними.
На переконання судової колегії , зазначені вище обставини в своїй сукупності, свідчать про те, що застосування до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на даній стадії судового розгляду кримінального провадження більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із тримання під вартою, як на тому наполягають апелянти , не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати .
Оскільки інкримінований злочину вчинений із застосовуванням насильства суд відповідно до положень ч 4 ст. 183 КПК має право не визначати розмір застави.
Наведені в апеляційних скаргах обставини не можуть бути визнані запорукою належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час подальшого судового розгляду та не зменшують суспільну небезпечність особи обвинувачених, а відтак не можуть бути визнані підставою для зміни запобіжного заходу відносно них на більш м`який.
В суді першої інстанції триває судовий розгляд провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 а тому встановлення на даному етапі їх вини у вчиненні інкримінованого злочину відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду.
Перевірка достатності доказів для постановлення обвинувального вироку не відноситься до компетенції суду апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду ухвали суду про продовження запобіжного заходу до закінчення судового розгляду.
Апеляційний суд, до ухвалення рішення суду першої інстанції по суті, позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доказам у кримінальному провадженні, в тому числі на предмет їх допустимості, а також робити висновки щодо доведеності чи недоведеності винуватості особи.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на наявність у нього інвалідності 3 групи не може слугувати самостійною підставою для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки будь-яких відомостей про те, що стан здоров`я обвинуваченого унеможливлює його подальше перебування в умовах установи попереднього ув`язнення матеріали провадження не містять.
До апеляційної скарги не додано доказів критичного погіршення стану здоров`я обвинуваченого та неможливості його перебування в установі попереднього ув`язнення.
В умовах слідчого ізолятора медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

У разі існування потреби в наданні медичної допомоги обвинуваченому, він не позбавлений можливості звернутися до установи попереднього ув`язнення для отримання лікування.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що у разі встановлення у визначеному законом порядку незадовільного стану здоров`я, який перешкоджатиме подальшому перебуванню обвинуваченого під вартою, обвинувачений або його захисник не позбавлені права звернутися до суду із відповідним клопотанням про зміну р запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Тривалість перебування обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України.
Наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 батьків та висловлення ними готовності забезпечити йому умови проживання , не можуть бути визнані такими чинниками, які самі по собі зменшують встановлені у кримінальному провадженні ризики, зокрема ризик вчинити інші кримінальні правопорушення чи незаконного впливу на свідків, потерпілого.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Враховуючи викладене , колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.
Доцільність необхідності подальшого утримання обвинувачених під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК судом першої інстанції , а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.
Також апеляційний суд відмічає, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 тривалий час перебувають під вартою, судовий розгляд кримінального провадження ще не завершений.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання приписів ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК про здійснення судового розгляду протягом розумного строку .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 30.08.2022 року , якою під час судового розгляду відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4