ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0000905 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2022 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11.05.2022 року включно,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що розгляд провадження відбувався в режимі відеоконференції, при цьому, в порушення ч.2 ст.184 КПК України, йому не було надано можливості ознайомитись із клопотанням прокурора.
Зазначає, що клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за змістом є ідентичним попередньому клопотанню прокурора, при цьому більшість ризиків вже є неактуальними.
Стверджує, що, оскільки він не був завчасно попередженим та підготовленим до судового засідання, тому не зміг належним чином пояснити те, що клопотання прокурора є необгрунтованим.
Також, промова його захисника була перервана сиреною, а він був від`єднаний від відеоконференції, після чого його більше не з`єднували, чим було порушено його право на захист.
Вказує на те, що ризики, заявлені прокурором, є необгрунтованими, окрім того, він в судовому засіданні розкаявся та визнав себе винним за ч.3 ст.357, ч.ч. 1, 4 ст.358 КК України, а за ч.2 ст.307 КК України відсутні достатні докази його винуватості.
Зазначає, що стороною обвинувачення не було взято до уваги його позитивні характеристики, які долучені до справи.
Ризик впливу на свідків є безпідставним, оскільки троє з п`яти свідків вже допитані судом, а інші два свідки є співробітниками поліції, які в протоколі затримання зазначили те, що він вже і так визнав в судових засіданнях.
Також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є необгрунтованим, враховуючи наявність на цей час воєнного стану, окрім того, він раніше не судимий, мав постійне джерело доходів, працював.
Посилається на те, що він є військовозобов`язаним, має допуски до радіопередавачів та інших засобів зв`язку, має цивільну спеціальність технік-електронік, володіє навичками поводження та використання стрілецької зброї та спецзасобів, у зв`язку з чим, він повинен долучитися до захисту територіальної цілісності України.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2022 року ОСОБА_7 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11.05.2022 року включно.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні низки кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії тяжких, у зв`язку з чим, з огляду на покарання, яке ОСОБА_7 може понести у випадку встановлення судом його винуватості, а також з урахуванням тієї обставини, що обвинувачений не має реєстрації в м. Дніпро, оскільки зареєстрований в Івано-Франківській області, є наявність існування ризику переховування від суду.
Також суд взяв до уваги вік, відсутність постійного джерела доходу та міцних соціальних зв`язків обвинуваченого, оскільки він офіційно не працевлаштований, не одружений, дітей не має, а також його характеристики, що обумовлюють наявність ризиків того, що перебуваючи на свободі, обвинувачений ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, а також перешкоджати провадженню іншим чином, або вчинити інший злочин.

Від прокурорів - процесуальних керівників не надійшло клопотання про їх участь у розгляді провадження, у зв`язку з чим відповідно до ст.4221 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено у відсутність прокурора, проти чого не заперечували обвинувачений та його захисник.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт № 0000905 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 07.10.2021 року до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 15.03.2022 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, які ще не допитані, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії тяжких злочинів, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, а також особу обвинуваченого, який не має реєстрації в м. Дніпро, оскільки зареєстрований в Івано-Франківській області, його вік, відсутність постійного джерела доходу та міцних соціальних зв`язків, його характеристики.
Також з клопотання прокурора вбачається, що ОСОБА_7 вже вчиняв дії, спрямовані на ухилення від кримінальної відповідальності, а саме, при затриманні називався іншими анкетними даними та використовував паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , який згідно із висновком експерта має зміни, внесені шляхом заміни первинної фотокартки на його фотокартку.
Твердження обвинуваченого про те, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є необгрунтованим, враховуючи наявність на цей час воєнного стану, окрім того, він раніше не судимий, мав постійне джерело доходів, працював колегія суддів вважає безпідставним, оскільки зазначене не свідчить про відсутність вказаного ризику, так як з клопотання прокурора вбачається, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, а тому може збувати наркотичні засоби за грошові кошти для отримання засобів для життя.
Також слід зазначити, що до ризиків належить наявність введеного в Україні воєнного стану, оскільки вказана обставина суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.
Доводи апеляційної скарги про те, що не допитано лише два свідки, які є співробітниками поліції, не свідчать про відсутність ризику незаконного впливу на свідків, оскільки обвинувачений в апеляційний скарзі сам підтверджує, що на цей час не всі свідки допитані.
Разом з цим, посилання суду на ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки прокурором в клопотанні про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 вказаний ризик не був заявлений.
Однак, оскільки встановлено ризики, що підтверджуються зазначеними обставинами, тому для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
При цьому слід зазначити, що судом розглянута можливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, а саме, застави, яка була встановлена ще ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2021 року.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності достатніх доказів винуватості обвинуваченого за ч.2 ст.307 КК України колегія суддів вважає такими, що не можуть бути взяті до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу кримінального правопорушення постановлюється виправдувальний вирок.
Посилання обвинуваченого на те, що розгляд провадження відбувався в режимі відеоконференції, при цьому, в порушення ч.2 ст.184 КПК України, йому не було надано можливості ознайомитись із клопотанням прокурора, у зв`язку з чим, він не був завчасно попередженим та підготовленим до судового засідання, тому не зміг належним чином пояснити те, що клопотання прокурора є необгрунтованим, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Відповідно до журналу та технічного запису судового засідання розгляд провадження відбувався також за участі захисника ОСОБА_6 , яка не просила час на додаткове ознайомлення з матеріалами клопотання.
Твердження обвинуваченого про те, що клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за змістом є ідентичним попередньому клопотанню прокурора, не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд першої інстанції при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу кожного разу перевіряє наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які зазначені в клопотанні прокурора, а також чи зменшились ризики, на підставі яких був обраний запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що промова його захисника була перервана сиреною, а він був від`єднаний від відеоконференції, після чого його більше не з`єднували, чим було порушено його право на захист є безпідставними, оскільки з технічного запису судового засідання вбачається, що обвинуваченому та його захиснику була надана можливість для висловлення своєї думки щодо поданого прокурором клопотання, оскільки вони заперечили щодо його задоволення із зазначенням відповідних підстав для такої відмови, а тому вказані обставини, а також відсутність обвинуваченого під час оголошення ухвали не свідчить про порушення його права на захист.
Посилання обвинуваченого на те, що він має позитивні характеристики, є військовозобов`язаним, має допуски до радіопередавачів та інших засобів зв`язку, має цивільну спеціальність технік-електронік, володіє навичками поводження та використання стрілецької зброї та спецзасобів, а тому може бути долучений до захисту територіальної цілісності України, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики та не є підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу, оскільки розгляд кримінального провадження триває, встановлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а тому запобіжний захід продовжено з урахуванням всіх обставин, особи обвинуваченого.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні ухвали, що оскаржується, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2022 року залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4