Дата документу 20.04.2022 Справа № 311/3257/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/3257/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/98/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Забродки Новосанжарського району Полтавської області, громадянин України, проживаючий без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 2 лютого 2005 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі;

2) 12 жовтня 2005 року Новосанжарським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

3) 9 липня 2007 року Новосанжарським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ст. 304, ст. 69, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 6 років позбавлення волі. Звільнений 26 березня 2013 року по відбуттю строку покарання;

4) 11 червня 2014 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Звільнений 29 серпня 2016 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 18 днів;

5) 22 травня 2018 року Великобурлуцьким районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 6 місяців арешту. Звільнений 28 вересня 2018 року по відбуттю строку покарання;

6) 12 лютого 2020 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення покарання, призначеного за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2020 року, покаранням, призначеним за цим вироком, призначено остаточне покарання у вигляді 9 років позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 16 липня 2019 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за наступних обставин.

30 травня 2019 року, приблизно о 19.00 годині ОСОБА_7 , знаходячись в чагарниках на території домоволодіння АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом, направленим на спричинення останньому тілесних ушкоджень, кулаками рук наніс множинну кількість ударів в область грудної клітки справа ОСОБА_10 .

Одразу після цього, перемістившись до приміщення будинку АДРЕСА_1 , знаходячись в одній з жилих кімнат вказаного будинку, ОСОБА_11 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, кулаками рук та ступнями ніг наніс множинну кількість ударів в область грудини, в область тулуба зліва, в область голови та кінцівок ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_11 наніс не менше трьох ударів в область тулуба ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми тулуба у вигляді: синців, саден на тулубі, множинних переламів ребер (3, 4, 5, 6, 7, 8-го ребер справа та 3, 4, 5, 6, 7, 8-го ребер зліва від рівня середньоключичної до передньої пахвової лінії, зліва 10-го ребра по задній пахвовій, 11-го ребра по лопатковій та 12-го ребра по навколохребцовій лінії, а справа 10, 11, 12-го ребер по лопатковій лінії), забою лівої легені, наявністю невеликої кількості рідкої крові в лівій плевральній порожнині, крововиливу в заочеревинній клітковині зліва, забою лівої нирки, крововиливів в м`яких тканинах тулуба, що призвело до розвитку шоку, які кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, від отримання яких настала смерть ОСОБА_10 ; множинну кількість ударів в область голови ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньочерепної травми: саден, синців на обличчі, інфільтруючих крововиливів в м`яких тканинах волосистої частини голови та обличчя, обмеженого субарахноїдального церебрального крововиливу, одиничних дрібновогнищевих крововиливів в корі головного мозку в правій скроневій частці, закритого перелому тіла правої виличної кістки зі зміщенням уламків, які кваліфікуються, як середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я більш ніж 21 добу; множинну кількість ударів в область кінцівок ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: синців, саден на кінцівках, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що з перших днів його перебування в Дніпрорудненському ВП з 2 червня 2019 року по 7 червня 2019 року, він був позбавлений волі без пред`явлення вини, без можливості захищати себе, без права на адвоката.
У відділенні поліції до нього застосовувався фізичний та моральний тиск для того, щоб він взяв злочин на себе, що в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , яких також тримали у Дніпрорудненському ВП більше 4 днів.
Крім того, суд першої інстанції відмовив у призначенні комплексної експертизи для розмежування ударів, хоча свідки визнали свою причетність до злочину, а також для з`ясування того, чи міг потерпілий, маючи такі травми, вільно пересуватися, не виражаючи того, що його щось турбує, а також для з`ясування ряду питань, які б могли суттєво вплинути на захист.
Вказує, що свідки кожного разу змінювали показання та плутались у них, зокрема ОСОБА_14 та ОСОБА_13 то звинувачували один одного, то надавали пояснення по-іншому.
Також зазначає, що свідки є особами, яки зловживають алкогольні напої та друзями.
Під час перших допитів свідок ОСОБА_12 підтвердив факт того, що ОСОБА_14 , знаходячись в коридорі відділення поліції з іншими свідками, казала, що треба говорити так, як сказала поліція і все буде нормально. Він у цей час був прив`язаний до батереї в кабінеті, а свідок ОСОБА_13 казав, що бачив, коли його переносили з кабінету в кабінет у кайданках.
Просить вирок скасувати та направити справу на новий розгляд в іншому складі суду.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вважає вирок незаконним та необґрунтованим.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що було порушено право ОСОБА_7 на захист, який фактично 4 дні утримувався в Дніпрорудненському ВП, тобто працівниками поліції було вчинено незаконне позбавлення волі, протокол затримання не складався та в матеріалах справи він відсутній, адвокат з центру безоплатної правової допомоги до ОСОБА_7 не викликався та повідомлення про затримання не направлялося.

Звертає увагу, що стороною захисту було подано заяву до Мелітопольського відділення ДБР, але перевіркою порушень не виявлено. Захисник у ОСОБА_7 з`явився лише в судовому засіданні, тобто ОСОБА_7 практично був позбавлений можливості повноцінно здійснювати свій захист, заявляти клопотання тощо.

Крім того, суд відмовив у задоволенні клопотання захисника про проведення комісійної судово-медичної експертизи для встановлення того, від чиїх саме ударів настала смерть потерпілого ОСОБА_10 , механізм їх нанесення, локалізація та інше, при тому, що свідки в судовому засіданні самостійно визнали факт нанесення ними тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .

Так, свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні повідомив, що свідок ОСОБА_16 стрибала на потерпілому ОСОБА_10 і що він зробив їй зауваження з цього приводу, при цьому свідок не заперечував того факту, що від ударів, нанесених ним по потерпілому, він зламав руку (перелом кисті правої руки), документи, підтверджуючі цей факт наявні в матеріалах справи.

Стороною обвинувачення не спростовано пояснень свідка ОСОБА_15 в частині стрибання свідком ОСОБА_16 по потерпілому, а враховуючи причину смерті ОСОБА_10 (закрита тупа травма грудної клітини з множинними переломами ребер), ні стороною обвинувачення, ні судом не взято до уваги того факту, що переломи ребер могли бути спричинені саме ОСОБА_16 .

За показаннями учасників процесу, потерпілий ОСОБА_10 помер через 3-4 доби після конфлікту, який стався за місцем їх мешкання, тобто стороною обвинувачення не встановлено, чи наносились тілесні ушкодження ОСОБА_10 ким-небудь ще в цей проміжок часу, чи підводився він сам, чи могли бути спричинені тілесні ушкодження від падіння ОСОБА_10 з висоти власного зросту, бо як показав свідок ОСОБА_15 потерпілий ОСОБА_10 вставав, щоб випити спиртного чи води.

У свідоцтві про смерть ОСОБА_10 вказано, що смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким чином покази свідків не співпадають з датою, вказаною в обвинувальному акті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також вказує, що на руках, ногах та одязі ОСОБА_7 не було жодного сліду крові, подряпин, саден, які свідчили б про нанесення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Зазначає, що суд допустив вибірковість в оцінці досліджених доказів, надавши перевагу показанням свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , і не надав належну правову оцінку всім доказам у сукупності, ухвалив невмотивований вирок, а докази, надані стороною захисту, відхилив без належного спростування та наведення у своєму рішенні підстав для їх відхилення, внаслідок чого вирок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Вважає покази, надані свідками ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , упередженими, оскільки ці свідки є зацікавленими особами, так як вони самі наносили удари потерпілому і розмежувати ці удари не має можливості без проведення комісійної судово-медичної експертизи.

Просить вирок скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційні скарги та зазначив, що суд односторонньо оцінив докази, показання свідків є неправдивими, обвинуваченого затримали незаконно, і у випадку, якщо до вчинення кримінального правопорушення також причетні інші особи, то суд повинен був зобов`язати прокурора притягнути і їх до відповідальності, але свідки, які фактично зізнались у побитті потерпілого, притягнуті до відповідальності не були.

Обвинувачений у судовому засіданні апеляційного суду також підтримав апеляційні скарги та зазначив, що він не винуватий у вчиненні злочину, вважав, що було порушено його право на захист. Просив виро суду скасувати та призначити новий розгляд.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважав, що рішення є законним і підстав для його скасування немає. Суд першої інстанції оцінив усі докази належним чином і прийняв обґрунтоване рішення.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, у суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 30 травня 2019 року на подвір`ї домоволодіння у ОСОБА_10 виник конфлікт з ОСОБА_15 з приводу зникнення велосипеду, який належав ОСОБА_16 . У ході конфлікту ОСОБА_15 наніс ОСОБА_10 декілька ударів кулаком в обличчя та по тулубу. Потім вони усі разом перемістилися до будинку, а перед цим ОСОБА_15 наніс ОСОБА_10 ще декілька ударів. При цьому, він зайшов до будинку трохи пізніше за ОСОБА_15 та ОСОБА_10 . Зайшовши до будинку, він побачив, що ОСОБА_10 вже лежав на спині на долівці дальньої кімнати, де його била ОСОБА_16 , наносячи удари ногами в область голови, а потім ОСОБА_15 , який спочатку бив ОСОБА_10 ногами по тулубу, а потім обухом сокири по тулубу.

Таким чином, у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі сторона захисту повністю заперечувала факт умисного нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала його смерть.

Позиція сторони захисту зводилась до того, що обвинувачений тілесних ушкоджень, які є наслідком смерті ОСОБА_10 не заподіював, останнього побили інші особи ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а обвинувачений лише намагався припинити між ними конфлікт.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його вини саме в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , що спричинило смерть потерпілого, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, свідок ОСОБА_15 у суді першої інстанції показав, що в ході конфлікту з ОСОБА_10 , він наніс останньому приблизно три удари по обличчю о область перенісся, під око. Обвинувачений ОСОБА_7 також наніс приблизно 8-10 ударів рукою по тулубу ОСОБА_10 , коли той лежав. Після цього, вони усі разом пішли до будинку, де також знаходилися ОСОБА_16 та ОСОБА_18 . ОСОБА_10 ліг на долівку в приміщенні будинку. Після цього він бачив, як ОСОБА_7 та ОСОБА_16 били ОСОБА_10 . При цьому, ОСОБА_7 бив ОСОБА_10 руками та ногами по ребрам, один раз пригнув на голову ОСОБА_10 . Куди била ОСОБА_16 він не бачив. Це тривало приблизно 10-15 хвилин. Потім він забрав ОСОБА_7 і ОСОБА_16 від ОСОБА_10 . Через деякий час ОСОБА_7 та ОСОБА_16 почали знову бити ОСОБА_10 , хто куди бив цього разу він не бачив. ОСОБА_10 били приблизно з 18-ї до 22-ї години. ОСОБА_10 залишився лежати на долівці та пролежав там три дні. За ті дні, коли ОСОБА_10 був ще живим, його ніхто не бив.

Свідок ОСОБА_16 у суді першої інстанції показала, що між ОСОБА_15 з ОСОБА_7 з одного боку та ОСОБА_10 з іншого боку відбулася сварка. Коли вони утрьох зайшли до будинку, то ОСОБА_7 почав бити ОСОБА_10 , який спочатку сидів на долівці, однак потім впав. ОСОБА_7 продовжував бити ОСОБА_10 ногами по усім частинам тіла. ОСОБА_15 3-4 рази відтягував ОСОБА_7 від ОСОБА_10 , однак той повертався та продовжував бити ОСОБА_10 . Так тривало протягом від 40 хвилин до 1-ї години. Удари ОСОБА_7 наносив з розмаху та зверху.

Свідок ОСОБА_17 у суді першої інстанції показав, що він приїхав до ОСОБА_15 та побачив, що на долівці в одній з кімнат будинку, біля печі, лежить чоловік. В будинку знаходилися ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_18 . Він взяв чоловіка за ногу та витягнув на подвір`я, після чого ліг спати. Вранці, прокинувшись, він вийшов на подвір`я, а чоловік, якого він витягнув напередодні, лежав там же та подавав ознаки життя. Обличчя вказаного чоловіка було побитим.

У суді першої інстанції також був допитаний свідок ОСОБА_19 , показання якого, на думку колегії суддів, не містять інформації про обставини, які підлягають доказуванню, оскільки безпосереднім свідком події він не був, і про обставини нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 йому нічого не відомо.

Разом з тим, підстав не довіряти показанням свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційних скаргах обґрунтовані причини для обмови обвинуваченого з боку свідків не наведені.

Показання вищезазначених свідків у суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх пояснення повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, з протоколу обшуку від 6 червня 2019 року вбачається, що об`єктом огляду є будинок АДРЕСА_1 . Під час проведення обшуку було виявлено та вилучено хлопчатобумажну «тільняшку» з довгими рукавами, зі слідами механічних пошкоджень, на поверхні якої рідина (сліди) РБК (т. 1, а.с.135-144).

З протоколів огляду трупа від 2 червня 2019 року та 3 червня 2019 року та фототаблиць до них вбачається, що на трупі ОСОБА_10 було виявлено численні ушкодження, локалізація, розмір та кількість яких детально описані у вказаних протоколах та мотивувальній частині оскаржуваного вироку (т. 1, а.с. 121-130, 146-157).

З лікарського свідоцтва про смерть № 202 від 5 червня 2019 року вбачається, що смерть ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок закритої тупої травми грудної клітини з множинними переломами ребер (т. 1, а.с. 161).

З висновку експерта № 202 від 1 липня 2019 року вбачається, що смерть ОСОБА_10 настала від закритої тупої травми тулуба у вигляді множинних переламів ребер з обох боків, з забоєм лівої легені, лівої нирки, що призвело до розвитку шоку. Пошкодження, які явилися причиною смерті, кваліфікуються в сукупності, як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, в даному випадку, що причинили смерть, і знаходяться в прямому причинному зв`язку з її настанням.

При дослідженні трупу ОСОБА_10 знайдені: синці, садна на тулубі, множинні перелами ребер (3,4,5,6,7,8-го ребер справа та 3,4,5,6,7.8-го ребер зліва від рівня середньоключичної до передньої пахвової лінії, зліва 10-го ребра по задній пахвовій. 11-го ребра по лопатковій та 12-го ребра по навколохребцовій лінії, а справа 10,11,12-го ребер по лопатковій лінії), забій лівої легені, наявність невеликої кількості рідкої крові в лівій плевральній порожнині, крововилив в заочеревинній клітковині зліва, забій лівої нирки, крововиливи в м`яких тканинах тулуба, котрі утворилися в результаті неодноразової дії твердого предмета (предметів).

При експертизі трупа ОСОБА_10 також виявлені: внутрішньочерепна травма: садна, синці на обличчі, інфільтруючи крововиливи в м`яких тканинах волосистої частини голови та обличчя, обмежений субарахноїдальний церебральний крововилив, одиничні дрібновогнищеві крововиливи в корі головного мозку в правій скроневій частці, закритий перелом кісток носу, закритий перелом тіла правої виличної кістки зі зміщенням уламків, які могли утворитися незадовго до смерті, оцінюються по результату травми але не менш ніж тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я більш ніж 21 добу, та до причини смерті відношення не мають; синці, садна на кінцівках, які могли утворитися незадовго до смерті, мають ознаки легких тілесних ушкоджень, як кожне окремо так і в сукупності, та до причини смерті відношення не мають.

Вказані тілесні ушкодження могли утворитися від нанесення ударів руками, взутими ногами та іншими предметами. В область тулуба мало місце не менш ніж три травмуючої дії. Після спричинення пошкоджень, які явилися причиною смерті, потерпілий міг виконувати активні дії (кричати, гукати на допомогу тощо), у тому випадку, якщо травма не супроводжувалась втратою свідомості. Заподіяння всього комплексу пошкоджень, виявлених у ОСОБА_10 власною рукою, а також в результаті падіння на тверду поверхню практично не можливо. З моменту смерті та до початку дослідження 3 червня 2019 року о 13.00 годині пройшло 2-3 доби (т. 1, а.с. 176-180).

З протоколів пред`явлення для впізнання за фотознімками від 3 червня 2019 року вбачається, що свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 за зовнішніми рисами обличчя впізнали на фотознімках ОСОБА_7 як чоловіка, який приймав участь у бійці 30 травня 2019 року, приблизно о 18-00 годині за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 192-194, 205-207).

З протоколів пред`явлення для впізнання за фотознімками від 4 червня 2019 року вбачається, що свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_18 за зовнішніми рисами обличчя впізнали на фотознімках ОСОБА_7 як Івана «Рижого», який завдав тілесні ушкодження ОСОБА_22 , а також впізнали ОСОБА_10 як ОСОБА_22 , якому ОСОБА_23 « ОСОБА_24 завдав тілесні ушкодження (т. 1 а.с. 233-235, 236-237; т. 2 а.с. 9-11, 12-14, 28-30, 31-33).

З протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 4 червня 2019 року вбачається, що свідок ОСОБА_17 за зовнішніми рисами обличчя впізнав на фотознімку ОСОБА_10 як ОСОБА_22 , якого він витягнув за ноги з приміщення будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2, а.с. 45-47).
З протоколу проведення слідчого експерименту від 4 червня 2019 року та відеозапису до нього вбачається, що свідок ОСОБА_15 продемонстрував, за яких обставин потерпілому ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження.

Так, ОСОБА_15 пояснив, що під час сварки він наніс ОСОБА_10 один прямий удар кулаком правої руки в область носа, один боковий удар кулаком правої руки в область лівого ока та ще два удари кулаком правої руки по обличчю, в результаті чого ОСОБА_10 впав на землю. Після цього ОСОБА_7 , який знаходився біля нього, наніс ОСОБА_10 кулаками своїх рук не менше 8 ударів по тулубу. Під час нанесення ударів ОСОБА_10 лежав на спині. У подальшому вони всі зайшли до будинку. ОСОБА_10 лежав в одному приміщенні будинку на спині, а вони розпивали спиртні напої в іншому приміщенні будинку. Під час вживання спиртних напоїв, ОСОБА_7 підвівся та пішов в приміщення, де лежав ОСОБА_10 , та наніс йому не менше 10 ударів кулаками рук по частинам тіла ОСОБА_10 , потім він обома ногами пригнув йому на голову. Так ОСОБА_7 наносив удари ОСОБА_10 1-2 рази. Після цього ніхто, крім ОСОБА_7 , удари ОСОБА_10 не наносив. ОСОБА_7 на протязі всього дня продовжував наносити удари кулаками своїх рук та взутими ногами по тулубу, голові та кінцівках ОСОБА_10 (т. 1, а.с. 219-232).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 4 червня 2019 року та відеозапису до нього вбачається, що свідок ОСОБА_16 продемонструвала, за яких обставин потерпілому ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження.

Так, ОСОБА_16 пояснила, що під час розпивання спиртних напоїв ОСОБА_7 пішов в кімнату, де лежав ОСОБА_10 , та почав наносити йому удари ногами та руками в різні частини тіла (не менше 20 ударів), після чого стрибнув йому на живіт та грудну клітину, і пригнув два-чотири рази та один раз стрибнув на голову ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_15 відтягнув ОСОБА_7 від ОСОБА_10 та вони продовжили вживати спиртні напої. Після цього вона не бачила, щоб хтось бив ОСОБА_10 (т. 2, а.с. 1-7).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 4 червня 2019 року та відеозапису до нього вбачається, що свідок ОСОБА_18 продемонструвала, за яких обставин потерпілому ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження.

Так, ОСОБА_18 пояснила, що під час вживання спиртних напоїв, між ОСОБА_15 та ОСОБА_10 відбулась сварка, в результаті якої останній опинився лежачі на спині на підлозі, а ОСОБА_15 стояв зі сторони голови та наносив удари кулаками рук по голові, обличчю, тулубу та кінцівках ОСОБА_10 , не менше 10 ударів. Після цього вони продовжили вживати спиртні напої. Ввечері вона підійшла до ОСОБА_10 та нанесла два несильних удари правою ногою по тулубу. ОСОБА_15 та ОСОБА_7 підійшли до ОСОБА_10 та ОСОБА_15 почав наносити удари кулаками рук та ногами по його голові, не менше 5 ударів, а ОСОБА_7 почав наносити удари по тулубу та кінцівках ОСОБА_10 кулаками рук та ногами, наніс не менше 10 ударів (т. 2, а.с. 19-27).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 4 червня 2019 року та відеозапису до нього вбачається, що свідок ОСОБА_17 продемонстрував, за яких обставин потерпілому ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження.

Так, ОСОБА_17 пояснив, що 30 травня 2019 року він побачив, що в будинку зліва від входу на підлозі лежав ОСОБА_10 , а в іншому приміщенні будинку знаходились ОСОБА_15 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які вживали спиртні напої. Так як ОСОБА_10 справив природні потреби у штани, він взяв його за ногу та витяг на вулицю, де лишив біля входу до будинку, при цьому удари він ОСОБА_10 не наносив. На обличчі ОСОБА_10 він побачив садна та кров. Вранці, він вийшов на вулицю та побачив ОСОБА_10 , який лежав на порозі, при вході зліва. Він нахилився та торкнувся його за плече, після чого ОСОБА_10 сказав, щось нерозбірливе (т. 2, а.с. 38-44).

З висновку експерта № 38-Д від 11 липня 2019 року вбачається, що смерть ОСОБА_10 настала від закритої тупої травми тулуба у вигляді: синців, саден на тулубі, множинних переламів ребер (3,4,5,6,7,8-го ребер справа та 3,4,5,6,7,8-го ребер зліва від рівня середньоключичної до передньої пахвової лінії, зліва 10-го ребра по задній пахвовій, 11-го ребра по лопатковій та 12-го ребра по навколохребцовій лінії, а справа 10,11,12-го ребер по лопатковій лінії), забою лівої легені, наявністю невеликої кількості рідкої крові в лівій плевральній порожнині, крововиливу в заочеревинній клітковині зліва, забою лівої нирки, крововиливів в м`яких тканинах тулуба, що призвело до розвитку шоку.

При експертизі трупа ОСОБА_10 також виявлені: 1) внутрішньочерепна травма: садна, синці на обличчі, інфільтруючи крововиливи в м`яких тканинах волосистої частини голови та обличчя, обмежений субарахноїдальний церебральний крововилив, одиничні дрібновогнищеві крововиливи в корі головного мозку в правій скроневій частці, закритий перелом кісток носу, закритий перелом тіла правої виличної кістки зі зміщенням уламків; 2) синці, садна на кінцівках.

Вказані тілесні ушкодження могли утворитися від нанесення ударів руками, взутими ногами так як вказували свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 під час допитів та проведення слідчих експериментів 4 червня 2019 року. В область тулуба мало місце не менш ніж три травмуючої дії, що не суперечить показанням свідків, викладених в протоколах допитів та проведених слідчих експериментах від 4 червня 2019 року (т. 1, а.с. 181-187).

Суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 356 КПК України допитав в судовому засіданні експерта ОСОБА_29 , яка у повному обсязі підтвердила достовірність зроблених нею висновків щодо механізму спричинення поранень потерпілому та пояснила, що вона була присутньою під час проведення слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , під час яких свідки відтворювали обставини кримінального правопорушення, зокрема, показуючи механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 з боку обвинуваченого ОСОБА_7 , а також ОСОБА_15 показував, як він наносив удари ОСОБА_10 по обличчю.

Додатково повідомила, що під час слідчого експерименту ОСОБА_15 та ОСОБА_16 також зазначали, що обвинувачений стрибав по ОСОБА_10 . Під час обстеження ОСОБА_15 виявлений перелом, який міг утворитися за обставин, зазначеним ним в показаннях. Ушкодження під час того, як ОСОБА_10 витягали з будинку, не могли призвести до смерті останнього.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції шляхом проведення допиту судового експерта повністю усунуто сумніви в повноті проведених нею експертиз і підстави вважати наведені висновки недопустимими доказами відсутні.

З висновку судово-психіатричного експерта № 341 від 29 липня 2019 року вбачається, що ОСОБА_7 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді психічних та поведінкових розладів внаслідок сполученого вживання психоактивних речовин (алкоголю, канабіоїдів), синдром залежності. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення, ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації. Ступінь наявних порушень не такий, щоб позбавляв його здатності усвідомлювати фактичний характер і соціальну небезпеку своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом, в теперішній час, він також може віддавати звіт своїм діям та керувати ними. Не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. Потребує лікування з приводу полінаркоманії (т. 2, а.с. 54-59).

Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, на переконання апеляційного суду прийшов до правильного висновку, що саме внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , від яких настала його смерть.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг про те, що визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції не врахував відсутність належних доказів на підтвердження його вини і не взяв до уваги докази його невинуватості.

Так, свідки надали суду повністю логічні та змістовні пояснення з приводу обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, їх показання повністю узгоджуються між собою та з іншими дослідженими доказами.

Крім того, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі фактичні обставини, в тому числі і повідомлені стороною захисту, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає докази захисту.

Що стосується доводів апеляційних скарг з приводу врахування в якості доказів показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які викликають сумніви у їх достовірності, то ці доводи спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема технічними записами судових засідань та мотивувальною частиною вироку, з яких вбачається, що показання цих свідків викладені в обсязі, необхідному та достатньому для встановлення фактичних обставин вчиненого злочину, вони є логічними та послідовними, повністю узгоджуються між собою та іншими дослідженими судом доказами, і не узгоджуються щодо істотних обставин вчиненого злочину лише з показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , які суд обґрунтовано оцінив критично, оскільки вони повністю суперечать показанням всіх інших свідків та дослідженим матеріалам кримінального провадження.

Так, свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , як під час допиту в суді першої інстанції, так і під час проведення слідчих експериментів, категорично повідомляли, що саме обвинувачений ОСОБА_7 наносив ОСОБА_10 велику кількість ударів руками і ногами по всьому тілу, у тому числі по ребрам, а також стрибав йому на голову, живіт та грудну клітину.

Вказане підтвердила також свідок ОСОБА_18 під час проведення слідчого експерименту за її участі.

Достовірність показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , що були надані ними під час проведення слідчих експериментів, повністю підтвердила допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_29 , яка зазначила, що виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження могли утворитися за обставин, повідомлених цими свідками.

Колегія суддів звертає увагу, що факт нанесення декількох ударів потерпілому ОСОБА_10 свідком ОСОБА_15 дійсно не заперечувався усіма допитаними свідками, у тому числі був підтверджений самим свідком ОСОБА_15 , проте останній повідомляв, що він наносив ОСОБА_10 удари лише в область обличчя.

Разом з тим, як слідує з показань вищевказаних свідків, усю сукупність ударів по тілу ОСОБА_10 , зокрема в область грудної клітини, було нанесено саме обвинуваченим ОСОБА_7 .

Враховуючи, що відповідно до висновків експерта № 202 від 1 липня 2019 року та № 38Д від 11 липня 2019 року, а також з огляду на пояснення експерта ОСОБА_29 , смерть ОСОБА_10 настала від закритої тупої травми тулуба, то, на переконання колегії суддів, саме активні дії обвинуваченого ОСОБА_7 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілого ОСОБА_10 .

Судом першої інстанції також було обґрунтовано відмовлено в проведенні комісійної судово-медичної експертизи, оскільки висновки інших експертиз, проведених за ініціативою сторони обвинувачення є повними та обґрунтованими, вказані висновки судових експертиз у сукупності з іншими доказами та показаннями експерта ОСОБА_29 в суді у повній мірі доводять вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги факт можливого отримання потерпілим ОСОБА_10 тілесних ушкоджень вже після конфлікту з ОСОБА_7 та іншими особами, оскільки об`єктивних даних на підтвердження цього суду першої інстанції надано не було, а експерт ОСОБА_29 категорично зазначала, що ушкодження під час того, як ОСОБА_10 витягали з будинку, не могли призвести до смерті останнього та є малоймовірними.

Можливість отримання тілесних ушкоджень в результаті падіння з висоти власного зросту також спростована висновком експерта № 202 від 1 липня 2019 року.

Доводи сторони захисту в цій частині колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вказана позиція сторони захисту є лише припущенням та її суб`єктивним відношенням до цього, оскільки з показань допитаних свідків вбачається, що після конфлікту (коли ОСОБА_17 витягнув ОСОБА_10 на подвір`я), до потерпілого ніхто не підходив.

Доводи апеляційних скарг про те, що на руках, ногах та одязі ОСОБА_7 не було виявлено жодного сліду крові ОСОБА_10 , а також подряпин чи саден, які б свідчили про нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому, на правильність висновків суду не впливають, оскільки сукупність досліджених судом першої інстанції доказів доводить, що ОСОБА_7 був присутній на місці події та вчинив інкриміновані йому дії у відношенні потерпілого.

Також є необґрунтованими доводи апеляційної скарги з приводу розбіжностей щодо часу настання смерті ОСОБА_10 , оскільки вказана в обвинувальному акті дата 30 травня 2019 року є встановленим часом, коли обвинувачений наніс тілесні ушкодження потерпілому, а зазначення у лікарському свідоцтві про смерть дати настання смерті 1 червня 2019 року не тільки не суперечить фактичним обставинам, викладеним в обвинувальному акті та встановленим судом першої інстанції, а й взагалі повністю узгоджується з висновком експерта № 202 від 1 липня 2019 року, з якого вбачається, що з моменту смерті ОСОБА_10 та до початку дослідження (3 червня 2019 року) пройшло 2-3 доби.

Є безпідставними і доводи апеляційних скарг про те, що під час досудового розслідування були порушені права обвинуваченого ОСОБА_7 , на якого разом зі свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 здійснювався фізичний та психологічний вплив з боку співробітників поліції, внаслідок чого ОСОБА_7 необґрунтовано звинуватили у вчиненні кримінального правопорушення.

Колегією суддів апеляційного суду було перевірено такі доводи сторони захисту, для чого до ТУ ДБР у м. Мелітополі, було надіслано запит від 8 вересня 2021 року щодо застосування недозволених методів розслідування у даному кримінальному провадженні № 0000296 з проханням надати інформацію про те, чи звертались обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник адвокат ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 або ОСОБА_20 із заявою про застосування до них недозволених методів розслідування співробітниками Дніпрорудненського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області (т. 3, а.с. 125).

Як вбачається з відповіді заступника директора ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_30 , станом на 5 жовтня 2021 року вказані у запиті громадяни не звертались із заявами, повідомленнями про кримінальне правопорушення чи скаргами щодо можливих неправомірних дій співробітників Дніпрорудненського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області (т. 3, а.с. 128).

У доповнення до цієї відповіді, від заступника директора ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_30 , було отримано лист, зі змісту якого вбачається, що 11 листопада 2019 року до ТУ ДБР у м. Мелітополі надійшла ухвала Василівського районного суду Запорізької області про проведення перевірки щодо незаконного затримання ОСОБА_7 в іншому кримінальному провадженні, за результатами якої були внесені відомості до ЄРДР про незаконне затримання ОСОБА_7 працівниками Дніпрорудненського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області за ч. 2 ст. 365 КК України, але вказане кримінальне провадження було закрито відповідно до вимог ст. 284 КПК України, і це рішення на теперішній час прокурором або судом не скасовано (т. 3, а.с. 130).

Інші доводи апеляційних скарг щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 є безпідставними та спростовуються наведеними вище доказами.

Доводи обвинуваченого та його захисника про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає такими, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані всі свідки, ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченого.

Доводам обвинуваченого у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді 9 років позбавлення волі, і підстави для призначення йому більш м`якого покарання відсутні.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 27 жовтня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4