Справа № 372/977/22 Провадження 1-кп-199/22
ухвала
Іменем України
05 липня 2022 року Обухівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ( в режимі відеоконференції)
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська Донецької області, українця, громадянина України, маючого вищу освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,
в с т а н о в и в:
До початку проведення підготовчого судового засідання захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 подали до суду письмове клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України на підставі ст. 49 КК України зв`язку із закінченням строків давності.
У клопотанні захисники порушують питання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. На обґрунтування клопотання вказують, що з часу вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України, є кримінальним проступком, минуло більше тринадцяти років.
Одночасно захисники посилаються на ст. 49 КК України щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, та вказують, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. Стверджують, що з дня вчинення ОСОБА_4 кримінального проступку, передбаченого ст. 128 КК України, минуло понад тринадцяти років, а тому ОСОБА_4 має бути звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК.
У судовому засіданні захисники ОСОБА_5 і ОСОБА_6 підтримали своє клопотання та просили його задовольнити, звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, закрити кримінальне провадження стосовно нього.
Прокурор не заперечив проти закриття кримінального провадження.
Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши клопотання захисників про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності та обвинувальний акт, дійшов таких висновків.
Відповідно до обвинувального акта, органом досудового розслідування щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального проступку, передбаченого ст. 128 КК України, встановлено наступне.
02 листопада 2008 року приблизно о 03:00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території ресторану-готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого в АДРЕСА_3 , після спільного вживання спиртних напоїв з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у ході сварки, що виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків, яка переросла в бійку з ОСОБА_7 , нанесли один одному декілька ударів руками в область голови. В результаті сварки у ОСОБА_4 було пошкоджено ніс, з якого почалася кровотеча.
З метою відібрання зброї ОСОБА_7 і ОСОБА_8 розпочали бійку з ОСОБА_4 , а останній, не здійснюючи пострілів, впав на землю від нанесених йому ударів та застосування фізичної сили ОСОБА_7 та ОСОБА_8
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували зверху на ОСОБА_4 та застосовували фізичну силу до останнього, намагаючись відібрати заряджений набоями мисливський самозарядний карабін «Сайга -МК» калібру ,7,62x39мм, НОМЕР_2 , який на той час знаходився у бойовому стані та який ОСОБА_4 тримав обома руками, перебуваючи в положенні лежачи. Під час цього ОСОБА_4 , через необережність, не маючи на меті заподіяння тяжких тілесних ушкоджень і не передбачаючи настання такої шкоди для життя та здоров`я потерпілого, хоча повинен був і міг її передбачати, оскільки саме по собі тримання вогнепальної зброї в руці в таких обставинах є небезпечним, випадково натиснув на курок, після чого відбулись два постріли з вказаної зброї, внаслідок одного з яких ОСОБА_8 спричинене вогнепальне поранення кульового поранення верхньої третини лівого стегна, ушкодження у вигляді вогнепального наскрізного кульового поранення верхньої третини лівого стегна з пошкодженням великої під пахової вени, які призвели до травматичного шоку 2-го ступеню, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями, що виразилися у заподіянні необережного тяжкого тілесного ушкодження, вчинив кримінальне правопрорушення, передбачене ст. 128 КК України.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частини другою статті 284 цього Кодексу.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Частиною 1 ст. 285 КПК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, зокрема, згідно з п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 49 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі. Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.
Згідно із ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Тобто, положення ч. 2 ст. 284 КПК України, як і положення ст. 49 КК України, є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути питання про закриття судом кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Кваліфікація дій обвинуваченого за ст. 128 КК України, а саме за ознаками заподіянні необережного тяжкого тілесного ушкодження, є правильною.
Відповідно до частин 1-3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Органами досудового слідства ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він 02 листопада 2008 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України.
На час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України (у редакції Закону України від 5 квітня 2001 року № 2341-III), санкція указаної статті передбачала покарання у виді громадських робіт на строк від 150 до 240 годин або виправні роботи на строк до 2 років, або обмеження волі на строк до 2 роки.
01 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 22 листопада 2018 року №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», відповідно до якого внесено зміни до КПК і КК та встановлено нову класифікацію кримінальних правопорушень. Зокрема, згідно із положеннями ст.12 КК України, кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Таким чином кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України (у редакції Закону України від 5 квітня 2001 року № 2341-III), з 1 липня 2020 року визначено кримінальним законом як кримінальний проступок, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі (враховуючи санкцію статті на час вчинення кримінального правопорушення).
Захисники ОСОБА_5 і ОСОБА_6 подали до суду письмове клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та просили кримінальне провадження щодо нього закрити.
Обвинувачений під час підготовчого судового засідання звернувся до суду аналогічним клопотанням.
З обвинувального акту вбачається що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України, 02 листопада 2008 року. Відповідно з дня вчинення кримінально-караних дій минуло більше тринадцяти років.
Так, відповідно до положень ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки (два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п. 2 цієї частини; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину); протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.
Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років.
В кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 , як вже зазначалося вище, на підставі ст. 5 КК України застосовується ст. 128 КК України (у редакції Закону України від 5 квітня 2001 року № 2341-III). Одночасно з огляду на ст. 5 КК України ст. 12, 49 КК України в цьому провадженні необхідно застосовувати у редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, так як вони поліпшують становища особи порівняно із попередніми редакціями ст. 12, 49 КК України, що були чинними на час скоєння ним кримінального правопорушення.
Тому, за умови відсутності факту ухилення ОСОБА_4 від слідства або суду, строк давності для звільнення його від кримінальної відповідальності згідно з приписами ч. 1 ст. 49 КК України (у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) становить три роки з дня вчинення ним кримінального проступку, передбаченого ст. 128 КК України, і до дня набрання вироком законної сили.
Проте, у разі підтвердження факту умисного вчинення ОСОБА_4 будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду, відповідно до вимог ч. 2 ст. 49 КК України (у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) такий строк для нього становить п`ять років з часу вчинення інкримінованого кримінального проступку.
Для застосування зазначеної норми обов`язково має бути підтверджено факт ухилення особи від досудового слідства або суду, що є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційований строк, передбачений ч. 1 ст. 49 КК (у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року). При цьому час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Тобто, у цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду оскільки факт свідомого ухилення особи від відповідальності свідчить про те, що вона все ще є суспільно небезпечною, тож це зумовлює необхідність більш суворого підходу до неї при вирішенні питання про давність притягнення до кримінальної відповідальності.
Проаналізувавши вказані норми закону України про кримінальну відповідальність, суд виходить з такого кримінально-правового змісту ч. 2 ст. 49 КК (у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року): ухилення особи від досудового розслідування або суду має своїм наслідком зупинення перебігу давності; перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання; у разі ухилення особи від досудового розслідування або суду і наступного її з`явлення із зізнанням чи затримання встановлені ч. 1 ст. 49 КК (у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) диференційовані строки давності до уваги не беруться; щодо такої особи застосовуються визначені ч. 2 ст. 49 КК (у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) загальні строки давності п`ять років у разі вчинення нею кримінального проступку і п`ятнадцять років у раз вчинення нею злочину будь-якого ступеня тяжкості.
Зазначене узгоджується з позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (справа № 328/1109/19, провадження № 51- 5464 кмо 20).
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ст. 128 КК України, 2 листопада 2008 року. З дня вчинення кримінального правопорушення минуло більше тринадцяти років.
Тобто минули як диференційовані так і не диференційовані строки притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 128 КК України.
Тому незалежно від факту ухилення від досудового розслідування та суду ОСОБА_4 , який не вчиняв нового злочину, підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 128 КК України (у редакції Закону України від 5 квітня 2001 року № 2341-III), із застосуванням положень ч. 1 ст. 5 КК України на підставі ч. 2 ст. 49 КК України (у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) у зв`язку із закінчення строків давності, а кримінальне провадження щодо останнього підлягає закриттю.
При цьому ОСОБА_4 у судовому засіданні судом було роз`яснено відповідно до ч. 3 ст. 285 КПК України суть підозри, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, який у свою чергу наполягав на задоволенні клопотання та звільненні його від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності.
Таким чином, оскільки визначені кримінальним законом (ст. 49 КК України) умови виконано та їх правдивість ні в кого з учасників процесу не викликає сумнівів, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності.
Звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Цивільний позов відсутній.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Відповідно до ст. 124, 126 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів при проведенні експертиз.
З урахуванням викладеного та керуючись ч. 2 ст. 376 КПК України, ст. 49 КК України, ч. 2 ст. 284, п. 2 ч. 3 ст. 314, ст. ст. 285, 369, 370, 371, 372, 395 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Клопотання захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 задовольнити.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Цивільний позов відсутній.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведені експертизи під час досудового розслідування на суму 7070,04 грн.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1