Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3504/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду
в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8
( в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 29.04.2022 року,
в с т а н о в и л а :
Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 29.04.2022 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про негайне звільнення з місця позбавлення волі у зв`язку із закінченням відбуття строку покарання відмовлено.
Суд першої інстанції в ухвалі зазначив, що підстав для задоволення клопотання засудженого та негайного звільнення ОСОБА_8 з місця позбавлення волі у зв`язку із закінченням строку відбуття покарання немає, оскільки кінцевою датою терміну покарання, є 23.06.2023 року, а не 07.04.2022 року, як про це зазначено в клопотанні засудженого.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не погоджується з прийнятим рішенням суду першої інстанції просить його скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання ОСОБА_8 про негайне звільнення з місця позбавлення волі у зв`язку з закінченням строку відбуття покарання- задовольнити. Вказує, що ухвала суду першої інстанції прийнята з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що за його підрахунками ОСОБА_8 вже відбув покарання призначене йому за вироком Балаклейського районного суду Харківської області від 26.04.2012 року у виді 13 років 6 місяців позбавлення волі і підлягає негайному звільненню з місць позбавлення волі.
Заслухавши доповідача, засудженого та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали, колегія суддів, дослідивши матеріали судового провадження, а також перевіривши ухвалу у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 п. 14 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

З матеріалів судового провадження видно, що вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 30.08.2011 ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 187 КК України до 13 років позбавлення волі, строк покарання рахується з моменту затримання, тобто з 10.03.2011. Вирок набрав законної сили 10.10.2011.

Вироком Балаклейського районного суду Харківської області від 26.04.2012 ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 п. 1 ст. 155 КК України до 13 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 30.08.2011 року, остаточно призначено до відбування покарання 13 років 6 місяців позбавлення волі. Строк покарання рахується з 22.02.2012. Вирок набрав законної сили 29.05.2012.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.02.2016 року ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838 - 8 від 26.11.2015) один день попереднього ув`язення за два дні позбавлення волі з 10.03.2011 по 10.10.2011 року та з 22.02.2012 по 29.05.2012.

Також, ухвалою Балаклейського районного суду Харківської області від 15.05.2019 уточнено вирок Балаклейського районного суду Харківської області від 26.04.2012, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 13 років 6 місяців позбавлення волі та зазначено у резолютивній частині вироку, що строк відбування покарання слід обчислювати з 22.02.2012, зарахувавши у строк покарання строк перебування під вартою з 10.03.2011.

Вироком Балаклейського районного суду Харківської області від 26.04.2012 строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з 22.02.2012.Ухвалою від 15.05.2019 було уточнено вирок із зазначенням, що строк відбування покарання ОСОБА_8 слід обчислювати з 22.02.2012, зарахувавши у строк покарання строк перебування під вартою з 10.03.2011. Тобто, ухвалою від 15.05.2019 судом зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк перебування під вартою з 10.03.2011 до 22.02.2012, який не був зазначений у вироку.

Суд першої інстанції, дослідивши прийняті по справі судові рішенні щодо ОСОБА_8 прийшов до правильного висновку, що кінцева дата терміну відбуття покарання засудженому є 23.06.2023 року, а не 07.04.2022 року, як про це зазначено в клопотанні засудженого.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування згідно доводів апеляційної скарги захисника - немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 376 ч.2 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 29.04.2022 року, щодо ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді: