УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 751/3370/22

провадження № 51-3265ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_2,

суддів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02 вересня 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 09 вересня 2022 року,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02 вересня 2022 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову прокурора про відмову в задоволенні клопотання від 23 серпня 2022 року.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 09 вересня 2022 року адвокату

ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_1 , відмовлено у відкритті апеляційного провадження на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 вересня 2022 року.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_6 порушує питання про перевірку в касаційному порядку та скасування оскаржених судових рішень з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. В обґрунтування доводів касаційної скарги наводить аргументи щодо незаконності, на його переконання, ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02 вересня 2022 року та зазначає, що апеляційний суд, відмовивши у відкритті апеляційного провадження на підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, належним чином не врахувавши цих обставин.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

За приписами ст. 310 та ч. 4 ст. 424 КПК ухвала слідчого судді місцевого суду не є предметом перегляду суду касаційної інстанції, оскільки зазначене судове рішення не входить до переліку тих рішень, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку.

Отже, з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів відмовляє у відкритті касаційного провадження стосовно вимог касаційної скарги про скасування ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02 вересня 2022 року.

Щодо вимог касаційної скарги про скасування ухвали Чернігівського апеляційного суду від 09 вересня 2022 року про відмову у відкритті апеляційного провадження на указану вище ухвалу слідчого судді, колегія суддів виходить з того, що зазначене судове рішення є предметом перегляду суду касаційної інстанції, проте вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на наведене нижче.

Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, згідно з пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень, інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом, про що йдеться в офіційному тлумаченні положень ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 04 квітня 2019 року у справі №494/6/18). У постановах від 17 жовтня 2018 року (справа № 646/5552/17) та від 28 лютого 2019 року (справа № 161/4229/18), які стосувалися права на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів, Верховний Суд підкреслив, що «норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження). Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади».

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до апеляційних або касаційних судів (п. 25 Рішення у справі «Делкур проти Бельгії» від 17 січня1970 року та п. 65 Рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Водночас у рішенні Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.

Конституційний Суд України у Рішенні від 08 квітня 2015 року № 3-рп/2015 сформулював юридичну позицію, за якою обмеження права на апеляційне оскарження рішення суду не може бути свавільним та несправедливим; таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленим суспільною потребою досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим; у разі обмеження права на оскарження судових рішень законодавець зобов`язаний запровадити таке нормативне регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію права на судовий захист і не порушувати сутнісний зміст такого права (абзац третій підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Згідно зі статтею 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом; гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Разом з тим, забезпечення права на апеляційний перегляд справи, передбачене

п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, стосується гарантованого права на перегляд у суді апеляційної інстанції справи, розглянутої судом першої інстанції по суті. Зазначений конституційний припис надає законодавцю певну свободу розсуду: або передбачити можливість апеляційного оскарження будь-якого рішення, що його ухвалює суд у процесі розгляду справи, але не вирішує її по суті, або встановити обмеження чи заборону на оскарження в апеляційному порядку окремих процесуальних судових рішень, якими справа не вирішується по суті (Рішення Конституційного Суду України від 17 березня 2020 року № 5-р/2020).

За таких обставин наявність визначених у кримінальному процесуальному законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Такі обмеження права на апеляційне оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування встановлені приписами статей 307, 309, 392 КПК.

Відповідно до частини 3 статті 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом. Перелік ухвал слідчих суддів, які під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, передбачений ч. 3 ст. 307 та частинами 1, 2 ст. 309 КПК. З огляду на імперативний спосіб регулювання кримінальних процесуальних відносин перелік розширеному тлумаченню не підлягає.

Зі змісту оскарженої ухвали слідчого судді вбачається, що 22 серпня 2022 року до Чернігівської обласної прокуратури від ОСОБА_1 надійшли два клопотання, датовані 19 серпня 2022 року, у яких заявник вказує на необхідність проведення його допиту прокурором у провадженні в якості свідка та потерпілого, зміни кваліфікації у кримінальному провадженні на ч. 3 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК) та звернення слідчим ДБР, який проводить досудове розслідування, до слідчого судді для отримання ухвали про тимчасовий доступ до документів Національної поліції, які на думку ОСОБА_1 є підробними. Постановою прокурора від 23 серпня 2022 року у задоволенні цих клопотань відмовлено.

Тобто оскаржена ухвала слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні скарги на постанову прокурора від 23 серпня 2022 року про відмову в задоволенні двох клопотань заявника ОСОБА_1 , в розумінні положень статей 307, 309 КПК, до переліку ухвал слідчих суддів, які під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, не входить.

Твердження касатора про те, що вимога у клопотанні про перекваліфікацію кримінального правопорушення є тотожною вимозі про внесення відомостей про вчинення злочину до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР), а тому ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні такого клопотання, з огляду на рішення Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17 червня 2020 року, є предметом перегляду в суді апеляційної інстанції, є необґрунтованим, оскільки згідно з указаним рішенням Конституційного суду України неконституційними є положення частини третьої статті 307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.

У даному випадку слідчий суддя розглянув скаргу на рішення прокурора, ухвалене в порядку ст. 220 цього Кодексу, зокрема, про відмову у задоволенні клопотання про іншу юридичну оцінку через зміну кваліфікації кримінального правопорушення, відомості про яке вже були внесені до ЄРДР.

Із оскарженого судового рішення вбачається, що прокурор не встановив підстав для перекваліфікації кримінального правопорушення, тобто розглянув клопотання по суті та прийняв відповідне процесуальне рішення. Отже питання щодо бездіяльності органу досудового розслідування, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не було предметом перегляду слідчим суддею районного суду, який обґрунтовано виходив із того, що, з огляду на зміст положень ст. 36 КПК, прокурор є самостійним у своїй процесуальній діяльності, діяв в межах повноважень і втручання з боку слідчого судді в дискреційні повноваження прокурора щодо кваліфікації кримінального правопорушення за скаргою потерпілого не передбачене законом.

Отже, суддя апеляційного суду, дотримуючись вимог ч. 3 ст. 307, ст. 309, ч. 4 ст. 399 КПК, правильно встановив, що оскаржена ухвала слідчого судді не підлягає перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження.

Таким чином, колегія суддів Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції, правильно встановивши, що апеляційна скарга подана на ухвалу слідчого судді, яка відповідно до приписів кримінального процесуального закону не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, обґрунтовано постановив ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Зміст оскарженої ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою.

Враховуючи викладене, з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02 вересня 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 09 вересня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає чинності з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4