Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України. Суддя-доповідач у апеляційній інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

02 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_7
за участю сторони захисту адвоката ОСОБА_8 ,

у с т а н о в и л а:

Цим вироком у кримінальному провадженні під №0002112, внесеному до ЄРДР 16.07.2021 року, ухваленим щодо обвинуваченого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, який народився у с. Зелені Кошари Первомайського району Миколаївської області, з базовою середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 07.05.2019 року Первомайським міським судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

який визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено без змін у виді тримання під-вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту затримання з 16.07.2021 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Також вирішені питання про долю речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Цим вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим у відкритому заволодінні чужим майном (грабіж), вчиненому повторно.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

ОСОБА_6 , 16.07.2021 року, приблизно о 04 годині 30 хвилин, перебував за адресою: м. Київ, вул. Челябінська, 19-А, де помітив потерпілого ОСОБА_9 , який проходив вздовж магазину «Пчелка». У цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, а саме: мобільним телефоном, марки «Blackview» А60pro, вартістю 2 239 грн. 20 коп. у чохлі, вартістю 124 грн., який був у руках потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 наздогнав потерпілого та шляхом ривка вирвав із руки потерпілого належний йому мобільний телефон, марки «Blackview», вартістю 2 239 грн. 20 коп. у чохлі вартістю 124 грн.

Після чого, ОСОБА_6 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим завдав потерпілому майнової шкоди на суму 2 363 грн. 20 коп. грн.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із ухваленим місцевим судом вироком, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Дніпровського районного суду міста Києва на більш м`який.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що під час судового слідства захисником не було в повному обсязі роз`яснено його права та суть кримінальної справи. Зазначає, що визнає свою вину повністю, щиро кається в тому, що вчинив злочин.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 не оскаржений.

Позиції учасників апеляційного провадження

Судовий розгляд проведено без участі обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки останній не заявляв клопотання про участь в судовому засіданні та в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого та просила її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; провівши судові дебати; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у відкритому заволодінні чужим майном (грабіж), вчиненому повторно, за обставин, установлених судом, відповідають фактичним обставинам і підтверджені зібраними у встановленому порядку доказами, які ретельно досліджені, належно оцінені та детально викладені судом у вироку.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним даним, які містяться в наступних зібраних і наведених у вироку джерелах доказів:

- показаннях потерпілого ОСОБА_9 , який у судовому засіданні показав, що він 16.07.2021 року перебував біля магазину «Пчелка», що за адресою: м. Київ, вул. Челябінська, 19-А, де обвинувачений вирвав у нього з руки мобільний телефон, після чого втік;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 29.07.2021 року, згідно якого старший слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_10 у період часу з 11 години 00 хвилин до 11 години 11 хвилин, у присутності двох понятих, за участю потерпілого ОСОБА_9 , із застосуванням технічних засобів фіксації відеокамери «Panasonic Full HD CV-260», провів слідчий експеримент у ході якого було встановлено, що до потерпілого ОСОБА_9 , який перебував біля магазину «Пчелка», за адресою: м. Київ, вул. Челябінська, 19-А, вживав пиво та спілкувався з незнайомими чоловіками, через деякий час він зібрався йти до дому та, коли повертав за кут вказаного магазину, до нього підбіг невідомий чоловік, із яким він спілкувався біля магазину, та з правої руки вирвав мобільний телефон. Після того, як невідомий чоловік почав втікати з його мобільним телефоном через двори, він спробував його наздоганяти, однак останній втік тому потерпілий викликав поліцію /т.1 а.п.59-64/;

- протоколом про надання доступу до матеріалів /додаткових матеріалів/ досудового розслідування від 30.07.2021 року /т.1 а.п.67-68/;

- пам`яткою про процесуальні права та обов?язки підозрюваного /т.1 а.п.76-77/;

- висновком експерта №2277/21 від 27.07.2021 року, згідно якого загальна ринкова вартість мобільного телефону «Blackview» А60pro та чохла до нього в виді книжки, який був у користуванні, приблизно 1 рік, на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто станом на 16.07.2021 року, становила 2 363 грн. 20 коп. /т.1 а.п.82-86/;

- протоколом огляду вилучених речей від 16.07.2021 року із фототаблицею, згідно якого слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_11 , розглянувши матеріали кримінального провадження №0002112 від 16.07.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, у приміщенні КМКЛШМД, палата №13, за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3, у період часу з 20 години 25 хвилин до 20 години 50 хвилин, у присутності двох понятих, за участю потерпілого ОСОБА_9 , із застосуванням технічних засобів фіксації цифрової камери мобільного телефону «iPhone11», провів огляд, добровільно виданого мобільного телефону, марки «Blackview», який знаходився у спец. пакеті №SUD1147928, при відкритті якого було виявлено мобільний телефон, «Blackview», синього кольору, який був у чохлі, чорного кольору, форми книжка. Потерпілий повідомив, що мобільний телефон належить йому /т.1 а.п.87-94/;

- постановою слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_12 , розглянувши матеріали кримінального провадження №0002112 від 16.07.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, про визнання речових доказів від 16.07.2021 року, згідно якої мобільний телефон, «Blackview», у чохлі, чорного кольору визнано речовим доказом та передано на відповідальне зберігання потерпілому /т.1 а.п.96, 81/;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.07.2021 року, згідно якого слідчий слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_11 у приміщенні Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції м. Києва, за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 2, у присутності двох потятих, свідок ОСОБА_13 впізнав особу, за формою обличчя, випуклими губами, кольором волосся, формою носа, яка вчинила правопорушення, на фотознімку під №1, згідно довідки щодо осіб, фото яких пред`явлені для проведення впізнання за фотознімками - на фото №1 зображений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /т.1 а.п.95, 97-98/;

- протоколом огляду місця події від 16.07.2021 року, згідно якого слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві лейтенант поліції ОСОБА_11 у період часу з 17 години 12 хвилин до 17 години 24 хвилин, у приміщенні службового кабінету №309, Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції м. Києва, за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 2, у присутності двох понятих, провів огляд чоловіка, який назвався ОСОБА_13 та добровільно надав мобільний телефон, марки «Blackview», синього кольору, з картками мобільного зв?язку «ВФ Україна» та «Київстар», з чохлом, чорного кольору, який поміщено до спец. пакету №SUD1147928, запечатаний у присутності понятих та за їх підписами /т.1 а.п.99-101/;

- протоколом пред?явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.07.2021 року, згідно якого слідчий слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_11 у приміщенні Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції м. Києва, за адресою: м. Київ, вул. Черовоноткацька, 2, в присутності потятих, потерпілий ОСОБА_9 впізнав за ознаками - кругле лице, припухлими губами, коротко стрижене чорне волосся, особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, на фотознімку під №1, згідно довідки щодо осіб, фото яких пред`явлені для проведення впізнання за фотознімками - на фото №1 зображений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /т.1 а.п.95, 102-103/;

- протоколом огляду місця події від 16.07.2021 року із ілюстрованою таблицею, згідно якого слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві лейтенант поліції ОСОБА_11 у період часу з 12 години 01 хвилин до 12 години 21 хвилин, у присутності двох понятих провела огляд місця події за адресою: АДРЕСА_3 /т.1 а.п.106-109/;

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 16.07.2021 року, згідно якого 16.07.2021 року, приблизно о 04 годині 00 хвилин, невстановлена особа знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , відкрито, шляхом застосування фізичного насильства заволоділа мобільним телефоном /т.1 а.п.110/.

Під час перевірки матеріалів провадження встановлено, що оскаржуваний вирок відповідає вимогам ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (в редакції від 6 листопада 2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який не працює, неодружений, раніше притягався до кримінальної відповідальності.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд визнав необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, призначити йому покарання у виді позбавлення волі.

Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, а тому, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого, це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що під час судового слідства захисником не було в повному обсязі роз`яснено його права та суть кримінальної справи є безпідставними.

Право на захист належить до загальновизнаних принципів міжнародного права, яке імплементоване у національне законодавство як орієнтир, що визначає умови справедливого судового розгляду.

У частині другій статті 63 Конституції України задекларовано, що підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист, зміст якого становить сукупність наданих йому законом можливостей для спростування підозри, обвинувачення, пом`якшення покарання, а також захисту своїх особистих інтересів.

Забезпечення права на захист - це правове положення, згідно з яким посадові особи, які здійснюють кримінальне провадження, зобов`язані забезпечити підозрюваному, обвинуваченому, засудженому, виправданому сукупність процесуальних прав, завдяки яким вони отримують можливість захищатися передбаченими законом способами від підозри чи обвинувачення.

У ст. 20 КПК України визначені складові забезпечення права на захист. Доктринальний аналіз даної норми свідчить, що забезпечення права на захист передбачає три форми реалізації цього права: самостійна реалізація підозрюваним, обвинуваченим, виправданим, засудженим права на захист, а саме право надавати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні; користуватися правовою допомогою захисника; наявність у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду обов`язку сприяти підозрюваному, обвинуваченому, виправданому, засудженому в реалізації права на захист шляхом роз`яснення йому прав та забезпечення права на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

Наведене відповідає міжнародним стандартам, викладеним у частині першій статті 11 Загальної декларації прав людини, пункті "d" частини третьої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та пункті "с" частини третьої статті 6 Конвенції.

Відповідно до положень ст. 48 КПК України захисник може у будь-який момент бути залучений підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані надати затриманій особі чи особі, яка тримається під вартою, допомогу у встановленні зв`язку із захисником або особами, які можуть запросити захисника, а також надати можливість використати засоби зв`язку для запрошення захисника.

Стаття 49 КПК України передбачає випадки в яких слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_6 були надані всі передбачені законом можливості для реалізації його права на захист.

Зокрема, матеріали провадження містять відомості про надання обвинуваченому безоплатної правової допомоги з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві - адвоката ОСОБА_8 . Крім того, суд першої інстанції сприяв в реалізації права на захист шляхом роз`яснення його прав, про що є пам`ятка про права та обов`язки як обвинуваченого /а.с. 26/.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що права на захист обвинуваченого ОСОБА_6 не були порушенні під час судового розгляду у суді першої інстанції.

Що стосується того, що обвинувачений визнав свою вину та щиро кається, слід зазначити наступне. Під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений не визнав свою вину. А посилання обвинуваченого на його щире каяття свідчить про намагання уникнути будь-яким чином від покарання.

Виходячи з наведеного, а також вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, в тому числі про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , не вбачає законних підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання шляхом його пом`якшення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний і обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 п. 1 ч. 1, ч. 1 ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 року, ухвалений у кримінальному провадженні під №0002112, внесеному до ЄРДР 16.07.2021 року, щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І:

ОСОБА_14 з ю б і н ОСОБА_15 . М и к о л ю ОСОБА_16 Ш р о л ь