Ухвала

03 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 182/3088/16

провадження № 51-2916ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_8,

суддів ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_11 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2022 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_1 ,

встановив:

За вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України №838-VІІІ від 26 листопада 2015 року), зараховано в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_1 його попереднє ув`язнення у цьому кримінальному провадженні з дня його фактичного затримання - 13 квітня 2016 року по день звільнення з під варти - 13 березня 2017 року у зв`язку зі зміною запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 21 червня 2022 року вирок місцевого суду залишив без змін.

За вироком суду ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 19:50 ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_2 перебували в приміщенні кухні у АДРЕСА_1 , де разом вживали алкогольні напої. В цей час між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникла сварка, яка в подальшому переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_1 взяв зі столу кухонний ніж та утримуючи його в правій руці наніс декілька ударів в область голови та тулубу ОСОБА_2 , чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани на тильній поверхні правої кисті, забитої рани в лобній області зліва, забитої рани потиличної області зліва, які відносять до легких тілесних ушкоджень. Після чого, близько 20:00, ОСОБА_1 перебуваючи в приміщенні вищевказаної кухні та утримуючи правою рукою ніж, діючи умисно, з метою вбивства, наніс один удар в область грудної клітини зліва ОСОБА_2 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного проникаючого поранення грудей з ушкодженням аорти, лівої легені, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_2 .

У касаційній скарзі захисник, порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень та просить кримінальне провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вважає, що судами не дотримано норм матеріального права, дано неналежну оцінку обставинам справи, оцінено докази з порушенням КПК. Апеляційний суд не перевірив доводів його та підзахисного апеляційних скарг, в ухвалі не навів належних підстав, з який апеляційні скарги визнані необґрунтованими.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши викладені в касаційній скарзі захисника доводи та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

На будь-яких інших підставах, зокрема через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень, а виходить з обставин, установлених судом.

Доводи захисника щодо незгоди з даною судом оцінкою доказів, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів із викладенням власної версії подій стосуються по суті невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що виходячи з вимог ст. 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Під час розгляду касаційних скарг суд касаційної інстанції керується фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з вироку, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, що належать до предмета доказування, які підтверджено на ретельно та всебічно досліджених у судовому засіданні доказах з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, оціненими відповідно до правил ст. 94 цього Кодексу. Ці докази в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку. Обвинувачення засудженому сформульовано на підставі фактичних обставин кримінального правопорушення, установлених судом згідно з вимогами ст. 91 КПК. Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК і є обґрунтованим.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду сторона захисту подала апеляційні скарги, в яких наводила доводи щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно наданої оцінки доказам, які за своєю суттю є аналогічні доводам викладеним у касаційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції у межах своїх повноважень і з дотриманням вимог ст. 404 КПК розглянув апеляційні скарги засудженого, його захисника та потерпілого на вирок місцевого суду, дав в ухвалі на виконання положень ст. 419 цього Кодексу вмотивовані відповіді.

В тому числі, отримали належної перевірки доводи сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_1 до вчинення умисного вбивства, неузгодженості показань свідків з фактичними обставинами та необґрунтованого визнання обставиною, перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину.

Зокрема, обґрунтовуючи свії висновки апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Перевіривши матеріали кримінального провадження суд встановив, що, як убачається зі змісту вироку суду першої інстанції місцевий суд допитав у встановленому законом порядку обвинуваченого, потерпілу ОСОБА_3 , свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та дослідив усі матеріали кримінального провадження, перелік яких детально наведений у вироку.

Так, суд взяв до уваги показання потерпілої ОСОБА_3 , яка підтвердила, що дійсно між подружжями ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 мав місце конфлікт, з приводу грошових коштів, при цьому ОСОБА_1 знаходився у емоційно збудженому стані, проте вона не надала цьому значної уваги, оскільки сварки з приводу вживання ОСОБА_2 алкогольних напоїв були між ними досить частими. Про обставини вбивства її доньки вона дізналась від свідка ОСОБА_4 .

Допитаний свідок ОСОБА_4 повідомив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 він разом з подружжями ОСОБА_6 святкували його день народження та вживали алкогольні напої. Цього дня, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникла сварка та він, щоб не бачити її, пішов з дому, а повернувшись близько о півночі дізнався від свідка ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_1 вбив ОСОБА_2 . Також вказав, що на момент, коли він виходив з квартири його мати - ОСОБА_2 не мала будь-яких тілесних ушкоджень.

Допитана свідок ОСОБА_5 повідомила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона близько 20:50 перебувала у дворі будинку, чула, як в квартирі, де проживають подружжя ОСОБА_6 , розпочалась сварка та через невеликий проміжок часу з під`їзду будинку вийшов свідок ОСОБА_4 , який, на її запитання, повідомив, що все гаразд та пішов у невідомому їй напрямку. Через декілька хвилин їй мобільний телефон зателефонував ОСОБА_1 та повідомив її про те, що ОСОБА_2 померла та кинув слухавку.

Відповідно до даних протоколу огляду від ІНФОРМАЦІЯ_1 звукозапису системи "Амур" видно, що ОСОБА_1 подзвонив на гарячу лінію поліції та повідомив про те, що вбив свою дружину - ОСОБА_2 .

Крім цього суди обґрунтовано взяли до уваги фактичні дані, які містяться у протоколі слідчого експерименту від 14 квітня 2016 року з відеозаписом до нього, згідно з яким ОСОБА_1 детально вказав обставини щодо місця та способу спричинення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень. Згідно відеозапису до цього протоколу, ОСОБА_1 показав та розказав де саме, у якій кімнаті квартири перебував він та потерпіла, з якого приводу між ними виникла сварка, а також зазначив в який спосіб та яким знаряддям наніс потерпілій тілесні ушкодження, в якій руці тримав ніж та звідки його взяв. Проте, ОСОБА_1 не показав самого механізму та локалізації тілесних ушкоджень, посилаючи на те, що детально не пам`ятає цих обставин.

Апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновками місцевого суду, який перевіряючи версію подій ОСОБА_1 щодо його непричетності до вчинення умисного вбивства, вказав, що вона є способом захисту від пред`явленого обвинувачення і спростовується безпосередньо дослідженими судом доказами, які визнано належними та допустимими, а їх сукупність достатньою для підтвердження його винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Так, зокрема версія ОСОБА_1 про вбивство потерпілої свідком ОСОБА_4 з`явилась після смерті останнього, під час судового розгляду. ОСОБА_4 визнавав свою винуватість частково та повідомляв, що перебував в стані сильного душевного хвилювання. При цьому, під час свого допиту останній не зміг пояснити суду, з якою метою він оговорив себе, чому не повідомляв про зазначені обставини ані органи досудового розслідування, ані слідчого суддю та суд. В той же час, під час самого допиту у суді першої інстанції, останній надав нечіткі, нелогічні та непослідовні показання щодо обставин події, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1, спочатку повідомляючи про те, що не був очевидцем завдання потерпілій ОСОБА_2 тілесного ушкодження, що спричинило смерть останньої, оскільки знаходився в іншій кімнаті, а потім вказав на те, що був безпосереднім очевидцем цієї події. Також, колегія суддів зауважує й на тому, що ОСОБА_1 повідомив суд, що у ОСОБА_4 не було в руці будь-яких предметів, а у потерпілої ОСОБА_2 не було видимих тілесних ушкоджень.

Таким чином, обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій, що зазначені показання є безпідставними та такими, що не узгоджуються з дослідженими судом першої інстанції доказами, а така позиція обвинуваченого ОСОБА_1 спрямована на уникнення від кримінальної відповідальності.

Крім цього згідно висновку судової-психіатричної експертизи №109 від 26 травня 2016 року, встановлено, що ОСОБА_1 в дослідженій ситуації в стані фізіологічного афекту не перебував, а його повідомлення про те, що він не пам`ятає обставин спричинення тілесних ушкоджень є суперечливими, непослідовними та є захисною-симулятивною поведінкою, що спростовує його доводи про те, що під час дзвінку до поліції та під час проведення слідчого експерименту він перебував у стані сильного душевного хвилювання та такі доводи спростовуються й звуко і відеозаписом до протоколу огляду від ІНФОРМАЦІЯ_1 та фактичними даними протоколу проведення слідчого експерименту від 14 квітня 2016 року.

Посилання ОСОБА_1 на те, що свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_5 спілкувались з потерпілою в проміжку часу з 20:30 до 20:45 ІНФОРМАЦІЯ_1 були предметом розгляду судом першої інстанції та останній правильно вказав на те, що неточності в цих показаннях пов`язані з тривалим часом, який минув з моменту самої події, оскільки висновком комплексної комісійної судово-медичної експертизи №129 від 03 серпня 2018 року, яка була проведена на підставі ухвали суду, встановлено, що смерть потерпілої настала приблизно о 20:00 ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому місцевий суд самостійно усунув суперечності в показаннях цих свідків.

Таким чином, на переконання колегії суддів, апеляційний суд, проаналізувавши доводи сторони захисту стосовно доведеності винуватості засудженого ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та неузгодженості показань свідків, вказав, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив питання щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, та обґрунтовано зробив висновок, що вказаний злочин був скоєний саме ОСОБА_1 .

Доводи захисника про те, що апеляційний суд належним чином не перевірив чи перебував засуджений під час вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння є безпідставними.

В цій частині обґрунтованими є висновки апеляційного суду, який вказав, що факт вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується показаннями свідка ОСОБА_4 , який вказав, що вони усією сім`єю святкували його день народження та вживали пиво. Також, під час свого допиту в суді першої інстанції та під час усього судового розгляду ОСОБА_1 також не заперечував вказану обставину, що вказує на правильність висновків суду першої інстанції в цій частині та наявність такої обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_1 вчинення ним кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Доречними є посилання апеляційного суду на практику Верховного суду в цій частині, яка є сталою і визначає, що норми кримінального процесуального закону не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів, а зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи із положень статей 84, 92, 94 КПК, шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів, зокрема і показань свідків.

Суд апеляційної інстанції вмотивовано зазначив, що дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 115 КК кваліфіковано правильно, викладені у вироку висновки суду про доведеність його винуватості у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, які не містять суперечностей і не викликають сумнівів у їх достовірності.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Беручи до уваги вищенаведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_11 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2022 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_1 .

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10