ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2881/22 Справа № 205/5586/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник вказує, що рішення суду є несправедливим, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що прокурором не обгрунтовано та не надано доказів існування заявлених ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, а клопотання грунтується на припущеннях та є ідентичним раніше поданим клопотанням, при цьому не зазначено про обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися.
Одночасно вказує, що клопотання та оскаржувана ухвала фактично грунтуються на тяжкості передбаченого покарання, при цьому такі рішення приймалися неодноразово.
Вважає, що прокурором не доведено необхідності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому існують підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, обгрунтовуючи це тим, що всі свідки у справі допитані, а ризики, заявлені прокурором, не доведені. Крім того вказує, що він має цивільну дружину та двох неповнолітніх дітей.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2022 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 до 24:00 год. 07 листопада 2022 року.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що наразі продовжує існувати ризик переховування ОСОБА_7 , оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено суворе покарання. Одночасно враховано відсутність працевлаштування, міцних соціальних зв`язків, утриманців, довготривале непроживання за місцем реєстрації.

Також вказано, що більш м`який запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_7 застосувати неможливо, оскільки у такий спосіб не буде забезпечено виконання ним покладених процесуальних обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_6 , який апеляційні скарги підтримав та наполягав на їх задоволенні, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження виключного запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 прийшов до об`єктивного висновку про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, за який у разі визнання його винуватим передбачено покарання від 7 до 10 років позбавлення волі, а отже з метою уникнення покарання може переховуватись від суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть спростувати або підтвердити його існування, і підлягає оцінці у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Аналізуючи фактичні обставини справи, зокрема тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, та відомості про особу цього обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що ризик переховування останнього від суду існує і є вагомим.
Колегія суддів звертає увагу на відомості про особу ОСОБА_7 , який раніше судимий, не має офіційного місця роботи, офіційно не одружений, утриманців не має, постійно за місцем реєстрації не проживає, що у сукупності свідчить про те, що він не обтяжений вагомими соціальними зв`язками, що могли б стримувати його від реалізації ризиків, встановлених ст. 177 КПК України.
Що стосується доводів апелянта стосовно можливості застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, то слід зазначити, що вказаний запобіжний захід, зважаючи на ризики, які продовжують своє існування, з урахуванням запровадженого на всій території України військового стану, а також відсутності в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, його мінливих відносин з рідними, тривалого непроживання за місцем реєстраціїї за відсутності іншого постійного місця проживання, не буде достатнім.
Також приймається до уваги характер інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, яке полягає у замаху на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому шляхом нанесення останньому декількох ударів ножем в область розташування життєво важливих органів, що дозволяє грунтовно припускати, що ОСОБА_7 зневажливо ставиться до встановлених у суспільстві правил поведінки, життя та здоров`я інших осіб, схильний до застосування насильства, і у сукупності свідчить про особливу вагомість встановлених щодо нього ризиків.
З огляду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і те, що з часу обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 вони продовжують існувати і не зменшилися, суд першої інстанції прийшов до грунтовного висновку про необхідність продовження строку дії застосованого до цього обвинуваченого запобіжного заходу.

Колегія суддів оцінює вищенаведені обставини як виключно вагомі і такі, що поза розумним сумнівом підтверджують продовження існування встановлених ризиків, і те, що запобігти їх реалізації можливо тільки шляхом продовження застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а більш м`які запобіжні заходи нездатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.
Доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого у своїй сукупності не спростовують наявність і вагомість існуючих ризиків з переліку встановлених судом та є по суті особистими упередженими міркуваннями та оцінками апелянтів як осіб, зацікавлених у вирішенні порушеного питання на користь обвинуваченого, та не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.

З огляду на викладене підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2022 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4