Дата документу 17.08.2022 Справа№ 317/3411/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1066/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №317/3411/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.194 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 08 червня 2022 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за те, що він на початку липня 2017 року маючи умисел на знищення та пошкодження чужого майна шляхом підпалу, за пропозицією ОСОБА_10 та за винагороду у сумі 3000 грн., використовуючи пластмасову ємність об`ємом 2 л, заповнену бензином, раніше отриману від ОСОБА_10 та сірників, здійснив підпал в приміщенні гаражу, розташованого на території дачного будинку ОСОБА_7 , який розташовано за адресою: АДРЕСА_2 . Внаслідок зазначених дій ОСОБА_9 в дачному будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , пожежею було знищено дах прибудованого гаражу, будівельні матеріали, меблі, віник, домашні речі, садовий інвентар; дах будинку, перекриття 2-го поверху, вікна 2-го поверху, домашні речі, документи, побутова техніка, телевізор, ноутбук, меблі, двері, підлога 2-го поверху, облицювання стін 2-го поверху. Пожежею пошкоджено стіни гаражу, ворота гаражу, стіни 2-го поверху будинку, бетонні плити перекриття, чим потерпілій ОСОБА_7 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 223363 грн.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.2 ст.194 КК, як умисне знищення та пошкодження чужого майна шляхом підпалу. Йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 06.10.2016 року остаточно призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, цивільний позов, процесуальні витрати.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.194 КК у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 06.10.2016 року остаточно призначити обвинуваченому покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Свої вимоги прокурор мотивував тим, що суд першої інстанції в порушення вимог ч.4 ст.71 КК призначив обвинуваченому остаточне покарання, яке за своїм розміром є меншим, ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі просив вирок змінити, на підставі ст.69 КК пом`якшити призначене йому покарання та визначити його умовно, посилаючись на те, що він визнав свою вину, має сім?ю.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та наполягали на її задоволенні, при цьому заперечили проти скарги прокурора; прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора, що її подав, та заперечив проти скарги обвинуваченого; потерпілу, яка просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_9 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_9 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Що стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, то вони є слушними з огляду на таке.

Загальні засади призначення покарання - це основоположні вимоги про порядок і межі призначення покарання, якими зобов`язаний керуватись суд, призначаючи покарання у конкретному кримінальному провадженні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 був засуджений вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 06.10.2016 року за ч.3 ст.185 КК до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Кримінальне правопорушення у даній справі обвинувачений вчинив 13.07.2017 року, тобто в період іспитового строку, встановленого попереднім вироком.

З огляду на зазначені обставини, суд першої інстанції правильно призначив обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК.

Однак при цьому суд не врахував, що відповідно до ч.4 ст.71 КК остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Між тим розмір визначеного судом остаточного покарання на підставі ст.71 КК складає 3 роки 1 місяць позбавлення волі, що є меншим від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

За наведених обставин вирок суду в частині призначення остаточного покарання не відповідає вимогам кримінального закону, а тому в цій частині судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового вироку.

З цих же підстав не підлягають задоволенню і вимоги апеляційної скарги обвинуваченого про застосування до нього положень ст.69 КК та пом`якшення призначеного покарання.

Що стосується тверджень апеляційної скарги обвинуваченого про можливість звільнення його від відбування покарання з іспитовим строком, то вони не ґрунтуються на вимогах кримінального закону. Адже у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 08 червня 2022 року щодо ОСОБА_9 в цій справі в частині призначеного остаточного покарання скасувати.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.2 ст.194 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 06.10.2016 року призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4