Дата документу 25.04.2022
Справа № 334/1461/22
Провадження № 1-кс/334/392/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання дізнавача сектору дізнання Запорізького РУП ГУПН в Запорізькій області ОСОБА_3 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000205 від 19.04.2022 року за ознаками кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ст.290 КК України

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшло клопотання дізнавача сектору дізнання Запорізького РУП ГУПН в Запорізькій області ОСОБА_3 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000205 від 19.04.2022 року за ознаками кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ст.290 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні сектору дізнання Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження № 0000205 від 19.04.2022 року за ознаками кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ст.290 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 19.04.2022 до чергової частини ЗРУП надійшло повідомлення від оператора «102» про те, що у ТСЦ МВС №2341, розташований за адресою: м.Запоріжжя, бул.Парковий буд.12 під час перереєстрації автомобіля марки «Toyota Land Cruiser» р/н НОМЕР_1 , в кузові чорного кольору, було виявлено зміни двигуна.

В подальшому, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення (проступку), а саме знищення, підробка або зміна номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу, 19.04.2022 у період часу з 17 години 05 хвилин до 17 години 25 хвилин було проведено огляд місця події за адресою: місто Запоріжжя бул. Парковий буд.12, в ході якого було виявлено автомобіль марки «Toyota Land Cruiser» р/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , 1987 року народження.

Під час огляду вищезазначеного автомобіля було встановлено, що номер двигуна автомобіля не відповідає, а саме те, що встановлений двигун значиться в розшуку. В ході проведення ОМП було виявлено та вилучено: автомобіль марки «Toyota Land Cruiser» в кузові чорного кольору р/н НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ( НОМЕР_2 ) «Toyota Land Cruiser» р/н НОМЕР_1 в кузові чорного кольору на ім`я ОСОБА_4 ; ключі від автомобілю «Toyota Land Cruiser».

19.04.2022 дізнавачем СД Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Приступок» Д.В. прийнято постанову про визнання вилученого в ході огляду місця події від 19.04.2022 речовим доказом.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що 19.04.2022 року, з метою перереєстрації транспортного засобу автомобіля «Toyota Land Cruiser» р/н НОМЕР_1 в кузові чорного кольору звернулася ОСОБА_4 . Даний автомобіль було направлено до експертів та виявлено, що автомобіль перебуває у розшуку по Київській області. З цих підстав, він як адміністратор звернувся до «102».

Допитана ОСОБА_4 пояснила, що придбала даний автомобіль за договором купівлі-продажу у травні 2016 року. 19.04.2022 року з метою його перереєстрації вона звернулася до сервісного центру та дізналася, що номер двигуна не відповідає номеру на автомобілі та що двигун знаходиться у розшуку. Ніяких дій з двигуном вона не здійснювала, про факт угону їй не відомо.

Дізнавач вважає, що вилучене майно, а саме: автомобіль «Toyota Land Cruiser» р/н НОМЕР_1 в кузові чорного кольору зберігає на собі сліди злочину та має доказове значення у кримінальному провадженні, досудове слідство вважає за необхідне накласти арешт на майно: автомобіль «Toyota Land Cruiser» р/н НОМЕР_1 в кузові чорного кольору.

Дізнавач не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином. Проте надав суду заяву про розгляд вказаного клопотання за його відсутністю.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Відповідно до ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Судом встановлено, що у провадженні сектору дізнання Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження № 0000205 від 19.04.2022 року за ознаками кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ст.290 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 19.04.2022 до чергової частини ЗРУП надійшло повідомлення від оператора «102» про те, що у ТСЦ МВС №2341, розташований за адресою: м.Запоріжжя, бул.Парковий буд.12 під час перереєстрації автомобіля марки «Toyota Land Cruiser» р/н НОМЕР_1 , в кузові чорного кольору, було виявлено зміни двигуна.

Власником вказаного автомобіля являється ОСОБА_4 без участі якої було розглянуто клопотання дізнавача Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про накладення арешту на вказаний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключів.

Відповідно до клопотання дізнавача про накладення арешту на майно, підставою для цього слугувала необхідність збереження речового доказу з метою повного, всебічного та неупередженого проведення слідчий (розшукових) дій, що в свою чергу може позбавити можливості встановлення істини у кримінальному провадженні, в тому числі проведення експертиз.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений нею, повинен бути якнайшвидше повернутий власнику, крім випадків передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 КПК України.

Відповідно до ст. 167 КПКУ тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тобто, вилучене майно, відповідно до статті 167 КПК України має статус - тимчасового вилученого майна і питання тимчасово вилученого майна слід було вирішити відповідно до глави 17 КПК України з дотриманням вимог статті 22 КПК України.

Частиною другою ст. 168 КПК України передбачено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Згідно ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Відповідно дост. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94,132,173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції Українипередбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 р., для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу N 1 Європейської конвенції з прав людини.

Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання слідчого (дізнавача) на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно підлягає арешту.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п. п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах SperrongandLonnrothvSweden" від 23.09.82, "новоселець кий проти України" від 11.03.2003, "Федоренко проти України від1.06.2006).

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, в якому зазначив, що арешт необхідно застосувати з метою запобігти спробам будь-якого способу відчуження зазначеного майна до закінчення досудового розслідування.

Проте, в ході судового розгляду, не доведено суду доказів в обґрунтування свого клопотання, зокрема щодо спроб або способу відчуження зазначеного майна.

Крім того з`ясовано, що ОСОБА_4 придбала даний автомобіль за договором купівлі-продажу у травні 2016 року. Про факт угону, який зареєстрований у Київській області у 2012 році, їй стало відомо лише під час проведення слідчих дій.

Все вище перелічене свідчить про відсутність підстав до диспозиції ст.290 КК України, на підставі чого слід ухвалювати рішення про накладання арешту на майно.

Також слід зазначити, що жодній особі у даному провадженні не повідомлено про підозру, відповідно, цивільні позови у провадженні також відсутні.

Таким чином, з клопотання слідчого незрозуміло, яке саме відношення вказане вище майно має до даного кримінального провадження, та як воно може бути використано в якості доказу в рамках даного кримінального провадження.

З врахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що жодної з передбачених законом підстав для накладення арешту на вилучене майно дізнавачем або прокурором не доведено.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання дізнавача сектору дізнання Запорізького РУП ГУПН в Запорізькій області ОСОБА_3 про накладення арешту слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 98, 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання дізнавача сектору дізнання Запорізького РУП ГУПН в Запорізькій області ОСОБА_3 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000205 від 19.04.2022 року за ознаками кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ст.290 КК України - відмовити.

Повернути тимчасово вилучений автомобіль марки «Toyota Land Cruiser» р/н НОМЕР_1 , в кузові чорного кольору, свідоцтво про реєстрацію автомобіля ( НОМЕР_2 ) «Toyota Land Cruiser» р/н НОМЕР_1 в кузові чорного кольору на ім`я ОСОБА_4 та ключі від автомобіля «Toyota Land Cruiser» р/н НОМЕР_1 власнику - ОСОБА_4 , 1987 року народження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1