Справа 688/790/22
№ 1-в/688/48/22
Ухвала
іменем України
20 квітня 2022 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника ДУ «Шепетівська виправна колонія № 98» ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Шепетівська виправна колонія №98» в залі судових засідань в м. Шепетівці заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красилів Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера,

про вирішення питання про сумніви і протиріччя, які виникають під час виконання вироку, надання відстрочки виконання вироку суду та умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

встановив:
11 квітня 2022 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із даною заявою, в якій посилаючись на порушення вимог законодавства під час кримінального провадження про його обвинувачення за ч.1 ст.121 КК України, вважає вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 листопада 2020 року незаконним. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні відеозаписи огляду місця події від 26 червня 2019 року, протокол освідування потерпілого ОСОБА_6 від 26 червня 2019 року. Вказує, що потерпілий не міг надавати слідчому пояснення 26 червня 2019 року, оскільки зі слів його матері та дружини він був п`яний та спав. Зазначає, що у медичних документах за 26 червня 2019 року зазначено, що у ОСОБА_6 одне поранення черевної порожнини, а в довідці лікаря, яка видана не за стандартом і не завірена печаткою Красилівської ЦРЛ, - три, чотири. Йому не зрозуміло чому лікарняний для ОСОБА_6 , який був безробітним, відкрито з 26 червня 2019 року, в той час як він 29 червня 2019 року перебував в центрі міста. Вважає, що ОСОБА_6 мав намір отримати від нього кошти, оскільки вважав, що його родина отримала одноразову допомогу від держави за загибель сина під час АТО, тому підкупив свідка ОСОБА_7 , щоб вона двічі дала неправді покази. Вказує, що в основу вироку лягли неправдиві показання ОСОБА_6 та досудова доповідь, яка згідно ч.5 ст. 314-1 КПК України не може використовуватись у кримінальному провадженні як доказ винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину. Також вважає, що потерпілий підтримував версію своєї матері, яка і звернулась до поліції з заявою. Із пояснень матері та дружини потерпілого слідує висновок, що він морально та матеріально залежний від них. Безгрошів`я, ревнощі до дружини могли спонукати потерпілого порізати собі живота (можливо випадково), тому кримінальне правопорушення слід перекваліфікувати з ч.1 ст.121 КК України на ч.2 ст.120 КК України. Про можливість потерпілого завдати собі тілесних ушкоджень вказувала суддя Красилівського районного суду ОСОБА_8 в судовому засіданні 27 червня 2019 року, однак в матеріалах кримінального провадження відсутній журнал судового засідання та звукозапис цього судового засідання, що є грубим істотним порушенням вимог КПК України, тому вирок суду підлягає скасуванню. Крім того, судами були відхилені клопотання про перехресний допит його та потерпілого, про освідування потерпілого та проведення незалежної судово-медичної експертизи стану здоров`я ОСОБА_6 та про зміну кваліфікації злочину. Під час розгляду справи не допитувався судовий експерт, хоча в справі зазначено, що він допитаний слідчим, проте протокол допиту також відсутній. Дослідження речових доказів взагалі не проводилось. За наведених обставин, просить провести перевірку по викладених фактах, по незаконно інкримінованому йому злочину, якого він не скоював, закрити кримінальне провадження та вирішити питання щодо надання відстрочки виконання вироку чи умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки він бажає здійснювати захист Красилівщини, вступивши до лав територіальної оборони.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні заяву підтримав, з підстав викладених у ній. Додатково зазначив, що незаконно утримувався в ІТТ, з ним не проводилися слідчі дії, тому постановлений вирок суду є незаконним. Просив вирішити питання про його звільнення від відбування покарання з будь-яких підстав, оскільки він бажає бути корисним для суспільства та обороняти власну державу.

Представник Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№98)» ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 заперечили проти задоволення заяви обвинуваченого, посилаючись на її необґрунтованість.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Частиною першою статті 537 КПК України визначено перелік питань, які вирішуються судом під час виконання вироків.
Отже заява засудженого ОСОБА_5 про проведення перевірки по викладених ним фактах щодо порушень вимог законодавства, допущених під час кримінального провадження про обвинувачення його за ч.1 ст.121 КК України, що на його думку привело до постановлення незаконного вироку від 23 листопада 2020 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області, не підлягає задоволенню, оскільки дане питання не належить до компетенції Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області.

Суд зазначає, що чинний Кримінальний процесуальний кодекс України визначає порядок перегляду судового рішення у апеляційному та касаційному порядку.

Твердження засудженого ОСОБА_5 , що викладені ним факти містять сумніви та протиріччя, а тому вказане питання підлягає розгляду відповідно до п.14 ч.1 ст. 537 КПК України, не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до п.14 ч.1 ст.537 КПК України, місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, вирішує інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку. Факти, на які посилається засуджений не впливають на виконання вироку та не викликають сумнівів та протиріч щодо можливості виконання вироку, який набрав законної сили.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про відстрочку виконання вироку.
Згідно п.4 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 1 частини першої статті 537 КПК.
Враховуючи, що вирок щодо засудженого ухвалив Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області, саме до його компетенції належить вирішення питання про відстрочку виконання вказаного вироку суду, у зв`язку з чим заява засудженого про відстрочку виконання вироку суду не підлягає розгляду Шепетівським міськрайонним судом.

Згідно ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Підстава для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання складається з двох обов`язкових елементів: а)доведення засудженим свого виправлення та б) фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому строку покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 листопада 2019 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. В строк відбування покарання зараховано час тримання під вартою з 26 червня 2019 року по 22 серпня 2019 року включно. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 06 квітня 2021 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, а тому відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

На час звернення з заявою засуджений не відбув частину покарання, за яку можливе застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, якому за формальними ознаками підпадає після 26 січня 2024 року.
За таких обставин, надані докази не містять відомостей, які дають безумовні підстави для висновку, що засуджений може бути звільнений від покарання умовно-достроково, а тому заява в цій частині також не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.81 КК України, ст.ст.377, 395, 537, 539 КПК України суд,

постановив:
Відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про вирішення питання про сумніви і протиріччя, які виникають під час виконання вироку, надання відстрочки виконання вироку суду та умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_9