ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/260/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.286 КК
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника потерпілого
адвоката ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2022 року.
Даним вироком,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк - 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Згідно з ч.1 ст.76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Судом задоволено цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Фінансового управління Тернопільської міської ради та стягнуто з ОСОБА_8 на користь Фінансового управління Тернопільської міської ради 35481 (тридцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят одну) гривень 09 копійок витрат на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_10 ..
Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 04 серпня 2021 року близько 12 год. 30 хв. керував технічно - справним автомобілем «Mercedes-Benz 814 D», р.н. НОМЕР_1 та їхав заднім ходом в межах прибудинкової території буд. №11, що по вул.Тарнавського у м.Тернополі.
Рухаючись у вказаному напрямку водій ОСОБА_8 був неуважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував відповідно на її зміну, чим порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3. (б) Правил дорожнього руху, які зобов`язують своїми діями не створювати небезпеку, чи перешкоду для руху, не загрожувати життю, чи здоров`ю громадян, не завдавати матеріальних збитків. Всупереч вимог п.10.1 та 10.9 ПДР перед початком руху він не переконався, що це буде безпечним та не створюватиме небезпеки іншим учасникам руху, не звернувся за допомогою до інших осіб, для забезпечення безпеки руху, а розпочав рух заднім ходом в межах прибудинкової території буд. АДРЕСА_3 і допустив наїзд на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який йшов у спокійному темпі в попутному напрямку з автомобілем «Mercedes-Benz 814 D», р.н. НОМЕР_1 .
У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_10 спричинено травму у вигляді закритого перелому діафізу (тіла) лівої стегнової кістки у середній третині; закриті багатовідламкові переломи діафізу лівої великогомілкової кістки у середній і нижній третинах та її медіальної (внутрішньої) кісточки; закриті переломи лівої малогомілкової кістки - головки та діафізу у середній третині, які не були небезпечними для життя та у своєму перебігу супроводжуються тривалим (більше як 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (п.п. 2.2.1 і 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» - МОЗ України, Київ, 1995).
Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.10.1, 10.9 ПДР перебуває у причинному зв`язку з настанням вказаної дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 ..
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2022 року змінити в частині призначеного покарання ОСОБА_8 та призначити йому покарання у вигляді іспитового строку 1 (один) рік без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Вважає вирок суду незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, таким що погіршує становище обвинуваченого.
Апелянт вказує, що суд першої інстанції не врахував всіх пом`якшуючих обставин, зокрема те, що ОСОБА_8 повністю визнав свою вину та розкаявся, виявив бажання стати на шлях виправлення та частково відшкодував завдану шкоду, навідував потерпілого у лікарні.
Звертає увагу, що ОСОБА_8 раніше не судимий, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, на його утриманні перебуває троє дітей, з яких двоє неповнолітні та водійські права є одним із засобів заробітку ОСОБА_8 ..
Апелянт вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, призначив ОСОБА_8 покарання невідповідне тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
У змінах та доповненнях до апеляційної скарги адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання змінити та призначити йому покарання у вигляді іспитового строку один рік без позбавлення права керувати транспортними засобами із застосуванням вимог ст. 69 КК України.
Апелянт посилається на те, що наявні пом`якшуючі обставини, які істотно знижують суспільно небезпечний рівень кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, тому вважає за доцільне застосувати положення ст. 69 КК України при вирішенні питання щодо зміни вироку в частині покарання.
В запереченнях на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_7 посилається на те, що обвинувачений частково відшкодував витрати на лікування потерпілому та відмовився компенсувати витрати фактично понесені потерпілим, тому просить апеляційну скаргу адвоката відхилити, а вирок суду залишити без змін.
Заслухавши суддю доповідача, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями, просять її задовольнити, в судових дебатах представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 , яка заперечила апеляційну скаргу захисника, вважає вирок суду законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін, в судових дебатах прокурора, який підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , вважає, що є підстави для застосування ст. 69 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено та кваліфікація його дій відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.
При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, віднесеного законом до нетяжких, форму вини у виді необережності, особу винного, який є зрілого віку, раніше не судимий, частково визнав свою вину, активно сприяв у розкритті злочину, частково відшкодував потерпілому спричинену шкоду та за відсутності обтяжуючих обставин прийшов до правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, що передбачено санкцією ч.1 ст.286 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнив обвинуваченого від відбування основного покарання, встановивши йому один рік шість місяців іспитового строку.
Посилання апелянта на те, що встановлений обвинуваченому іспитовий строк не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого і за своїм видом є надто суворим, не впливає на відповідність призначеного покарання і не містить достатніх даних про визначення його у мінімальному розмірі.
Разом з тим, доводи апелянта про наявність пом`якшуючих обставин, які в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим злочину та дають підстави для застосувати ст. 69 КК України без призначення додаткового покарання, заслуговують на увагу з огляду на наступне.
За змістом ч.1,2 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин (не менше двох), що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд умотивувавши своє рішення може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті (частині статті) Особливої частини цього кодексу.
На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (частини) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.
Частиною 2 статті 66 КК України передбачено, що при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
Колегія суддів вважає, що обставини, наведені апелянтом а саме: у ОСОБА_8 на утриманні троє дітей, з яких одна дочка є повнолітньою та навчається у вищому навчальному закладі на платній основі, двоє інших дітей є неповнолітніми, ОСОБА_8 офіційно працевлаштований, а саме сторож у дитсадочку, позитивно характеризується та отримує мінімальну заробітну плату, на даний час, на підставі цивільно-правової угоди, працює в приватного підприємця ОСОБА_11 на посаді водія, тому наявність водійських прав є одним із засобів додаткового заробітку для сім`ї.
Такі обставини, відповідно до ч.2 ст.66 КК України, слід визнати такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.
При цьому, колегія суддів враховує думку потерпілого ОСОБА_12 , який вказав, що після ДТП ОСОБА_8 відразу викликав йому швидку медичну допомогу, відвідував його у лікарні та вдома, частково відшкодував йому шкоду в розмірі 20000 грн. та просив суд не позбавляти його волі.
За таких обставин, колегія суддів, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, особу винного, наявність пом`якшуючих покарання обставин, в сукупності дають можливість застосувати ст. 69 КК та визначити ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі без призначення додаткового покарання.
Призначення такого покарання ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК та відповідає принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації покарання.
Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок Тернопільського міськрайонного суду від 12 серпня 2022 року, пом`якшивши покарання обвинуваченому в частині додаткового покарання.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,-
Ухвалила:
Апеляційну скаргу із змінами та доповненнями адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 серпня 2022 року в частині призначеного покарання ОСОБА_8 - змінити.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 2 (два) роки обмеження волі без позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком один рік шість місяців і покласти на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді