Справа № 165/93/22 Провадження №11-кп/802/703/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:продовження строку тримання під вартою Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000573 від 27 жовтня 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 152, ч.2 ст.156 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 16 серпня 2022 року,
В С Т А Н О В И В
Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 16 серпня 2022 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 (шістдесят) днів до 16 жовтня 2022 року включно.
Таке своє рішення місцевий суд мотивував тим, що ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.2 ст.156 КК України, які відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочинів, санкція одного з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років. Наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на малолітню потерпілу та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вищевказані факти свідчать про неможливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, з цих підстав суд прийшов до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого. Оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину із погрозою застосування насильства до малолітньої потерпілої, тому на підставі п.1 ч.4 ст.183 КПК України суд не визначав альтернативного запобіжного заходу - застави.
У поданій апеляційній скарзі захисник вважає, що суд виніс необґрунтоване, незаконне рішення. Вказує про відсутність у кримінальному провадженні будь-яких доказів вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, таким чином посилається на відсутність обґрунтованого обвинувачення, а також вважає, що ризики, про які стверджує прокурор недоведені матеріалами справи, тому є всі підстави для зміни йому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з тримання під вартою. Посилається на практику ЄСПЛ. Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати більш м`який запобіжний захід.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурор просить ухвалу місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В судове засідання апеляційної інстанції учасники провадження, будучи належним чином повідомлені про час і дату судового засідання, не з`явились, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності вказаних осіб, що не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Згідно із ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.
Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 місцевим судом були дотримані в повній мірі.
Так при розгляді в суді першої інстанції клопотання про продовження запобіжного заходу прокурор довів обставини, які свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, наявність достатніх підстав вважати про існування хоча б одного із ризиків про те, що обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, і що застосований до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що вірно встановив суд.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставами для продовження строку тримання під вартою стали наявність обвинувачення у вчиненні злочинів, а метою - запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування або суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на потерпілу.
Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінились обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.
Так, наведені прокурором в клопотанні та в судовому засіданні суду першої інстанції підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не змінилися.
З урахуванням наведеного, а також даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 та обставин вчинення злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується, які відносяться до злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, потерпілою є малолітня особа, апеляційний суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.
За таких обставин суд обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому законних підстав для скасування ухвали і прийняття нової ухвали, відповідно до викладених в апеляційній скарзі доводів, апеляційний суд не вбачає.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду про те, що надані матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом в достатній мірі свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а тому не беруться до уваги посилання наведені апелянтом у скарзі щодо відсутності доказів доведеності вчинення ним цих злочинів, оскільки їх оцінка буде зроблена судом на наступній стадії процесу кримінального розслідування.
Доводи, які викладені в апеляційній скарзі захисника не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, і не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора та обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, як про це просить захисник.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування судового рішення, апеляційний суд не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.
Керуючись ст. ст. 197, 199, 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 16 серпня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Головуючий

Судді