У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 травня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Ольшанське Миколаївського району Миколаївської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 187 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000636.

Учасники судового провадження:

обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 травня 2022 року відносно ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28.07.2022 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, із можливістю охорони блок постів у денний час доби.
Захисник ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Узагальнені доводи апелянтів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 наголошує на тому, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, взагалі перестали існувати, однак вказані обставини належним чином не перевірені судом.
На думку апелянта, розглядаючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу головуюча суддя керувалась суб`єктивним ставленням до нього, оскільки її висновки суперечать доказам, дослідженим під час судового розгляду. Більш того, суддя послалась на наявність інших кримінальних проваджень, які перебувають у її провадженні та не входять до предмету даного розгляду.
Відзначає, що судом розглянуто клопотання прокурора від 01.04.2022 р., яке, на його думку, втратило актуальність, оскільки розглянуто несвоєчасно.
Звертає увагу суду на тому, що на його утриманні перебувають 3 рідних дітей та хвора літня матір, які потребують відповідного догляду та захисту. В той час як він сам утримується в умовах, небезпечних для життя та здоров`я, оскільки на території міста Миколаєва відбуваються активні бойові дії, а адміністрацією установи зменшено об`єм харчування та питної води.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. 331 КПК України, оскільки нею продовжено строк тримання під вартою, який минув.
При цьому, тримання ОСОБА_5 під вартою, у період з 12.04.2022 р. по 29.05.2022 р., є незаконним, та таким, що суперечить положенням ст. 29 Конституції України та КПК України, адже відбулось без постановлення ухвали та зазначення підстав неможливості розгляду судом клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу вчасно, який було подано до закінчення терміну дії попередньої ухвали.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

У провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження, внесене 22.11.2020 р. до ЄРДР за № 0000636, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 187 КК України.
01.04.2022 р. прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 . Обґрунтовуючи клопотання, прокурор послався на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Врахувавши те, що ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 09.02.2022 р. обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11.04.2022 р., положення ч. 6 ст. 615 КПК України, відповідно яким строк дії запобіжного заходу був продовжений до 09.06.2022 р., відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , якийраніше неодноразово судимий, у тому числі за злочин проти власності, перебував в місцях ув`язнення, де відбував покарання, за місцем мешкання характеризується виключно негативно, а також у сукупності з іншими обставинами, зокрема серйозністю обвинувачення та тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення покарання та вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому застосування іншого, менш суворого запобіжного заходу не забезпечить належної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційних скарг, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи поданих скарг, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказаних вимог закону судом дотримано в повному обсязі.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які, відповідно до положень ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів проти життя і здоров`я особи та проти власності, за найтяжчий з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, раніше неодноразово судимий, у тому числі за злочин проти власності, міцних соціальних зв`язків не має, як і офіційних джерел доходів, за місцем мешкання характеризується виключно негативно.
Окрім інкримінованих кримінальних правопорушень, у даному кримінальному провадженні, притягається до кримінальної відповідальності за злочини проти життя та здоров`я особи, а також у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інших кримінальних правопорушень проти здоров`я населення.
З приводу висновків суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд виходить з того, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Відтак, надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, може вдатись до відповідних дій.
У справі «Москаленко проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину, а відтак, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Щодо наявності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, судом першої інстанції вірно відзначено, що дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема неодноразове притягнення його до кримінальної відповідальності, відсутність стійких соціальних зв`язків, офіційних джерел доходу та негативна характеристика за місцем мешкання, є достатніми для висновку про схильність ОСОБА_5 до вчинення кримінальних правопорушень.

За наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань, у зв`язку із чим, є безпідставними доводи обвинуваченого ОСОБА_5 стосовно необґрунтованості ухвали суду першої інстанції про наявність достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Доводи обвинуваченого про наявність у нього родини, як стримуючого фактору, належним чином перевірені судом першої інстанції, у зв`язку із чим зазначено, що вони є недостатніми для попередження можливості вчинення ним дій, передбачених ст. 177 КПК України, із чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

З урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та наявних ризиків, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для забезпечення виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків.

Доводи обвинуваченого про неналежні умови утримання під вартою у Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор», апеляційним судом не розглядаються, оскільки це питання має вирішуватись з адміністрацією установи, в якій перебуває обвинувачений та не є підставою для зміни обраного запобіжного заходу.

Твердження захисника ОСОБА_6 про порушення судом першої інстанції вимог ст. ст. 331, 615 КПК України та ст. 29 Конституції України, апеляційний суд вважає надуманими, виходячи зі змісту положень наведених статей, оскільки чинним кримінальним процесуальним законом встановлена можливість продовження строку дії ухвали суду про тримання під вартою у зв`язку з неможливістю розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку та обов`язок суду щодо розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незалежно від наявності відповідних клопотань, а відтак, тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, у період з 12.04.2022 р. по 29.05.2022 р. та подальше продовження строку дії запобіжного заходу, відповідно до клопотання прокурора від 01.04.2022 р., не суперечить вимогам закону та не є підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 травня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3