Номер провадження: 11-сс/813/1298/22
Справа № 496/4022/22 1-кс/496/1673/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2022 року Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 14 вересня 2022 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР №0000369, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 14 вересня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до внесеному до ЄРДР за №0000369 накладено арешт на пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 від 15.02.2018 року на ім`я ОСОБА_8 із забороною відчуження, користування та розпорядження.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 14 вересня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання дізнавача СД ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про арешт майна

Вказує, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду фактичними обставинами кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону.

Розглянувши клопотання дізнавача, слідчий суддя, не звернув уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК України.

Клопотання слідчого не відповідає вимогам ч 2 ст. 171 КПК , оскільки відсутнє належне обґрунтування підстав та мети відповідно до положень ст. 170 КПК та обґрунтування необхідності арешту майна. Додані до клопотання копії документів лише підтверджують факт вилучення у ОСОБА_8 відповідно майна , а не факт вчинення останнім кримінального правопорушення.

Висновок слідчого судді про те, що майно є засобом вчинення кримінального правопорушення не відповідає фактичним обставинам справи.

У витягу з ЄРДР №0000369 зазначено, що 05.09.2022 року ОСОБА_8 при перетині державного кордону пред`явив пенсійне посвідчення на своє ім`я з явними ознаками підробки.

Разом із тим ні дізнавач ні слідчий не наводять конкретні ознаки підробки, які б могли переконати або піддати сумніву автентичність такого посвідчення , не посилаються на відповідні докази як на підтвердження своїх доводів.

У клопотанні дізнавача в частині обґрунтування накладення арешту на пенсійне посвідчення не дотримані вимоги закону передбачені ч 2 ст. 171 КПК , адже окрім витягу з ЄРДР, копії протоколу огляду місця події, копії пояснень ОСОБА_8 до клопотання не долучено жодного доказу на його обґрунтування та не доведено , що майно на яке накладено арешт, є предметом кримінального правопорушення.

Пославшись на необхідність задоволення клопотання дізнавача, слідчий суддя окрім наведення його змісту та цитування змісту процесуальних норм КПК не зазначив, яких висновків він дійшов за результатами розгляду клопотання і не навів мотиви на обґрунтування такого рішення,

Також вказує про те, що у кримінальному провадженні №0000369 жодній особі не повідомлено про підозру.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Під час апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився , причини неявки не повідомив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 170 КПК завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Зі змісту клопотання про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000369, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, вбачається, що дізнавач визначив метою накладення арешту на пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 від 15.02.2018 року на ім`я ОСОБА_8 його збереження як речового доказу та запобігання його приховуванню, пошкодженню, псуванню, знищенню , оскільки наявні достатні підстави вважати, що вказане пенсійне посвідчення є предметом злочину,

Тому доводи апелянта про те, що дізнавач у клопотанні не вказав підстав та мети арешту майна слід визнати непереконливими.

Відповідно до клопотання в провадженні СД Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000369 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Згідно даних, наявних у матеріалах, доданих до клопотання дізнавача, органом досудового розслідування встановлено, що 05.09.2022 року на ПП "Маяки", що розташований за адресою: Одеська область, Одеський район, 49 км автодороги Одеса-Рені, траса М-15, ОСОБА_8 , з метою безперешкодного перетину державного кордону України надав на паспортний контроль пенсійне посвідчення серія НОМЕР_1 від 15.02.2018 року на ім`я ОСОБА_8 , з явними ознаками підробки.

05.09.2022 року був проведений огляд місця події , в ході якого було виявлено та вилучено пенсійне посвідчення серія НОМЕР_1 від 15.02.2018 року на ім`я ОСОБА_8 .

Постановою дізнавача від 06.09.2022 року зазначене вище пенсійне посвідчення визнано речовим доказом.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК .

Відповідно до положень ч. 1ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 4 статті 358 КК України, за якою здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному проваджені, передбачена кримінальна відповідальність за використання завідомо підробленого документа.

З огляду на зазначене, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що посвідчення на ім`я ОСОБА_8 , яке виявлено у ході огляду місця події 05.09.2022 року та на яке накладено арешт оскарженою ухвалою, відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки пенсійне посвідчення може бути використане як доказ факту кримінального правопорушення та необхідне для проведення відповідних експертиз та подальшого проведення досудового розслідування.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі існують реальні підстави для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співмірним із завданнями кримінального провадження

Доводи апеляційної скарги про те, що у кримінальному провадженні жодній особі не було повідомлено про підозру, не спростовують правильність висновків слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на вилучене посвідчення як на речовий доказ, оскільки у такому випадку арешт може бути накладено на майно будь- якої особи.

Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи чи її відсутності , а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Апеляційний суд звертає увагу, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Тобто, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 , а також скасування обґрунтованої та вмотивованої ухвали слідчого судді не має.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 404, 405, 407, 419, 422, 376 ч.2 КПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 14 вересня 2022 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000369, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3