Дата документу 15.08.2022 Справа № 337/3528/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/3528/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1138/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у закритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2022 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22 вересня 2022 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2022 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 22 вересня 2022 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також тим, що інші більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 вважає, що висновки суду не відповідають нормам кримінально процесуального закону, є необґрунтованими в повному обсязі та такими, що суперечать практиці ЄСПЛ та рішенню Конституційного суду України №7-р/2019 від 25 червня 2019 року.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що у клопотанні прокурора вказано обвинувачення ОСОБА_7 з «минулого», так як вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя скасовано ухвалою Запорізького апеляційного суду від 20 січня 2022 року, тобто вказані обставини обвинувачення прокурором в клопотанні фактично не відповідають дійсності, так як вони не існують на час розгляду клопотання.

Зауважує, що у судовому засіданні 13 червня 2022 року з`ясувалося, що обвинувачення по справі не «співпадає» з показами потерпілої під час її допиту 13 червня 2022 року.

Звертає увагу на те, що 13 червня 2022 року потерпіла ОСОБА_9 в присутності психолога шкільного закладу та представника заявила про те, що був анальний статевий акт, проте, в обвинуваченні прокурора вказано про вагінальне проникнення.

Вказує, що прокурор за весь тривалий термін досудового та судового слідства так і не зміг обґрунтувати та доказати належним чином вину ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, що потягло за собою необґрунтований у своєї тривалості та необхідності строк тримання під вартою.

Крім того вказує, що відповідно до аналізу обставин, передбачених ст. 178 КПК України, суд вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою повинен був взяти до уваги, що ОСОБА_7 не лише проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а є особою, яка зареєстрована за вказаною адресою, тобто, має зареєстроване місце проживання та перебування.

Зазначає, що ОСОБА_7 офіційно працевлаштований та має стабільний постійний дохід, це підтверджується листом від 25 червня 2019 року №143, який наданий Ленінському районному суду м. Запоріжжя 2 березня 2022 року.

Вказує, що відповідно до характеристики з місця роботи ОСОБА_7 працював до затримання офіційно у ТОВ «ЖИ ЕФ СИ» помічником кухаря кулінарного цеху з 18 січня 2018 року по теперішній час, повністю виконував обов`язки, при конфліктних ситуаціях поводиться коректно, стримано, з колегами підтримує рівні взаємини, тобто в сукупності означає міцність соціальних зв`язків.

Також вказує, що порушень дисципліни у слідчому ізоляторі не зафіксовано.

Зазначає, що ризики, на які посилається прокурор, нічим не підтверджуються та мають характери припущень.

Вказує, що враховуючи наявність постійного зареєстрованого місця проживання та місця офіційної роботи (міцність соціальних зв`язків), відсутність будь-яких порушень та обов`язків, як обвинуваченого, немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховування від правосуддя, так як інший запобіжний захід до ОСОБА_7 не застосовувався.

Крім того зазначає, що усі речові докази та документи зібрані, оскільки досудове розслідування закінчено та кримінальне провадження повторно та після скасування вироку знаходиться у суді.

Вказує, що жодних підстав передбачати незаконний вплив на потерпілу в кримінальному провадженні немає, так як потерпіла повсякчасно знаходиться під доглядом свого представника і більш того, потерпіла вже допитана у судовому засіданні 13 червня 2022 року, де її показання не співпадають з обвинуваченням.

Зауважує, що жодний із свідків не був свідком нібито зґвалтування, а був свідком «зі слів, що ОСОБА_7 був затриманий».

Зазначає, що матір обвинуваченого має дуже поганий стан здоров`я та потребує постійного догляду, так як мешкає сама та має похилий вік (82 роки), що підтверджується копією виписки з КУ «Міська лікарня №1», з якої чітко можливо побачити, що вона знаходилися у стаціонарі у стані середньої тяжкості.

Вказує, що згідно реєстру матеріалів досудового розслідування міститься два обвинувальних акта і одна підозра, проте другої підозри немає.

Звертає увагу, що провина ОСОБА_7 на даний час не підтверджується фактичними даними, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

Просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю за адресою його проживання: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та вказав, що в даному кримінальному провадженні виявлено протиріччя та немає зміни в підозрі.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав подану його захисником апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду вважав законним, обґрунтованим та просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника адвоката ОСОБА_8 , прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, суворість покарання, в тому числі у виді позбавлення волі на строк до 15 років, що має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності обвинуваченого та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкі злочини підвищує ризик того, що перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». При оцінці ризиків переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Крім того, відсутність стійких соціальних зв`язків, дружини та неповнолітніх дітей на утриманні також підтверджує наявність підстав існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що не виключається можливість незаконного впливу на свідків.

При встановлені наявності ризику впливу на свідків, колегія суддів враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному проваджені, а саме спочатку, на стаді досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, а стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи у судовому засіданні. При цьому, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

Відтак, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо впливу на свідків, які судом першої інстанції ще не допитувались є реальним та наразі існує.

Твердження про те, що жодний із свідків не був свідком інкримінованого ОСОБА_7 злочину не зменшує існування ризику незаконного впливу на таких свідків.

Доводи з приводу відсутності ризику впливу на потерпілу не беруться до уваги апеляційним судом, оскільки такий ризик відносно потерпілої відпав з моменту її допиту судом першої інстанції.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, у тому числі, за аналогічний особливо тяжкий злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання як по відбуттю строку покарання, так і умовно-достроково, а маючи не зняті та не погашені судимості, вчинив новий аналогічний злочин, що в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних злочинів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що доводи захисника з приводу відсутності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України є недоведеними.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлювало продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційному суду не надано.

Всі доводи, які зводяться до відсутності доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину не можуть розглядатись апеляційним судом під час перевірки ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, оскільки на цій стадії розгляду, апеляційний суд здійснює тільки перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи захисника з приводу відсутності зміненої підозри у даному кримінальному провадженні не можуть розглядатись апеляційним судом також, у зв`язку із тим, що на теперішній час стадія досудового розслідування кримінального провадження завершена, ОСОБА_7 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа могла вчинити правопорушення, коли перебувала у процесуальному статусі підозрюваного, судом досліджуються докази, тобто триває стадія судового розгляду, в ході якої, з огляду на визначені положення ст.ст. 89, 94 КПК України буде надана відповідна оцінка діям обвинуваченого та обґрунтованості самого обвинувачення в цілому.

Крім того, ст. 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених від час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Аналіз зазначеної норми кримінального процесуального закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду першої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення.

Таким чином, доводи з приводу відсутності зміненої підозри відносно ОСОБА_7 не можуть бути предметом розгляду апеляційним судом під час перевірки ухвали про продовження застосування запобіжного заходу.

Доводи про наявність постійного зареєстрованого місця проживання та місця офіційної роботи обвинуваченого ОСОБА_7 , відсутність у нього будь-яких порушень та обов`язків, як обвинуваченого, стан здоров`я його матері, на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, слід зазначити, що міцність соціальних зв`язків не полягає у наявності у обвинуваченого місця роботи, проживання та його характеристики, як зазначає захисник в своїй апеляційній скарзі, оскільки наявність міцних соціальних зв`язків обумовлюється наявністю у особи родини та утриманців.

Посилання на офіційне працевлаштування обвинуваченого спростовуються відомостями з трудової книжки ОСОБА_7 , з якої вбачається, що останній 26 червня 2019 року був звільнений з ТОВ «Джи Еф СІ» за власним бажанням (а.с. 99-100).

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2022 року, якою продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22 вересня 2022 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4