Справа № 367/8344/19
Провадження по справі № 1-кп/367/110/2022
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_4 ,

представника потерпілих ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду кримінальне провадження, внесене 15.12.2017 р. в ЄРДР за №0003388, по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Санкт-Петербург російської федерації, громадянина України, одруженого, маючого двох неповнолітніх дітей, маючого вищу освіту, працюючого водієм у ВО «Батьківщина», є учасником бойових дій, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_7 14.12.2017 р., приблизно о 19 год 00 хв (точний час не встановлено), поблизу корпусів № 1 та АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, під час конфлікту з ОСОБА_4 , з мотивів помсти за образи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, підійшов до ОСОБА_4 , який сидів в транспортному засобі «Seat Altea», і через відкриті водійські двері наніс йому 3 удари кулаками рук в область голови, після чого, не реагуючи на вимоги ОСОБА_4 та його дружини ОСОБА_4 , витягнув ключ запалювання автомобілю «Seat Altea», пошкодивши його, та залишив його на даху автомобіля.

Після цього, дочекавшись коли ОСОБА_4 вийшов із автомобіля, ОСОБА_7 намагався нанести йому удари, а коли їх розбороняли перехожі вдарив головою в праву частину голови ОСОБА_4 .

Внаслідок умисних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_4 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, уламкового перелому передньої стінки правої лобної пазухи та перелому кісток носу, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що викликають тривалий розлад здоров`я, понад 21 день.

Своїми діями ОСОБА_7 скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, а саме: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
В судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину у інкримінованому йому злочині не визнав, вказав, що 14.12.2017 р., приблизно о 19-00 год, він на своєму автомобілі «Toyota Corola» разом зі своїми дітьми, яких забрав з басейну, під`їхав до свого будинку АДРЕСА_3 . Висадив дітей, наказав їм, щоб чекали його в під`їзді. Коли намагався припаркуватись, ззаду до автомобіля під`їхав червоний автомобіль і почав сигналити та блимати фарами. Він пропустив його, але водій автомобіля «Seat» (потерпілий по справі) то розганявся, то гальмував, потім вийшов з автомобіля, підійшов до його автомобіля, а коли він сказав, щоб той швидше проїжджав, потерпілий вдарив рукою по капоту його автомобіля і нецензурно послав його. Він вийшов з автомобіля подивитись що з ним сталось. В цей час до нього дуже близько підскочив потерпілий, кричав йому прямо в обличчя, бризкав слиною, через що він його відштовхнув. Потерпілий схватив його за одяг і вони почали штовхатись. Якісь чоловіки відтягнули потерпілого від нього і кожен сів у свій автомобіль. Через те, що ззаду сигналили водії інших автомобілів, просили дати дорогу, він від`їхав. Двері автомобіля «Seat» не відкривав, ударів потерпілому не завдавав, ключ запалювання не чіпав. До цих подій у потерпілого не було ушкоджень.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини, його вина у скоєнні вказаного вище злочину доводиться:

-показаннями потерпілого ОСОБА_4 , який в судовому засіданні повідомив, що 14.12.2017 р., приблизно о 19-15 год, вони з дружиною їхали на автомобілі «Seat Altea» додому. Автомобілем керував він. Поблизу корпусу 2 будинку № 26 по вул. Пономарьова в смт Коцюбинське Київської області, їх автомобіль попав колесом в яму. Позаду сірий автомобіль «Toyota» почав блимати фарами, тому він вийшов подивитись чи все нормально з його автомобілем. Водій автомобіля «Toyota» також вийшов. То був обвинувачений, який почав нецензурно лаятись через те, що він повільно рухається. Він сказав, що від`їжджає, а обвинувачений ще щось сказав, на що він відмахнувся і можливо сказав якесь нецензурне слово. До автомобіля обвинуваченого не підходив, лише сфотографував його автомобіль і повернувся за кермо свого, сів та зачинив двері. Обвинувачений підійшов, відкрив двері автомобіля та, лаючись, почав вимагати, щоб він виходив з автомобіля. Після того як він відмовився, наніс руками 3-4 удари в ліву частину обличчя. Потім засунувся в салон автомобіля, виламав ключ в замку запалювання, забрав його разом із брелоком від сигналізації і поклав їх на дах автомобіля. Він вийшов з автомобіля щоб забрати брелок, а там на нього знову напав обвинувачений і намагався нанести удари. Вони зчепились. Потім якісь люди їх розбороняли і в цей час обвинувачений наніс йому удар головою в праву верхню частину голови, над бровою. Від цього він майже втратив свідомість, з носу сильно пішла кров. Через деякий час на вимогу інших осіб якось від`їхав на своєму автомобілі, який був весь цей час заведеним. Пізніше приїхала швидка медична допомога і його возили по лікарням;

-показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка в судовому засіданні повідомила, що є дружиною потерпілого ОСОБА_4 . 14.12.2017 р., приблизно о 19-15 год, вони на автомобілі «Seat Altea» їхали з чоловіком додому під його керуванням. Поблизу будинку АДРЕСА_3 перед ними сірий автомобіль «Toyota» почав здавати заднім ходом. Чоловік просигналив і проїхав. Автомобіль «Toyota» рухався позаду, блимав фарами і сигналив. Чоловік зупинився, вийшов дізнатись що сталось, автомобіль не глушив. Про що вони балакали вона не чула, чоловік повернувся і сів за кермо автомобіля. Потім підійшов ОСОБА_7 , відчинив двері і почав руками наносити удари чоловікові в обличчя. Вона кричала щоб він зупинився, але він не реагував. Потім обвинувачений виламав ключ із замка запалювання, а чоловік вийшов з машини, щоб його забрати. Там ОСОБА_7 знову на нього накинувся, їх розбороняли і обвинувачений наніс удар головою в лоб чоловіка, від чого у нього пішла кров носом. Після цього до них підійшла якась жінка і попросила від`їхати. Чоловік якось від`їхав, а вона викликала поліцію і швидку медичну допомогу. Вона після цих подій захворіла і почувалась нервово;
-показаннями свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні повідомив, що в середині грудня 2017 року, приблизно о 19-00 год, він припаркував свій автомобіль і заходив у двір корпусу 2 будинку АДРЕСА_3 . Там він побачив як автомобіль «Toyota» під керуванням обвинуваченого рухався заднім ходом, а в двір заїжджав автомобіль «Seat» під керуванням потерпілого. Обвинувачений щось кричав у вікно автомобіля. Автомобіль «Seat» зупинився, а за ним зупинився автомобіль «Toyota», водій якого вийшов зі свого автомобіля, підійшов до автомобіля «Seat», через відкриті передні водійські двері заліз десь по пояс і в цей час відбувалась нецензурна лайка. Він почав підходити ближче і побачив як ОСОБА_7 поклав автомобільний брелок на дах автомобіля «Seat» і запропонував потерпілому вийти з машини. ОСОБА_4 вийшов з автомобіля, в нього з носа та губи текла кров. Обвинувачений та потерпілий почали штовхатись і ОСОБА_7 наніс ОСОБА_4 удар головою в область лобу, від чого почувся хрускіт і у потерпілого потекла кров. Він та ще один чоловік на ім`я ОСОБА_9 розтягнули їх. Потім після розблокування проїзду всі роз`їхались. Вказував, що решта свідків перебували набагато дальше;

-показаннями свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні повідомив, що в середині грудня 2017 року, приблизно о 19-00 год, вони з дружиною повертались з роботи додому. Біля корпусу 1 будинку АДРЕСА_3 він почув як на дорозі сваряться водії автомобілів «Toyota» і «Seat» через те, що водій останнього їхав дуже повільно. Водій автомобіля «Seat» ОСОБА_4 вийшов з авто і в нецензурній формі сказав обвинуваченому: «Що ти від мене хочеш? Пішов ти …» та сів до свого автомобіля. ОСОБА_7 вийшов зі свого автомобіля, підійшов до автомобіля «Seat» і через відкриті водійські двері почав наносити кулаками ОСОБА_4 удари в область голови. Дружина потерпілого, яка була в автомобілі, кричала: «Що ви від нас хочете? Дайте нам поїхати!». Потім ОСОБА_7 витягнув ключі запалювання і поклав на дах автомобіля «Seat». ОСОБА_4 вийшов з автомобіля, а ОСОБА_7 знову почав наносити йому удари кулаками в область голови. Потерпілий також наносив удари у відповідь. Він почав відтягувати ОСОБА_4 , а ще один чоловік - ОСОБА_7 , який в цей час ударив головою в область лоба ОСОБА_4 , від чого почувся неприємний хруст і у потерпілого був вдавлений лоб над оком, а на скроні подряпина. Потім усі роз`їхались;

-показаннями свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні повідомив, що він 14.12.2017 р., в темну пору доби (точніше час не пам?ятає), вийшов з сином в магазин, що в корпусі 2 будинку АДРЕСА_3 . Дав сину гроші, щоб той щось купив в магазині, а сам залишився зовні. В цей час побачив як в дворі зупинився автомобіль «Seat» червоного кольору під керуванням потерпілого, а за ним - автомобіль «Toyota» під керуванням обвинуваченого. Водій автомобіля «Seat» вийшов з авто, підійшов до автомобіля «Toyota» і хлопнув рукою по капоту, після чого повернувся до свого автомобіля. Потім до нього підійшов ОСОБА_7 і попросив від`їхати, на що той його послав. Через це вони зчепились, штовхались, їх розборонили і всі роз?їхались;

-показаннями свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні повідомив, що він є другом обвинуваченого. В період з 14 по 17 грудня 2017 р., приблизно о 18-00 год (точніше не пам?ятає), він гуляв на дитячому майданчику біля корпусу 2 будинку АДРЕСА_3 . Приблизно за 20 м від нього, на дорозі зупинились два автомобіля. З першого автомобіля вийшов ОСОБА_4 , підійшов до автомобіля, що стояв позаду, щось викрикнув нецензурне, вдарив по капоту і став повертатись до свого автомобіля. В цей час ОСОБА_7 вийшов зі свого автомобіля, підійшов до автомобіля ОСОБА_4 , де вони зчепились один з одним за одяг. Потім їх розтягнули і всі роз?їхались;

-рапортом помічника чергового Ірпінського ВП ГУНП в Київській області від 14.12.2017 р. (т. 2 а.с. 6), згідно якого надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 14.12.2017 р., о 19-02 год, біля корпусу 1 чи 2 будинку АДРЕСА_3 чоловіка заявниці ОСОБА_4 побив невідомий чоловік та продовжують битися;

-рапортом помічника чергового Ірпінського ВП ГУНП в Київській області від 14.12.2017 р. (т. 2 а.с. 7), згідно якого надійшло повідомлення від лікаря Сипченко про те, що надійшов потерпілий ОСОБА_4 , у якого вдавлений перелом лобної кістки, який стався через побиття його невідомим чоловіком біля будинку АДРЕСА_3 ;

-протоколом огляду місця події від 14.12.2017 р. з ілюстративною таблицею до нього (т. 2 а.с. 17-22), яким зафіксовано місце бійки між ОСОБА_7 і ОСОБА_4 та виявлено плями речовини бурого кольору на проїжджій частині дороги та на припаркованому автомобілі;

-протоколом пред?явлення особи для впізнання від 23.07.2018 р. (т. 2 а.с. 31-32), згідно якого потерпілий ОСОБА_4 впізнав на фотознімку ОСОБА_7 , як особу, яка завдала йому тілесних ушкоджень в середині грудня 2017 р. поблизу корпусів 1 та 2 будинку АДРЕСА_3 ;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 19.05.2018 р. та відеозаписом такої слідчої дії, що зафіксовано на оптичному диску для лазерних систем зчитування (т.2 а.с. 33-36), згідно яких потерпілий ОСОБА_4 на місці показав як відбувалось його побиття обвинуваченим ОСОБА_7 , що по суті співпадає з показаннями, наданими ним в суді;

-висновком експерта від 11.09.2018 р. № 113/Е (т. 2 а.с. 57-58), яким встановлено, що у потерпілого ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, уламкового перелому передньої стінки правої лобної пазухи та перелому кісток носу, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що викликають тривалий розлад здоров`я, понад 21 день, і могли утворитись за обставин, зазначених на відеозаписі слідчого експерименту;

-протоколом пред?явлення особи для впізнання від 23.07.2018 р. (т. 2 а.с. 63-64), згідно якого потерпіла ОСОБА_4 впізнала на фотознімку ОСОБА_7 , як особу, яка завдала тілесних ушкоджень її чоловіку поблизу корпусів 1 та 2 будинку АДРЕСА_3 ;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 19.05.2018 р. та відеозаписом такої слідчої дії, що зафіксовано на оптичному диску для лазерних систем зчитування (т.2 а.с. 65-68), згідно яких потерпіла ОСОБА_4 на місці показала як відбувалось побиття обвинуваченим ОСОБА_7 її чоловіка, що по суті співпадає з показаннями, наданими нею в суді;

-протоколом пред?явлення особи для впізнання від 23.07.2018 р. (т. 2 а.с. 87-88), згідно якого свідок ОСОБА_10 впізнав на фотознімку ОСОБА_7 , як особу, яка в середині грудня 2017 р. завдала тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 поблизу корпусів 1 та 2 будинку АДРЕСА_3 ;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 23.07.2018 р. та відеозаписом такої слідчої дії, що зафіксовано на оптичному диску для лазерних систем зчитування (т.2 а.с. 89-92), згідно яких свідок ОСОБА_10 на місці показав як відбувалось побиття обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілого ОСОБА_4 , що по суті співпадає з показаннями, наданими ним в суді;

-протоколом пред?явлення особи для впізнання від 23.07.2018 р. (т. 2 а.с. 93-94), згідно якого свідок ОСОБА_8 впізнав на фотознімку ОСОБА_7 , як особу, яка в середині грудня 2017 р. завдала тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 поблизу корпусів 1 та 2 будинку АДРЕСА_3 ;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 23.07.2018 р. та відеозаписом такої слідчої дії, що зафіксовано на оптичному диску для лазерних систем зчитування (т.2 а.с. 95-98), згідно яких свідок ОСОБА_8 на місці показав як відбувалось побиття обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілого ОСОБА_4 , що по суті співпадає з показаннями, наданими ним в суді;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 12.06.2019 р. та відеозаписом такої слідчої дії, що зафіксовано на оптичному диску для лазерних систем зчитування (т.2 а.с. 111-114), згідно яких обвинувачений на місці показав як поблизу корпусів 1 та 2 будинку АДРЕСА_3 , стався конфлікт між ним і ОСОБА_4 , що по суті співпадає з показаннями, наданими ним в суді.

Невизнання обвинуваченим своєї вини у скоєнні злочину суд розцінює як обраний спосіб захисту з метою уникнути покарання за вчинений ним злочин. Крім того, його показання спростовуються зазначеними вище доказами.

Суд не бере до уваги посилання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на те, що у потерпілого ОСОБА_4 вони не бачили крові, оскільки, як підтвердили усі свідки, подія відбувалась у темний час доби на не освітлюваній місцевості, а свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 перебували на значній відстані, що підтвердив свідок ОСОБА_8 , який безпосередньо розбороняв обвинуваченого з потерпілим.

Суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , визнаючи їх недопустимими доказами, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 6 ст. 290 КПК України сторона захисту за запитом прокурора зобов`язана надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до житла чи іншого володіння, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем сторони захисту, якщо сторона захисту має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.
Згідно з ч.ч. 11 і 12 цієї Статті сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.
Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
З матеріалів справи вбачається, що прокурор в даному кримінальному провадженні звертався до обвинуваченого і його захисників із запитом від 17.07.2019 р. (т. 2 а.с. 115) з проханням надати доступ до усіх доказів по справі і такий запит стороною захисту було отримано (про що свідчать їх підписи на самому запиті, зроблені 17.09.2019 р. та 23.09.2019р.), але про наявність зазначених вище свідків не повідомили. В той же час, про цих свідків на час проставлення підпису обвинуваченому було відомо, що підтверджується його клопотанням від 05.08.2019 р. (т. 1 а.с. 35), яке не було передано слідчому чи прокурору.
Отже, у зв?язку з тим, що такі свідки не були відкриті стороні обвинувачення у спосіб, передбачений ст. 290 КПК України, суд визнає їх показання недопустимим доказом.

В судовому засіданні захисником було заявлено клопотання про визнання недопустимими доказами протоколів проведення слідчого експерименту та протоколів пред?явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_4 .
Суд вважає таке клопотання безпідставним, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 і 3 ст. 87 КПК україни недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:
1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;
2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;
3) порушення права особи на захист;
4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;
5) порушення права на перехресний допит.
Недопустимими є також докази, що були отримані:
1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні;
2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень;
3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження;
4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.
Разом з цим, суду не надано доказів наявності вказаних вище обставин. Некоректне зазначення часу проведення слідчої дії не може вважатись істотним порушенням прав обвинуваченого. До того ж, в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_8 підтвердили, що саме обвинувачений ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень за обставин, зазначених під час проведення слідчих експериментів. Такі ж показання надав сам потерпілий.

Суд вважає безпідставними посилання захисника на те, що слідчі експерименти проводились у світлий час доби.

Суд звертає увагу, що статтею 240 КПК України не передбачено обов`язку відтворити всі умови, які існували на час події. Проведення слідчого експерименту вимагає моделювання умов, максимально наближених до тих, що існували на момент події і є важливим для мети експерименту.
Нормативна модель слідчого експерименту передбачає проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань. Шляхами досягнення мети слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є проведення слідчим, прокурором відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Для цього слідчий чи прокурор самостійно визначають модель слідчого експерименту.
В даному випадку для з?ясування обставин подійне потребувалось їх проведення в темний час доби.

Крім того, виходячи з обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується в тому що 14.12.2017 р., приблизно о 19 год 00 хв (точний час не встановлено), поблизу корпусі № 1 та АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи встановлені правила поведінки та моральності, діючи з особливою зухвалістю, підійшов до ОСОБА_4 , який сидів в транспортному засобі «Seat Altea», і через відкриті водійські двері наніс йому 3 удари кулаками рук в область голови, після чого, не реагуючи на вимоги ОСОБА_4 та його дружини ОСОБА_4 , витягнув ключ запалювання автомобілю «Seat Altea», пошкодивши його, та залишив його на даху автомобіля.

Після цього ОСОБА_7 , дочекавшись коли ОСОБА_4 вийшов із автомобіля, підбіг та почав штовханину, в ходів якої спричинив йому 2 удари головою в праву частину голови, не реагуючи на вимоги ОСОБА_4 та його дружини ОСОБА_4 припинити свої дії.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_4 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, уламкового перелому передньої стінки правої лобної пазухи та перелому кісток носу, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що викликають тривалий розлад здоров`я, понад 21 день.

У зв?язку з цим ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

В судовому засіданні ОСОБА_7 не визнав себе винним у скоєнні такого злочину, зазначаючи, що він не наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_4 .

Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що відсутні докази вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 296 КК України до кримінальної відповідальності притягуються особи за хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинене групою осіб.
У своїй постанові від 16.03.2021 р. у справі № 631/2135/16-к Верховний Суд зазначив, що суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною формою вини та мотивом явної неповаги до суспільства, тобто у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. При цьому така неповага має явний, тобто очевидний характер як для винного, так і для осіб, які спостерігають за його діями.
В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я також є об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність.
Зокрема, дії, що супроводжувалися заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо знайомих осіб (членів сім`ї, родичів, сусідів та інших), і були викликані особистими неприязними стосунками, певними діями потерпілих тощо, кваліфікують як хуліганство лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
У правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к, звернуто увагу на те, що хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.
Обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку й застосування засудженими насильства до конкретного потерпілого через можливе існування боргу не свідчать про те, що поведінка засуджених була зумовлена бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.
Велика Палата Верховного Суду у згаданій вище постанові (справа № 288/1158/16-к) вказала, що за відсутності мотиву явної неповаги до суспільства, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для їх кваліфікації як хуліганства.
У даній справі конфлікт мав у своїй основі конкретні особисті відносини між його сторонами. Привід, який став поштовхом для подальшого розвитку подій, чітко стосувався обвинуваченого і потерпілого в ході конфлікту і зумовлювався особистим мотивом.
Суд вважає, що у цьому випадку заподіяння насильства у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому у зв`язку із нанесеними образами хоча й мало місце в громадському місці, однак посягало не на громадський порядок чи моральність, а саме на здоров`я ОСОБА_4 , а тому відсутня подія злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Оскільки в суді не доведено, що 14.12.2017 р. стався злочин, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_7 , суд виправдовуєйого за цією статтею.

Обираючи ОСОБА_7 міру покарання за ч. 1 ст. 122 КК України, суд враховує, що він скоїв нетяжкий злочин. Як особа обвинувачений за місцем проживання і за місцем роботи характеризується позитивно і посередньо, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є учасником бойових дій, має постійне місце роботи, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, раніше не судимий.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не знаходить.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не знаходить.
Враховуючи дані обставини в їх сукупності, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства. Тому суд вирішив призначити обвинуваченому покарання у виді виправних робіт в розмірі санкції, передбаченої ч. 1 ст. 122 КК України. Визначаючи розмір покарання, суд враховує характеристику обвинуваченого.
У зв?язку із відсутністю відповідних клопотань суд не обирає відносно обвинуваченого запобіжний захід.

Речовими доказами по справі суд розпоряджається відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні суд відшкодовує за рахунок обвинуваченого.

Крім того, в даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_4 було подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 , який він мотивує тим, що вчиненням вказаного вище злочину йому було завдано матеріальної шкоди, яка складається із витрат на проходження лікування, в розмірі 2 822,52 грн.
Також йому було завдано моральної шкоди, оскільки зазначена ситуація та її травмуючі наслідки викликали психологічні та фізичні страждання, призвели до помітної негативної зміни, загострення його особистісних характерологічних особливостей та поведінкових реакцій, знизила якість його життя, послабила адаптаційні ресурси, створила стресові умови, викликала сильні переживання, призвела до зміни та погіршення світосприйняття в цілому, зачепивши головні суб`єктивно значимі цінності, які сфокусовані в сфері сімейних, професійних стосунків та самореалізації, що зробило сприйняття життя суб`єктивно неприємним та складним. Вважає, що таким чином розмір завданої йому моральної шкоди становить 1 014 039,00 грн.
Просить стягнути з обвинуваченого на його користь у відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2 822,52 грн. та моральної шкоди в розмірі 1 014 039,00 грн.
Також в даному кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_4 було подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 , який вона мотивує тим, що через декілька днів після вчинення відносно її чоловіка вказаного вище злочину вона відчула слабкість, головну біль, тривогу, болі в серці, підвищення тиску, досі перебуває в постійному перманентному страху за себе та своїх рідних тому, що ОСОБА_7 проживає в сусідньому будинку і не відомо, що від нього можна очікувати.
Цим їй було завдано моральної шкоди, оскільки зазначена ситуація та її травмуючі наслідки призвели до послаблення емоційної стабільності, підвищення нервового напруження, зменшення внутрішнього ресурсу протистояння стресу, накопичення негативних переживань, зниження якості життя, посилило ймовірність нервового виснаження та невротичних змін особистості, викликало сильні переживання, призвели до зміни та погіршення світосприйняття в цілому, що поглибило моральні (психологічні) страждання. Вважає, що таким чином розмір завданої їй моральної шкоди становить 200 000,00 грн.
Просить стягнути з обвинуваченого на її користь у відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 200 000,00 грн.
В судовому засіданні потерпілі та їх представник позов підтримали, просили задовольнити позовні вимоги.
Обвинувачений та його захисник позов не визнали, оскільки обвинуваченим не наносились потерпілому тілесні ушкодження, від яких потерпілі зазнали матеріальної та моральної шкоди.
Суд, заслухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні позову ОСОБА_4 слід відмовити, виходячи з наступного.
Як вище встановлено судом, ОСОБА_7 14.12.2017 р., приблизно о 19 год 00 хв (точний час не встановлено), поблизу корпусу № 1 та корпусу № 2 будинку АДРЕСА_3 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, під час конфлікту з ОСОБА_4 , з мотивів помсти за образи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, підійшов до ОСОБА_4 , який сидів в транспортному засобі «Seat Altea», і через відкриті водійські двері наніс йому 3 удари кулаками рук в область голови, після чого, не реагуючи на вимоги ОСОБА_4 та його дружини ОСОБА_4 , витягнув ключ запалювання автомобілю «Seat Altea», пошкодивши його, та залишив його на даху автомобіля.

Після цього, дочекавшись коли ОСОБА_4 вийшов із автомобіля, вони почали штовхатись і коли їх розбороняли ОСОБА_7 завдав йому удар головою в праву лобову частину голови.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_4 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, уламкового перелому передньої стінки правої лобної пазухи та перелому кісток носу, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що викликають тривалий розлад здоров`я, понад 21 день.

На лікування зазначених тілесних ушкоджень ОСОБА_4 витратив 2 822,52 грн., що підтверджується рахунком та фіскальними чеками (т. 1 а.с. 159-160).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи, що потерпілий ОСОБА_4 зазнав матеріальної шкоди в розмірі витрат на лікування здоров?я, яку було завдано неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_7 , суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого розмір такої шкоди.

Суд також вважає, що внаслідок отримання тілесних ушкоджень потерпілий зазнав моральної шкоди, яка полягає у моральних переживаннях та стражданнях внаслідок завдання йому болі та ушкодження його стану здоров`я, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя під час лікування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Враховуючи характер та обсяг страждань, які зазнав потерпілий, внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого кошти на відшкодування моральної шкоди.
При цьому, суд враховує, що згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.95 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Пунктом 10 цієї Постанови також визначено, що розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача (громадянина).
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також враховує дані про особу обвинуваченого, а саме те, що на теперішній час він працює та має на утриманні двох неповнолітніх дітей.
Суд вважає суму в розмірі 1 014 039,00 грн. на відшкодування моральної шкоди завищеною, тому стягує з обвинуваченого на користь потерпілого 50 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої нанесенням середньої тяжкості тілесного ушкодження.
Визначаючи розмір такого відшкодування суд враховує, що суду не було надано жодних доказів на підтвердження наявності помітної негативної зміни, загострення його особистісних характерологічних особливостей та поведінкових реакцій, зниження якості його життя, послаблення адаптаційних ресурсів, зміни та погіршення світосприйняття в цілому, що зробило сприйняття життя суб`єктивно неприємним та складним.
Суд не приймає до уваги Висновок експертна від 11.07.19 № 1-11/07 (а.с. 135-144), оскільки експерт провів експертизу та зробив свій висновок лише на підставі наданих йому повідомлення про підозру ОСОБА_7 , протоколу допиту потерпілого та особистого з ним спілкування. Тобто експерт здійснив висновок лише зі слів потерпілого. Посилання експерта на інші докази у висновку є незаконними, оскільки він не має права збирати самостійно докази, а документи, які йому надано для проведення експертизи, зазначено у вступній частині висновку.
Керуючись ст. 141 ЦПК України, суд стягує з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 пропорційно задоволеним позовним вимогам понесені ним судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу в розмірі 17 000,00 грн. (т. 1 а.с. 150-158,161) та на проведення психологічної експертизи в розмірі 11 500,00 грн. (т. 1 а.с. 145).
Разом з цим, суд не враховує довідку адвоката ОСОБА_16 від 21.11.2019 р. (т. 1 а.с. 162), оскільки суду не надано доказів того, за що була здійснена оплата і що вона стосується даного кримінального провадження. При цьому, суд враховує, що у договорі від 21.11.19 № 21/11/2019-1 (т. 1 а.с. 72-73) такі обставини не зазначені. Більш того, в п. 1.2 Договору вказується, що перелік та вартість послуг з правової допомоги визначається додатковою угодою, яку суду надано не було.
Суд не знаходить підстав для задоволення позову ОСОБА_4 , оскільки нею в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, нею не надано доказів того, що злочином, вчиненим відносно її чоловіка, їй завдано моральної шкоди.
Медичні довідки та копії сторінок її медичної картки (т. 1 а.с. 169-172, т. 2 а.с. 114-124) не підтверджують вказані вище обставини, лише вказують на те, що вона зверталась за медичною допомогою до лікарів. Те, що в неї відбулось погіршення стану здоров?я через дії обвинуваченого, в них не міститься. В той же час, у консультативному заключенні від 31.01.18 № 379 (т. 2 а.с. 78) вказується, що ОСОБА_4 звернулась до лікаря через те, що 31.01.2018 р. в м. Києві, на вул. Інститутська, отримала травму голови.
Отже, відсутні підстави вважати, що неправомірними діями ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_4 було завдано моральної шкоди.
У зв`язку із відмовою у задоволенні позову відсутні підстави для стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_4 витрати, понесені нею на правничу допомогу та сплату судового збору.
Керуючись ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 269 КК України, ст.ст. 100, 369-373 КПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 81, 141 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді виправних робіт на строк шість місяців за місцем роботи із відрахуванням десяти відсотків суми його заробітку в дохід держави.
Визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Задовольнити частково позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 2 822,52 грн. (Дві тисячі вісімсот двадцять дві гривні 52 коп.) у відшкодування матеріальної шкоди і 50 000,00 грн. (П?ятдесят тисяч гривень 00 коп.) у відшкодування моральної шкоди та витрати на проведення експертизи і правничу допомогу в розмірі 16 575,00 грн. (Шістнадцять тисяч п?ятсот сімдесят п?ять гривень 00 коп.).
В решті позову відмовити.
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину.
Речові докази: зламаний навпіл ключ запалювання від транспортного засобу «Seat Altea», д.р.н. НОМЕР_1 і медичні документи ОСОБА_4 повернути йому.

Речові докази: змиви РБК з поверхні асфальту та транспортного засобу знищити.

Решту речових доказів залишити в матеріалах кримінального провадження.
На вирок до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області може бути подано апеляцію протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, з визначених ст.ст. 394, 473 КПК України підстав.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення у разі неподання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - з дня залишення вироку без змін судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення буде вручено обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1