Справа № 125/107/21
Провадження №11-кп/801/260/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою начальника Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_8 , який здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000002, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2021 на вирок Барського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2021 року відносно обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Вінницького апеляційного суду перебуває апеляційна скарга начальника Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_8 , який здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000002, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2021 на вирок Барського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2021 року відносно обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
Вироком Барського районного суду Вінницької області від 09.12.2021 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України і призначено їй покарання у виді 4 (чотирьох) років обмеження волі.
На підставі частини 1 статті 71 Кримінального кодексу України вирішено до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Оболонського районного суду м. Києва від 04.09.2014 і призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) днів обмеження волі.
На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк 2 (два) роки.
Відповідно до статті 76 Кримінального кодексу України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Іспитовий строк вирішено обчислювати з моменту проголошення вироку суду.
Вирішено питання щодо речових доказів, а також стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 квітня 2022 року обвинувачену ОСОБА_7 оголошено в розшук. При встановленні місця знаходження ОСОБА_7 , органи Національної поліції зобов`язано затримати її та доставити до Вінницького апеляційного суду, для розгляду клопотання прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 про обрання останній запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Апеляційне провадження щодо ОСОБА_7 до її розшуку зупинено.
18.04.2022 року до суду надійшло повідомлення про затримання обвинуваченої ОСОБА_7 на виконання ухвали Вінницького апеляційного суду від 04.04.2022 року та доставлено останню до зали судового засідання Вінницького апеляційного суду, для розгляду клопотання прокурора про обрання обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 просив відновити апеляційне провадження у вказаному кримінальному провадженні, оскільки місце перебування обвинуваченої встановлено, у зв`язку з чим підстава, з якої провадження у справі було зупинено, відпала.

Також прокурор підтримав своє клопотання, щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на полягав на його задоволені. Вважає, що у вказаному кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України. Звернув увагу суду на те, що ОСОБА_7 неодноразово будучи повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`являлася за відсутності поважних причин такої неявки, апеляційний розгляд тривалий час не може розпочатися через його затягування з боку останньої, неодноразові ухвали про привід ОСОБА_7 до суду виконані не були через її відсутність за місцем як прописки, так і можливого проживання, що свідчить про те, що обвинувачена переховується від апеляційного суду з метою уникнення відповідальності за вчинене. Тому вважає за доцільне застосувати до обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб.

Обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції щодо відновлення судового розгляду у вказаному кримінальному провадженні та застосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою поклалась на розсуд суду, пояснивши, що вона не з`являлася до суду, так як повісток із суду вчасно не отримувала.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 та самої обвинуваченої ОСОБА_7 , дослідивши клопотання прокурора та матеріали кримінального провадження, враховуючи те, що підстава, з якої провадження у справі було зупинено відпала, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відновити розгляд судового провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_7 , а також вважає, що клопотання прокурора щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_7 підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Так, статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
За змістом ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.
У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до не тяжких злочинів, яке карається арештом на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк. Це узгоджується також із нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Тому, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши у сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення ОСОБА_7 інкримінованого їй злочину з метою особистого збагачення, даних про особу обвинуваченої, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, була засуджена та відбувала призначене покарання, що не призвело до позитивних змін в її особистості і не створило у неї готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, відсутність соціально-стримуючих зв`язків та постійного місця роботи, неодноразове ухилення від явки до суду у даному кримінальному провадженні, перебування у розшуку, а також введення в Україні воєнного стану, суд апеляційної інстанції вважає, що буде достатнім та обґрунтованим застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також вказане дає підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим в ході судового розгляду ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належне виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків.
Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої ОСОБА_7 під вартою та в судове засідання апеляційного суду останньою надані не були.

При цьому наявність постійного місця реєстрації в м. Києві та фактичного місця проживання у Вінницькій області, середньої спеціальної освіти, відсутність на обліку в наркологічному диспансері та на психіатричному обліку, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченої, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.

Наряду з вказаним, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Колегія суддів вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у вказаному кримінальному провадженні на даний час, а також тим завданням, які має досягти апеляційний суд.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з доводами викладеним в клопотанні прокурора та вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе в повній мірі запобігти ризикам, визначеним ст.177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої, а тому на даний час є всі підстави для задоволення клопотання прокурора про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу, саме у вигляді ді тримання під вартою.
Частиною 7 ст.194 КПК України визначено, що обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.
Водночас задовольняючи клопотання про обрання обвинуваченій ОСОБА_7 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає за необхідне визначити останній розмір застави, а також покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, необхідність покладення яких вбачається з наведеного в обґрунтування даного клопотання, так як станом на день розгляду клопотання, остання не обвинувачується у вчиненні насильницького злочину.

При визначенні обвинуваченій ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, апеляційний суд наряду з положеннями ст.ст.182,183 КПК України враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з рішеннями ЄСПЛ у справі «В. проти Швейцарії» (W. V. Switzerland), 14379/88, 26 січня 1993 року, у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain), 12050/04, 8 січня 2009 року

Тому, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення останньою в період відбування покарання за попереднім вироком суду, його корисливий мотив, матеріальне становище обвинуваченої, тяжкість правопорушення, у якому вона обвинувачується, апеляційний суд вважає, що застава в розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що еквівалентно 24 810 гривеньздатна забезпечити виконання ОСОБА_7 , яка обвинувачується у вчиненні не тяжкого злочину, обов`язків які будуть на неї покладені у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.177, 178, 182, 183, 197, 335, 369 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою начальника Барського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_8 , який здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000002, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2021 на вирок Барського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2021 року відносно обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України відновити.
Клопотання прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.
Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Київ, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, незаміжньої, непрацюючої, раніше судимої, проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до закінчення апеляційного перегляду вироку Барського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2021 року, але не більше ніж 60 діб, з правом внесення застави відповідно до вимог пункту 3 частини 5 статті 182 КПК України у розмірі десяти(десяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 24 810 (двадцять чотири тисячі вісімсот десять) гривень.
У разі внесення застави зобов`язати обвинувачену ОСОБА_7 виконувати обов`язки, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4, 8 ч.5 ст.194 КПК України:
-прибувати до суду за кожною вимогою;
-не відлучатися з населеного пункту м. Вінниці, Вінницької області в якому зареєстрована та проживає, без дозволу суду;
-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
-утримуватися від спілкуватися зі свідками та потерпілими по даному кримінальному провадженні;
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Затримати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в залі суду.
Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 16 червня 2022 року включно.
Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Упродовж застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою утримувати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)».
Контроль за виконанням ухвали суду покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4