КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого Оболонського районного суду міста Києва від 13 травня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000611, -

ВСТАНОВИЛА:
Зазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000611 від 16.02.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190 ч.4 ст.190 КК України, а саме: нежитлові приміщення, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , а саме приміщення №72 (площею 50,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00), приміщення №71 (площею 70,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), та приміщення №73 (площею 48,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) із забороною відчужувати, користуватись та розпоряджатися ними.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність тієї обставини,що майно, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000611, а тому наявні достатні підстави для арешту, відповідно до вимог ч.1,2,3 ст.170 та ч.3 ст. 171 КПК України.

В апеляційній скарзі представник власників майна просить поновити строк на апеляційне оскарження посилаючись на те, що присутніми ні він, ні власники майна під час розгляду клопотання про накладення арешту не були, ухвалу отримали лише 22.06.2022 року. Просить скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту на нежитлові приміщення, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання органу досудового розслідування. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в клопотанні органу досудового розслідування відсутня аргументація накладення арешту на майно. В ухвалі слідчого судді невмотивовано яким чином нежитлові приміщення можуть бути речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Апелянт зазначає, що жодній особі про підозру не повідомлялося, цивільний позов не заявлено та не встановлено розмір шкоди, що виключає можливість накладення арешту на майно з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а відтак посилання прокурора на наявність правових підстав, передбачених ст. 170 КПК України є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам кримінально - процесуального законодавства. Також апелянт посилається на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є добросовісними набувачами. Державна реєстрація права власності на нежитлові приміщення за вищевказаною адресою у встановленому порядку не скасована та ніким не оскаржується. Крім того апелянт вказує і на те, що клопотання органу досудового розслідування не містить будь-яких обґрунтованих і підтверджених належними засобами доказування доводів щодо доцільності та правомірності застосування таких обмежень, як арешт майна на нежитлові приміщення.

Колегія суддів приймає до уваги доводи клопотання апелянта про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді та вважає за необхідне поновити його з огляду на те, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно ні він, ні власники майна присутніми не були, ухвалу слідчого судді згідно наявної в матеріалах судового провадження отримали лише 22.06.2022 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власників майна, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, вивчивши матеріали провадження за клопотанням органу досудового розслідування, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, Слідчим відділом Оболонського управління поліції Головного управління поліції в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000611внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.02.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190 ч.4 ст.190 КК України. В межах зазначеного кримінального провадження прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно. В обґрунтування клопотання слідчий послався на те, що майно, зокрема, нежитлові приміщення, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , а саме приміщення №71, 72, 73 є речовими доказами, оскільки підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Слідчий суддя погодився з доводами клопотання та наклав арешт на майно.
З таким висновком колегія суддів в повній мірі погодитись не може, з огляду на наступне.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати мету, правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні органу досудового розслідування та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Арешт майна з підстав, що воно виступає знаряддям вчинення кримінального правопорушення та набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення на даний час є можливим, коли існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, орган досудового розслідування визнав постановою 22.01.2022 року нежитлові приміщення №71,72,73, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 речовим доказом.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності відповідно до договору купівлі продажу від 19.08.2020 року власником приміщення №71 є ОСОБА_7 та відповідно до договору купівлі продажу від 26.08.2021 року приміщення №72 власником являється ОСОБА_8 зокрема, як вбачається з матеріалів по розгляду клопотання - право власності на дані нежитлові приміщення недійсним не визнано.

Згідно п.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді щодо позбавлення права користуватися даними приміщеннями не є обґрунтованими.

З урахуванням того, що у даному провадженні органом досудового розслідування не доведено необхідності при накладенні арешту на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , а саме приміщення №72 (площею 50,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00), приміщення №71 (площею 70,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), та приміщення №73 (площею 48,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) з забороною користування приміщеннями, а тому відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України це мало стати підставою для часткового задоволення клопотання, однак не було зроблено слідчим суддею.

За наведеного, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 117, 98, 170 - 173, 372, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Поновити представнику власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , - адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 13 травня 2022 року.

Апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 13 травня 2022 року - задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 13 травня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000611 від 16.02.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190 ч.4 ст.190 КК України, а саме: нежитлові приміщення, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , а саме приміщення №72 (площею 50,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00), приміщення №71 (площею 70,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), та приміщення №73 (площею 48,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) в частині заборони користування скасувати.
Постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити прокурору Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 в задоволенні його клопотання щодо заборони користування приміщення АДРЕСА_2 .

Ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000611 від 16.02.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190 ч.4 ст.190 КК України, а саме: нежитлові приміщення, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , а саме приміщення №72 (площею 50,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00), приміщення №71 (площею 70,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), та приміщення №73 (площею 48,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) із забороною відчужувати та розпоряджатися ним - залишити без змін.
Ухвала Київського апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/2634/2022

Єдиний унікальний номер 756/3373/22 Категорія ст. 172 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_10
Доповідач: ОСОБА_1