Номер провадження № 1-кп/756/819/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 31.10.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002399, у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, не працюючого, який має повну загальну середню освіту, не одружений, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

- вироком Оболонського районного суду м. Києва від 05.10.2020 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин;

- вироком Оболонського районного суду м. Києва від 21.02.2022 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 (три) місяці, на підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 (три) місяці 23 (двадцять три) дні,

за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

31.10.2021, близько 16:03 год., ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні магазину «House», що належить ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП», розташованого за адресою: м. Київ, проспект Степана Бандери, буд. 36, де у нього виник умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи який ОСОБА_5 , того ж дня, у той же час, перебуваючи в приміщенні магазину за вказаною адресою, та впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, взяв із полиць магазину товар, а саме: «Светр чоловічий» артикул 7402K-99X-XL, у кількості 1 шт, загальною вартістю 959 грн 20 коп. (без урахування ПДВ), «Светр чоловічий» артикул ZK717-09M-S, у кількості 1 шт, загальною вартістю 879 грн 20 коп. (без урахування ПДВ), «Светр чоловічий» артикул 3168I-12X-XL, у кількості 1 шт, загальною вартістю 799 грн 20 коп. (без урахування ПДВ), «Шапка чоловіча» артикул 5427I-99X-ONE, у кількості 1 шт, вартістю 279 грн 20 коп (без урахування ПДВ), які поклав до рюкзака, що був при ньому.

Виконавши усі дії, які ОСОБА_5 уважав за необхідне для повторного таємного викрадення чужого майна (крадіжки), останній свій умисел до кінця не довів з причин що не залежали від його волі, так як був зупинений працівником охорони магазину після перетину антикрадіжних рамок магазину.

Унаслідок учинення злочину, у разі доведення його до кінця, ОСОБА_5 міг спричинити ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП», майнову шкоду на загальну суму 2916 грн 80 коп. (без урахування ПДВ).

Отже, ОСОБА_5 учинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, а саме закінчений замах на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку), який не було закінчено з причини, що не залежали від його волі.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування злочині, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 31.10.2021, близько 16:03 год., дійсно перебував в магазині «House», що розташований за адресою: м. Київ, проспект Степана Бандери, буд. 36. На полиці узяв чоловічі светри та чоловічу шапку, які заховав до рюкзака, що був при ньому на той час. Однак коли проходив антикрадіжні рамки магазину був затриманий працівниками охорони. Свою поведінку засуджує, просить надати шанс виправитися. Крадіжку учинив лише через свій тяжкий матеріальний стан під час карантину.

Захисник ОСОБА_6 не заперечуючи щодо обставин, за яких обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою винуватість, просив суд призначити обвинуваченому покарання в виді позбавлення волі, на якому наголошувала прокурор, але зі звільненням від його відбуття з випробуванням.

Представник потерпілого в судові засідання не з`являвся, причини не явки не повідомляв. У зв`язку з чим судом було ухвалено рішення проводити розгляд справи, за погодженням з учасниками провадження, у відсутність представника потерпілого. Проти вказаного рішення учасники провадження не заперечували.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що у судовому засіданні достеменно було встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_5 винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік та 1 місяць.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор та захисник також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_5 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і у суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювались.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, а саме закінченому замаху на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку), який не було закінчено з причини, що не залежали від його волі.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 беззаперечно визнавав свою винуватість, співпрацював з органом досудового розслідування, повністю повідомив про обставин вчинення кримінального правопорушення, а також надав дозвіл на скорочений (без дослідження доказів) розгляд кримінального провадження. Наведені відомості є достатніми, аби вважати дії ОСОБА_5 як каяття (щирий жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення та осуд своєї поведінки), а отже підставою для врахування їх як обставину, що пом`якшує покарання. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України щире каяття. При цьому судом не було встановлено обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України.

4. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій нетяжких відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільна небезпечність. Наслідки вчинення злочину, що шкода фактично відшкодована шляхом повернення майна, а також вид майна, яким таємно заволодів ОСОБА_5 , та його вартість. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який винуватість у вчиненні злочину визнав, раніше був засудженим, але учинив новий злочин.

При дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статей 69, 69-1 КК України, не встановлено, як підстав для призначення покарання в порядку ст. 75 КК України, тобто зі звільненням від відбуття покарання з випробуванням, оскільки ОСОБА_5 учинив новий злочин, не відбувши попереднє покарання в виді громадських робіт за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 05.10.2020, але до постановлення останнього вироку. А отже ОСОБА_5 належних висновків для себе не зробив.

Вивченням особистості обвинуваченого, з урахуванням загальних засад призначення покарання - законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєний злочин призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення ним нових злочинів, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого злочину, його наслідків, особистість обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто при призначенні покарання у виді позбавлення волі на 1 рік.

Однак, оскільки ОСОБА_5 був засуджений вироком Оболонського районного суду м. Києва від 05.10.2020, а також вироком Оболонського районного суду м. Києва від 21.02.2022 до покарання у виді арешту строком на 3 (три) місяці та 23 (двадцять три) дні, ОСОБА_5 слід призначити покарання в порядку п. 4 ст. 70 КК України, ураховуючи положення п. «а» ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, за цим вироком та попереднім, призначив остаточно покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць. Бо учинив злочин до постановлення попереднього вироку.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду». Оскільки тривалий нагляд за ОСОБА_5 у кримінально-виконавчій установі буде дієвим механізмом досягнення мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а й здійснити виправлення особистості, а також запобігти вчиненню ним так і іншими особами злочинів.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу, суд наголошує, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02.11.2021 до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк тримання під вартою було обраховано з моменту затримання 31.10.2021. Крім того, ухвалами Оболонського районного суду м. Києва у судовому засіданні обвинуваченому ОСОБА_5 було обрано та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, оскільки в межах кримінального провадження, що розглядається, до обвинуваченого застосовано запобіжний захід, в якості відбутого покарання ОСОБА_5 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 31.10.2021 до набуття вироком законної сили, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням обмеження волі відповідно до ст. 72 КК України. Строк покарання слід рахувати з дня набуття вироком законної сили.

Оскільки підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів судом не встановлено, ураховуючи вимоги ч. 2 ст. 377 КПК України, до набуття вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід залишити обвинуваченому ОСОБА_5 без змін.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено. Процесуальні витрати в провадженні відсутні.

Речові докази відповідно до ст. 100 КПК України, а саме: светр чоловічий (артикул 7402K-99X-XL у кількості 1 шт), светр чоловічий (артикул ZK717-09M-S у кількості 1 шт), светр чоловічий (артикул 3168I-12X-XL у кількості 1 шт), шапка чоловіча (артикул 5427I-99X-ONE у кількості 1 шт), які передані на відповідальне зберігання ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП», залишити у володінні останнього.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань призначених вироком Оболонського районного суду м. Києва від 21.02.2022 та призначеного цим вироком, ураховуючи положення п. «а» ч. 1 ст. 72 КК України, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання в виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 1 (один) місяць.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з дня набуття вироком законної сили.

Зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 , починаючи з 31.10.2021 до набуття вироком законної сили.

Речові докази по справі: светр чоловічий (артикул 7402K-99X-XL у кількості 1 шт), светр чоловічий (артикул ZK717-09M-S у кількості 1 шт), светр чоловічий (артикул 3168I-12X-XL у кількості 1 шт), шапка чоловіча (артикул 5427I-99X-ONE у кількості 1 шт), які передані на відповідальне зберігання ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» - залишити у володінні останнього.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1