Справа № 199/4398/22
ВИРОК
іменем України

08.09.2022 м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000583 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2021, відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Панютине міста Лозова Харківської області, громадянина України, українця, із вищою освітою, неодруженого, на утриманні неповнолітніх і непрацездатних осіб не маючого, зареєстрованого і проживаючого у будинку АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст.286 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

представник потерпілої ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Судом визнано доведеним, що 18.10.2021, приблизно о 18:55, ОСОБА_3 , рухався на автомобілі марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по проспекту Перемоги в місті Лозова Харківської області у напрямку шляхопроводу в місті Лозова Харківської області. При цьому, керуючи вказаним транспортним засобом, ОСОБА_3 , проїжджаючи біля зупинки громадського транспорту «Торговий», діючи з необережності, у формі кримінальної протиправної недбалості, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, у порушення вимоги п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, згідно якої: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», та п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», відволікся від керування автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у дорозі на свого пасажира, не впорався з керуванням автомобіля та в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка рухалася по дорозі зліва на право відносно напрямку руху його автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому правої плечової кістки в верхній третині зі зміщенням уламків, закриті внутрішньо суглобові переломи медіального та латерального виростків правої великогомілкової кістки зі зміщенням, закритий перелом правої малогомілкової кістки в верхній третині з незначним зміщенням уламків.

За ступенем тяжкості вищевказані ушкодження у ОСОБА_7 - це середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я, адже для консолідації (зрощення) даних переломів необхідний строк більше ніж 21 день.

Необережні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися в порушенні ним Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 .
Як пояснив ОСОБА_3 суду, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених вище, він визнає повністю і у вчиненому кається. Не оспорюючи фактичні обставини справи обвинувачений, підтвердив обставини про час і місце вчиненого ним кримінального правопорушення. При цьому обвинувачений, пояснив, що він дійсно 18.10.2021, приблизно о 18:55, керував автомобілем марки ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по проспекту Перемоги в місті Лозова Харківської області де здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_7 , яка переходила дорогу в невстановленому місці.

Просив суворо не карати та не позбавляти водійських прав. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 , про відшкодування моральної шкоди, визнав частково в сумі 25 000.00 гривень.

Крім вказаного, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні.
Так, відповідно протоколу огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 18.10.2021 року за участю понятих було зафіксовано ділянку дороги та складено схему ДТП з фото таблицею, а саме проспект Перемоги в місті Лозова Харківськоїх області, де стався наїзд на пішохода ОСОБА_7 автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до протоколу огляду 18.10.2022 транспортного засобу ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у останнього виявлені пошкодження: розбита передня ліва фара, деформація (розбиття) решітки радіатора з ліва, деформація переднього капоту більше ліворуч.

За результатами Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 18.10.2021, у ОСОБА_3 не виявлено ознак сп`яніння.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 , власником автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_3 , який має посвідчення водія.

Відповідно до постанови слідчого від 19.10.2021 автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом, передано для зберігання на майданчик тимчасового тримання Лозівського РВП ГУНП в Харківській області.

Відповідно до ухвали слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17.11.2021 на автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 накладено арешт.

Як слідує із заяви ОСОБА_7 , 21.02.2022 вона просила визнати її потерпілою у кримінальному провадженні № 0000583.
За результатами висновку експерта №12-14/312-ЛЗ/21 від 31.01.2022, на підставі судово-медичної експертизи гр-ки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в неї мали місце закритий перелом правої плечової кістки в верхній третині зі зміщенням уламків, закриті внутрішньосуглобові переломи медіального та латерального виростків правої великогомілкової кістки зі зміщенням, закритий перелом правої малогомілкової кістки в верхній третині з незначним зміщенням уламків, які утворилися від дії тупих твердих предметів про індивідуальні особливості яких судити неможливо чи при ударі о такі і могли бути отримані в умовах дорожньо-транспортної пригоди в строк та при обставинах, вказаних потерпілою і в постанові слідчого про призначення судово- медичної експертизи.

За ступенем тяжкості вищевказані закриті переломи плечової кістки та велико- і малогомілкових кісток - це СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я, адже для консолідації (зрощення) даних переломів необхідний строк більш ніж 21 день (згідно п.2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995р.).

Тілесні ушкодження, що мали місце у гр-ки ОСОБА_7 могли бути отримані в умовах дорожньо-транспортної пригоди, вказаної в постанові слідчого про призначення судово-медичної експертизи.

Утворення таких тілесних ушкоджень, які мали місце у гр-ки ОСОБА_7 при падінні її на площину з висоти власного зросту (без наданого тілу прискорення) або ж від дії власної руки маловірогідне.

Відповідно до постанови слідчого від 19.10.2021, визнано речовим доказом по кримінальному провадженню - лазерний диск білого кольору із маркуванням DVD-R та записами «TITANUM» 16х 4,7 Gb 120 min., який поміщено до паперового конверту з пояснювальним написом, на якому мається файл відеозаписузназвою:00205948d56ablf232edl4f02a99d9064f62bl05e993a4497a0a219d82bd82221e466_3d46443fae47b06. Прийнято рішення про зберігання даного відеозапису у матеріалах кримінального провадження.

За результатами Висновку експерта № 12422/12896/12897 від 28.06.2022, Місце наїзду автомобіля ВАЗ-21099 реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_8 на пішохода ОСОБА_7 знаходилося в межах проїзної частини пр. Перемоги, на смузі руху цього автомобіля. У повздовжньому напрямку місце наїзду розташовувалося перед рівнем розташування зафіксованої при огляді місця дорожньо-транспортної пригоди слідової інформації (осипу скла білого кольору), відносно напрямку руху вказаного автомобіля, в поперечному напрямку від правого краю проїзної частини на рівні розташування слідової інформації (осипу скла білого кольору). З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, визначити розташування місця наїзду автомобіля ВАЗ-21099 реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 на пішохода ОСОБА_7 з розмірною прив`язкою в поперечному напрямку відносно меж проїзної частини пр. Перемоги та повздовжньому напрямку відносно рівня орієнтирів, експертним шляхом неможливо.

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля ВАЗ-21099 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 2.3 «б», 12.2, 12.3, 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля ВАЗ-21099 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 відповідали вимогам п. 12.2 Правил дорожнього руху України.В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля ВАЗ-21099 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 , при заданих в постанові вихідних даних, мав технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди, а саме наїзду на пішохода ОСОБА_7 , шляхом виконання ним вимог п.п. 2.3 «б» та 12.3 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру.Дії водія автомобіля ВАЗ-21099 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідали вимогам п.п. 2.3 «б» та 12.3 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Якщо швидкість руху автомобіля ВАЗ-21099 реєстраційний номер НОМЕР_1 перед дорожньо-транспортною пригодою становила 60 км/год, то в даній дорожньо- транспортній ситуації дії водія автомобіля ВАЗ-21099 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 також не відповідали вимогам п.п. 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, однак дані невідповідності не знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, з причин, вказаних в дослідницькій частині висновку експерта.

Оцінка дій пішохода ОСОБА_7 не потребує застосування спеціальних технічних знань та може бути виконана органами слідства (судом) самостійно відповідно до вимог п.п.4.7 та 4.14 «а» Правил дорожнього руху України.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст.94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

В своїх рішеннях «Ірландія проти Сполучного Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів, суд як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Судом встановлено, що вказані у вироку та дослідженні в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, доведеності вини у його вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. Об`єктивних підстав ставити під сумнів свідчення допитаного в суді обвинуваченого у суду немає.

При цьому, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження.

3.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 і його необережні дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як такі що виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

4.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Суд не відносить до обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, оскільки його каяття і сприяння розкриттю злочину висловлене вже після викриття його злочинних дій, та продиктоване бажанням пом`якшити персональну відповідальність за скоєне, а в свою чергу щире каяття, передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Однак вказане у суб`єктивному ставленні ОСОБА_3 до вчиненого ним злочину відсутнє, оскільки обвинувачений не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості, однак добровільно, протягом тривалого часу після ДТП, не вжив заходів, щодо відшкодування потерпілій витрат, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

5.Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, який скоєно з необережності, і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, за місцем проживання скарг не надходило, не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра, не має на утриманні неповнолітніх і непрацездатних, раніше не судимий.

Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:

вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання у виді обмеження волі з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, позицію представника потерпілої, який підтримав позицію прокурора, позицію обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника, які також підтримали позицію прокурора в частині виду покарання, проте просили не позбавляти права керування, також суд враховує відсутність обставин що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому, дані про особу ОСОБА_3 , суд вважає за необхідне призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України з призначенням додаткового покарання, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Призначаючи додатковий вид покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_3 , та доходить до висновку що відповідно до ст. 50 КК України у якості виховного механізму при запобіганні вчинення нових злочинів, до обвинуваченого ОСОБА_3 має бути крім іншого застосовано таке покарання, як позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

На переконання суду, додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не призведе до втрати роботи обвинуваченого ОСОБА_3 на посаді професійного водія, оскільки транспортний засіб не є його єдиним джерелом доходу та засобом для існування.

Оскільки саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом із наведеним, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 , без реального відбування основного покарання та прийшов до висновку про звільнення від відбування основного покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України та із покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України. Оскільки іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

6.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

У межах даного кримінального провадження адвокатом ОСОБА_5 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 було подано позовну заяву до ОСОБА_3 та Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди. У зв`язку з чим представник потерпілої просив стягнути із: Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь потерпілої ОСОБА_7 56 439.94 гривень в рахунок відшкодування шкоди пов`язаної з лікуванням та шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності; ОСОБА_3 100 000.00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи вимоги стосовно стягнення матеріальної шкоди, представник потерпілого зазначив, що потерпіла понесла майнову шкоду в сумі 32 439.94 на лікування, та у 24 000.00 гривень це сума пов`язана із тимчасовою втратою працездатності.

Обґрунтовуючи вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, представник потерпілої зазначив, що ОСОБА_7 у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес та отримала негативні зміни у житті, переживання та спогади, тривогу, важкість виконання повсякденних обов`язків, відірваність від активного соціального життя, емоційну напругу та інші негативні почуття. Тому, на думку представника потерпілої, із ОСОБА_3 необхідно стягнути 100 000.00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Так, представник Моторного (транспортного) страхового бюро України, в частині вимог до останнього, про відшкодування матеріальної шкоди, просив відмовити у задоволенні позову.

Обвинувачений ОСОБА_3 позов в частині стягнення моральної шкоди визнав частково в сумі 25 000.00 гривень.

Вирішуючи заявлений цивільний позов, суд виходить з наступного.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до положень п.п.(а) п.41 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Як свідчать матеріали даного кримінального провадження цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ-21099 реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент ДТП 18.10.2021 застрахована не була, тому дана подія має ознаки страхової події.

Відповідно до ст. ст. 23-26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Разом з тим, як слідує з додатків долучених представником потерпілої до позову, документальне підтвердження знайшли витрати на суму 29 566.21 гривень, оскільки ці витрати складаються як із лікуванням потерпілої так і її реабілітацією, тому їх і належить стягнути із Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь потерпілої ОСОБА_7 .

При цьому, суд частково погоджується з доводами Моторного (транспортного) страхового бюро України, що частина медичних препаратів не призначалися лікарем, а частина є нечитаємими, тому в іншій частині позову необхідно відмовити, як необхідно відмовити і у відшкодуванні 24 000.00 гривень шкоди пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності потерпілою, оскільки ОСОБА_7 та її представником не надано Довідку про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді, що прямо суперечить вимогам статті 331-.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Що стосується, вимог потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000.00 гривень, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення частково позову в цій частині, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

По справі встановлено, що потерпілій ОСОБА_7 , необережними діями обвинуваченого ОСОБА_3 заподіяно моральні страждання, які полягають в тому, що вона у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, отримала негативні зміни у житті, переживання та спогади, тривогу, важкість виконання повсякденних обов`язків, відірваність від активного соціального життя, емоційну напругу та інші негативні почуття.

Виходячи з обставин саме даного кримінального провадження, судом встановлено, що потерпіла дійсно перенесла значний дискомфорт, вона пережила сильний душевний стрес, що потягнуло за собою погіршення здоров`я та інші негативні наслідки, а отже сума у 50 000.00 гривень відповідатиме понесеним потерпілою характеру і обсягу моральних страждань, та буде справедливою по відношенню до неї. При цьому судом враховується й те, що потерпіла ОСОБА_7 порушила вимоги п.4.7. та п.4.14 «а» «б» Правил дорожнього руху, що полягало у тім, що вона перетинала проїзну частину пр. Перемоги поза пішохідним переходом.

Тому, саме визначена судом сума відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, при яких було спричинено моральну шкоду.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 - не обирався.

За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, із ОСОБА_3 , необхідно стягнути на користь держави витрати пов`язані із проведенням судової експертизи.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік та з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 та Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_7 на відшкодування майнової шкоди 29 566.21 гривень.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди 50 000.00 гривень.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати пов`язані із проведенням судової експертизи в сумі 9 438.50 гривень;

Речові докази: скасувати арешт накладений відповідно до ухвали слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17.11.2021, та автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути ОСОБА_3 , за належністю.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_10 -Почтовик