ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/308/15-к Номер провадження 11-кп/814/1705/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційними скаргами із внесеними доповненнями адвоката ОСОБА_11 захисника в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_10 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 29 червня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою суду у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000192 від 11.02.2014, за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 377, ч. 3 ст. 27 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 377, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинувачених:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Манулівка, Козельщинського району, Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,
запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 27 серпня 2022 року включно;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України,
запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 27 серпня 2022 року включно;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , громадянина України,
запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 27 серпня 2022 року включно.

Відмовлено в задоволенні клопотань захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про зміну обвинуваченим запобіжних заходів.

Мотивуючи своє рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим, суд присяжних врахував тяжкість покарання, якому можуть бути піддані обвинувачені, що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, в сукупності із іншими обставинами суттєво збільшує ризик втечі, а тому враховується при оцінюванні ризиків. Тяжкість покарання можна законно розглядати як таку, що може спонукати до втечі. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинувачених перетнути кордон держави.
Також суд присяжних врахував наявність ризиків незаконного впливу на свідків та потерпілих.
Крім того, при розгляді клопотань прокурора та сторони захисту щодо запобіжного заходу обвинуваченим суд присяжних взяв до уваги дані про особи обвинувачених, вік та стан здоров`я, сімейний і майновий стан, їх репутацію. При цьому матеріали кримінального провадження не містять будь-яких відомостей про неможливість утримувати обвинувачених під вартою за станом здоров`я, та суду таких доказів не надано.
Також, суд присяжних взяв до уваги, що ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи та нетяжкого злочину проти правосуддя з мотивів та у спосіб, які свідчать про високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками. Захист особи та суспільства від кримінальних правопорушень, забезпечення охорони прав, свобод та законних інтересів, як певних осіб, так і суспільства вцілому, є однією з важливих гарантій здійснення проголошеного статтями 3 і 27Конституції України права людини на життя і здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В поданих апеляційних скаргах з доповненнями адвокат ОСОБА_11 просить ухвалу суду присяжних скасувати та постановити нову, якою ОСОБА_9 та ОСОБА_8 звільнити з-під варти негайно.

На обґрунтування вимог посилається на те, що до ОСОБА_9 та ОСОБА_8 застосовано неналежну правову процедуру, оскільки під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене частиною третьою статті 331 КПК України вирішує головуючий, а не інші особи, а ухвалу від 29 червня 2022 року винесено повним складом суду присяжних, що законом не передбачено.

Вказує на недоведеність ризиків та суд не посилається на докази, які б обґрунтовували власні висновки, при цьому зазначає, що твердження про вплив на свідків та потерпілих не мають реального обґрунтування. Жоден зі свідків, допитаних у суді не підтвердив подібні припущення суду. Заяви потерпілих не перевірялися на предмет їх обґрунтованості, чим порушено принцип рівності сторін кримінального провадження шляхом надання невиправданих привілеїв стороні обвинувачення, всупереч вимог закону.

Ставить перед судом питання про повторне дослідження фактичної наявності та обґрунтованості доказів, наведених у клопотанні прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу, а також матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу ОСОБА_9 та ОСОБА_8 і спростовують твердження прокурора про наявність зазначених ним ризиків та мають бути враховані судом, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України.

Крім того, вказує на необґрунтоване ствердження суду присяжних про те, що публічний інтерес в даному кримінальному провадженні полягає нібито у притягненні обвинувачених, саме як «винних у вбивстві публічних осіб до кримінальної відповідальності», що є прямим порушення принципу презумпції невинуватості та відвертим порушенням завдання кримінального провадження згідно вимог ст. 62 Конституції України, ст.ст. 2 та 17 КПК України.

На переконання захисника, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, станом час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_9 відбуде під вартою без постановлення вироку у вигляді запобіжного заходу 7 років 7 місяців та 2 дні, а ОСОБА_8 відбуде під вартою без постановлення вироку у вигляді запобіжного заходу 7 років 10 місяців, що у співвідношенні, визначеному законом, перевищує максимально встановлене покарання - 15 років позбавлення волі, тому вважає, що обвинувачені мають бути негайно звільненими з-під варти.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 просить ухвалу районного суду відносно ОСОБА_7 скасувати та постановити нову ухвалу, якою негайно звільнити ОСОБА_7 з-під варти.

Вважає ухвалу суду незаконною, посилаючись при цьому на окрему думку судді ОСОБА_13 та невизнання ОСОБА_7 вини, а також причетності до інкримінованих йому злочинів, з моменту затримання і до цього часу.

Вказує, що ОСОБА_7 невинувата особа вже відбув покарання, за злочини, які не скоював, та у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII, строк попереднього ув`язнення перевищує максимально можливий строк позбавлення волі у 15 років.

Стверджує, що під час продовження запобіжного заходу суд залишив поза увагою встановлені рішеннями ЄСПЛ у справі «Бевз проти України» яка об`єднана зі справою «Куник І.А. проти України», «Левченко та інші проти України», яка об`єднана зі справою «Пасічний проти України», порушення державою Україна п. 3 ст. 5 та п. 1 ст. 6 Конвенції, що полягають у незаконності тримання під вартою обвинувачених та надмірній тривалості досудового тримання під вартою.

Також на переконання захисника судом не враховано сімейний стан ОСОБА_7 , який має дружину і дітей, місце роботи, є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, внаслідок чого отримав інвалідність 2 групи пов`язану з виконанням обов`язку щодо ліквідації аварії, є інвалідом 2 групи внаслідок війни, має чисельні хвороби, у тому числі серця, про що свідчить висновок експерта, проведений у кримінальній справі. Крім того ОСОБА_7 неодноразово обирався громадою міста депутатом Кременчуцької міської ради Полтавської області трьох скликань, під час виконання обов`язків депутата отримував заохочення, є членом громадських організацій, а тому користується довірою у друзів, колег по роботі, жителів міста Кременчука, області.

Обвинувачений ОСОБА_7 окремо звернувся із клопотання про звільнення його з-під варти. Доводи вказаного клопотання аналогічні тим, які висловлені захисниками у апеляційних скаргах.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції обвинувачені та захисники підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити. Також ОСОБА_7 просив задовольнити його клопотання про звільнення з-під варти. Прокурор заперечував проти доводів апеляційних скарг захисників, а також проти задоволення клопотання ОСОБА_7 .

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається із наданих матеріалів, на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000192 від 11.02.2014, за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 377, ч. 3 ст. 27 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 377, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Під час розгляду даного кримінального провадження прокурор звернувся до суду з клопотаннями про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
29.06.2022 ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області клопотання прокурора задоволено.
Не погоджуючись з даним рішенням, адвокат ОСОБА_11 захисник в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_10 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернулися до апеляційного суду з апеляційними скаргами.

У відповідності до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі, оцінив у сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.
Так районним судом зазначено, що ризик переховування від суду обумовлюється, серед іншого, можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку, особливо сильно підвищують ризик переховування особи від суду.
При цьому судом присяжних враховано тяжкість покарання, якому можуть бути піддані обвинувачені, що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, в сукупності із іншими обставинами суттєво збільшує ризик втечі, а тому враховується при оцінюванні ризиків. Тяжкість покарання можна законно розглядати як таку, що може спонукати до втечі. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинувачених перетнути кордон держави.
Встановлено також ризик впливу на свідків, потерпілих у кримінальному провадженні, який може бути здійснений шляхом застосування певного психологічного тиску і спонукання осіб до надання неправдивих свідчень, введення в оману суду та замовчування відомостей, які мають значення для даного кримінального провадження.
На підтвердження цього, звертає увагу на можливість незаконного впливу на свідка ОСОБА_14 , про що свідчить його поведінка під час допиту в судовому засіданні 14.06.2022, та детально викладено у клопотанні прокурора.
Крім цього, потерпілі ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 у своїх письмових заявах, наданих суду, зазначали про тиск на себе з боку сторони захисту. У цих заявах вони також вказали, що зміна запобіжного заходу призведе до додаткових емоційних хвилювань, оскільки є загроза їх життю та членів їх сім`ї і вони сприймають таку загрозу як реальну.
Такі побоювання потерпілих також не можуть залишатися поза увагою суду.
За таких обставин, застосування більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, з огляду на серйозність висунутого обвинувачення та суспільний інтерес, який превалює над принципом поваги до свободи особистості, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та не буде сприяти повному та об`єктивному встановленню істини у справі протягом розумного строку.
Суспільний інтерес у даному кримінальному провадженні також полягає у тому, що вчинені злочини, у яких обвинувачуються ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , набули широкого розголосу серед громадськості через свою жорстокість та зухвалість з огляду на посягання на життя та умисне вбивство публічних осіб, що в свою чергу викликає інтерес у суспільства щодо об`єктивного, неупередженого розгляду даного кримінального провадження.
Також слід зазначити, що зважаючи на введення воєнного стану в Україні, зайнятість правоохоронних органів у діяльності з відсічі збройної агресії Російської Федерації, фактор настання існуючих ризиків в даних умовах, зокрема ухилення від суду обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , значно збільшується, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання колегії суддів, не зможе перешкодити обвинуваченим вчинити спроби ухилитися від суду.

Що стосується доводів апеляційних скарг захисників про не врахування у даному провадженні висновків, викладених у рішеннях ЄСПЛ «Левченко та інші проти України», «Бевз та інші проти України», «Горбачов та інші проти України» слід зазначити таке.

Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І Конвенції. Це гарантування відбувається шляхом застосування судами при розгляді справ Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права з огляду на положення статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та відповідних процесуальних норм (ст. 8, ст. 9 КПК України).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статті 46 Конвенції держава Україна зобов`язана виконувати остаточне рішення ЄСПЛ у будь-якій справі, в якій вона є стороною. Згідно зі ст. 10 цього Закону, з метою забезпечення відновлення порушених прав особи, за заявою якої ЄСПЛ постановлено рішення (стягувача), крім виплати відшкодування, присудженого ЄСПЛ, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру, до яких належить відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції (restitutioinintegrum), та інші заходи, передбачені в рішенні ЄСПЛ. Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі.

Враховуючи, що на момент винесення рішень ЄСПЛ у справах «Левченко та інші проти України», «Бевз та інші проти України», «Горбачов та інші проти України», якими констатовано порушення п.п. 3, 4 ст. 5, п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини в даному кримінальному провадженні, судовий розгляд справи в суді першої інстанції з об`єктивних причин не закінчено, суд присяжних вживає всі можливі заходи щодо розгляду справи у розумні строки, колегія суддів вважає, що обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 підлягає продовженню з метою досягнення захисту особи та суспільства від кримінальних правопорушень, забезпечення охорони прав, свобод та законних інтересів, як певних осіб, так і суспільства в цілому, а також об`єктивного та неупередженого з`ясування судом всіх обставин кримінального провадження з винесенням одного з рішень, яким завершується судовий розгляд по суті. При цьому вказані рішення ЄСПЛ стосуються тривалого досудового тримання під вартою осіб, надмірної тривалості кримінального провадження, що на переконання колегії суддів також може бути пов`язано серед іншого і з реалізацією стороною захисту своїх процесуальних можливостей, а також надмірною тривалістю судового перегляду тримання під вартою.

Вказані заперечення також уважно були досліджені судом першої інстанції, та надано вичерпні і обґрунтовані доводи з цього приводу.

Зауваження захисників щодо негайного звільнення обвинувачених з-під варти у зв`язку з відбуттям максимально можливого строку покарання 15 років позбавлення волі, не ґрунтуються на вимогах закону. Так положення ст. 72 КК України (в ред. ЗУ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 № 838-VIII) в даному випадку не підлягають до застосування, оскільки застосовуються до осіб, відносно яких ухвалено обвинувальний вирок та призначено відповідне покарання.

Поміж тим, санкцією ч. 2 ст. 115 КК України передбачено окрім позбавлення волі на певний строк й інший вид покарання, який може бути застосований судом в разі встановлення винуватості особи в ході судового розгляду,- довічне позбавлення волі, що залишилося поза увагою захисників.

Ствердження захисника ОСОБА_10 про необхідність врахування сімейного стану ОСОБА_7 , який має дружину і дітей, місце роботи, є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, внаслідок чого отримав інвалідність 2 групи пов`язану з виконанням обов`язку щодо ліквідації аварії, є інвалідом 2 групи внаслідок війни, має чисельні хвороби, у тому числі серця, про що свідчить висновок експерта, проведений у кримінальній справі, те, що ОСОБА_7 неодноразово обирався громадою міста депутатом Кременчуцької міської ради Полтавської області трьох скликань, під час виконання обов`язків депутата отримував заохочення, є членом громадських організацій, враховуються судом, проте жодним чином не спростовують можливість настання доведених ризиків та такі відомості не зможуть їм запобігти, в разі застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Окрім цього, є безпідставними доводи захисника ОСОБА_10 про невинуватість ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням, оскільки даний факт може бути встановлений судом лише в ході судового розгляду по суті з дослідженням та оцінкою всіх наявних доказів у справі, та виходить за межі предмету розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується із зауваженнями захисника ОСОБА_11 про те, що відповідно до ст. 331 КПК України під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене ч. 3 зазначеної статті, вирішує головуючий.

Однак, на переконання колегії суддів, розгляд питання продовження строку тримання під вартою складом суду, а в даному випадку судом присяжних, утвореним у відповідності до ст. 35 та Глави 30 параграфу 2 КПК України, та який здійснює судовий розгляду у зазначеному вище кримінальному провадженні, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке б згідно ст. 412 КПК України слугувало підставою для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, підстави для задоволення апеляційних скарг захисників та клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги із внесеними доповненнями адвоката ОСОБА_11 захисника в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_10 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 29 червня 2022 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 без змін.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення його з-під варти - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4