Справа № 183/304/18
Провадження № 1-кп/185/50/22
У Х В А Л А

28 червня 2022 року м. Павлоград
Дніпропетровської області

Колегія суддів Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши під час воєнного стану в Україні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у дистанційному режимі відеоконференції між Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області та Державною установою «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» обвинувальний акт з додатками, складений у кримінальному провадженні № 0003708 від 14 листопада 2017 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 187 КК України, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Прокурор вкотре подав до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, знову обґрунтовуючи його тим, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу не змінилися і не відпали.

Зокрема, прокурор вважає, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні, в тому числі й особливо тяжкого злочину, загроза засудження обвинуваченого до покарання у виді позбавлення волі, відсутність офіційної роботи, неповнолітніх дітей, тощо, обумовлює наявність ризиків переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник, напроти, клопотали про зміну обраного запобіжного заходу на більш м`який.

На переконання сторони захисту, той факт, що обвинувачений має постійне місце проживання, є інвалідом 2 групи, а відтак й засоби для існування соціального походження, в разі застосування відносно нього альтернативного запобіжного заходу найсуворішому, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Та обставина, що обвинувачений ОСОБА_6 , майже п`ять років, утримується під вартою, є для нього достатнім стримуючим фактором від подальшої протиправної поведінки, а той факт, що розгляд кримінального провадження на разі не завершено, в тому числі й через скасування попереднього судового рішення, неодноразову зміну у справі представників державного обвинувачення, захисників, неявку сторін та учасників кримінального провадження, запровадження у державі режиму воєнного стану, періодичну та тимчасову відсутність автосполучення між містом, де відбувається судовий розгляд справи (м.Павлоград), та містом, де проживає більшість сторін та учасників кримінального провадження (м.Новомосковськ) , а також містом, де ОСОБА_6 утримується під вартою ( м.Дніпро), вказує на наявність перспективи його можливого не скорого завершення, що в свою чергу, може слугуватиме ініціюванню звернення до ЄСПЛ з приводу розумності строків судового розгляду справи.

Вислухавши клопотання сторін, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження із зазначених питань, кожного окремо, проаналізувавши та співставляючи зазначені питання між собою та у сукупності з позицією сторін кримінального провадження, змістом обвинувального акту, а також вимогами КК та КПК України, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є й такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, інших учасників цього ж кримінального провадження;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з вимогами ст.331 КПК України до спливу продовженого строку запобіжного заходу суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У ст. 178 КПК України передбачений перелік обставин, що враховуються судом при вирішенні питання про запобіжний захід, серед яких вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Згідно частини 1 статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В частині 2 статті 194 КПК України закріплено, що суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачених пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від поваги до особистої свободи, визначеної Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей.

В правових позиціях Європейського суду з прав людини, викладених за розглянутими справами: «Шалімов проти України», «Боротюк проти України», «Харченко проти України», визначено, що:

- відповідно до п. 3 ст. 5 Конвенції по закінченню деякого часу саме тільки наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для тримання під вартою, та судові органи повинні вказати інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані судами;

- продовження утримання під вартою може бути виправданим по тій чи іншій справі лише при наявності специфічних ознак того, що цього вимагають справжні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, мають перевагу над правилом поваги до особистої свободи;

- особа, обвинувачувана у правопорушенні, повинна бути звільнена, якщо держава не доведе існування «відповідних і достатніх» підстав для подальшого утримання під вартою. Щоб дотримати ці вимоги, судові органи мають дослідити всі факти «за» і «проти» існування реального суспільного інтересу, який, при належному обліку принципу презумпції невинності, виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях, за якими вони відмовляють у задоволенні клопотання про звільнення;

- існування обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину спочатку може виправдовувати утримання під вартою, ... але ... тяжкість звинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів утримання під вартою»;

- при цьому існує презумпція на користь звільнення з - під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризикам ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою інших запобіжних заходів, обвинувачений повинен бути звільнений.

Тобто, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Враховуючи зміст клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою та обсяг підтвердження доказами наведених у клопотанні ризиків суд враховує, що ОСОБА_6 дійсно обвинувачується у вчиненні, в тому числі й особливо тяжкого злочину, за вчинення якого, у разі доведеності вини обвинуваченого, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи років.

Дана обставина, на переконання прокурора, свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

Разом з тим, колегія суддів наразі не погоджується з доведеністю прокурором даного ризику, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання, є інвалідом 2 групи, а відтак й засоби для існування соціального походження, що в разі застосування відносно нього альтернативного запобіжного заходу найсуворішому, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Що ж стосується заявленого прокурором ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального злочину, то, на переконання колегії суддів, з огляду на кримінальне минуле обвинуваченого, така вірогідність існує, але в незначному розмірі, з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_6 , майже п`ять років утримується під вартою в умовах слідчого ізолятора, що є для нього достатнім стримуючим фактором від подальшої протиправної поведінки.

При цьому, той факт, що розгляд кримінального провадження на разі не завершено, в тому числі й через скасування попереднього судового рішення, неодноразову зміну у справі представників державного обвинувачення, захисників, неявку сторін та учасників кримінального провадження, запровадження у державі режиму воєнного стану, періодичну та тимчасову відсутність автосполучення між містом, де відбувається судовий розгляд справи (м.Павлоград), та містом, де проживає більшість сторін та учасників кримінального провадження (м.Новомосковськ) , а також містом, де ОСОБА_6 утримується під вартою ( м.Дніпро), вказує на наявність перспективи його можливого не скорого завершення, що в свою чергу, може слугуватиме ініціюванню звернення до ЄСПЛ з приводу розумності строків судового розгляду справи.

Отже, всі обставини, досліджені в судовому засіданні на час вирішення вказаного питання, в тому числі й перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою протягом, майже, п`яти років, що само по собі має певний виховний та виправний момент, у своїй сукупності дають достатні підстави для вирішення питання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою на більш м`який.

Приймаючи вказане рішення колегія суддів враховує, що сам по собі факт вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень та ймовірність призначення за їх вчинення, у разі доведеності вини, покарання у виді позбавлення волі, за відсутності конкретних фактів ухилення обвинуваченого від суду, переховування, перешкоджання судовому провадженню у будь-який інший спосіб, одночасно не свідчить про неможливість застосування до нього запобіжного заходу альтернативного найсуворішому.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня ( справа Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа Бакчиєв проти Молдови).

Наведене дає підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання може в повній мірі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігти ризикам вчинення ним іншого кримінального правопорушення та переховування від суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 196, 197, 331, 372 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання прокурора залишити без задоволення.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянину України, уродженцю м.Кам,янське, Дніпропетровської області, котрий мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід з тримання під вартою, на особисте зобов`язання до 26 серпня 2022 року.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_6 :

- прибувати за кожною вимогою до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області;

- повідомляти Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області та прокурора, який здійснює процесуальне керівництво, про зміну свого місця проживання;

- заборонити ОСОБА_6 перетинати Державний кордон України без дозволу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з під варти негайно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що в разі невиконання покладених цією ухвалою зобов`язань до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0.25 розміру мінімальної заробітної плати до 2-х розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням обвинуваченим ОСОБА_6 особистого зобов`язання покласти на прокурора, який підтримує державне обвинувачення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

_____________ ___________ ___________

Головуючий суддя Суддя Суддя
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3