ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/91/22 Справа № 185/4325/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000800 від 14 травня 2020 року, за апеляційною обвинуваченого на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року, ухвалений щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Павлограді, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. Окрім того, судом вирішено питання про долю речових доказів.
ОСОБА_5 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за таких обставин.
Так, 13 травня 2020 року приблизно о 23 годин 30 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом із ОСОБА_9 знаходилися біля магазину «Багіра», розташованого по вулиці Кравченко, 4 в м. Павлограді, Дніпропетровської області, де під час спілкування, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 виникла словесна сварка, під час якої у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .
ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , переслідуючи мету на заподіяння шкоди здоров?ю останньому, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій, але не бажаючи від них відмовлятись, з метою спричинення тілесних ушкоджень, дістав з рюкзака складний ніж та утримуючи його в правій руці, стоячи навпроти ОСОБА_9 , умисно наніс один удар вказаним ножем в область живота останнього в наслідок чого спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження.
Своїми злочинними, умисними діями ОСОБА_5 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді: проникаючого колото різаного поранення передньої черевної стінки з поранення великого сальнику, тонкого кишечнику, брижі тонкого кишечнику, ускладнене внутрішньочеревною кровотечею, яке за своїм характером відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати та провадження у справі закрити.
Обгрунтовуючи свої вимоги, обвинувачений посилається на незаконність рішення суду. Так, на переконання обвинуваченого, ні подія злочину, ні його винуватість у ньому не підтверджується жодними допустимим доказами, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Обвинувачений, не заперечує, що в день події він був поруч з потерпілим, однак тільки до 23.00 години, й потім з ним він вже не бачився, й жоден свідок того дня не бачив у нього ніж. Разом з цим, обвинувачений звертає увагу на неточності у місці вчинення інкримінованого злочину, оскільки подія відбулася біля кафе Білка, а не біля магазину Багіра, що підтверджується зокрема рапортом поліцейського від 14.05.2020. Обвинувачений наголошує на висновку експерта про те, що область тілесних ушкоджень, наявних у потерпілого доступна для їх самостійного спричинення, а кров з рани потерпілого ніяким чином не могла потрапити на одяг іншим особам, та незрозуміло на яких підставах, здійснюювалося вилучення його одягу, з начебто плямами крові, що судом не взято до уваги. На думку обвинуваченого, як протокол проведення слідчого експерименту, так і протокол впізнання особи за фотознімками не можуть бути визнані допустимими доказами, з огляду на розбіжності в показах потерпілого, наданих під час цих слідчих дій та в судовому засіданні. При цьому, акцентує увагу, що покази, отриманні під час слідчого експерименту, які не підтвердженні особою в судовому засіданні не можуть бути покладені судом в основу обвинувального вироку. Також, обвинувачений звертає увагу на ті обставини, що під час досудового розслідування працівниками поліції на нього та на його сім`ю здійснювався тиск, з метою надання ним визнавальних показів, та неналежність проведення перевірки цих фактів працівниками ДБР, з огляду на що ним подано скаргу Генеральному прокурору на їх бездіяльність.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційної скарги доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах поданої апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованими.
Так, обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував того, що 13.05.2020 року ввечері він, зокрема, разом із потерпілим у його сестри ОСОБА_10 розпивали спиртні напої, та пізніше він з сестрою був біля магазину «Багіра» колишній «Караван», а також того, що цього дня у нього дійсно з собою був складний перочинний ніж, сірого кольору, невеликого розміру, однак вказував, що виходячи з квартири сестри він його з собою не брав, а після того як потерпілий пішов з квартири, він його більше не зустрічав.
Не зважаючи на таку позицію обвинуваченого ОСОБА_5 , його винуватість у вчиненні інкримінованого злочину повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду показами потерпілого та свідків.
Так, потерпілий ОСОБА_9 вказав, що точну дату не пам`ятає, ввечері вдома у ОСОБА_10 вони з ОСОБА_11 вживали горілку всі та згодом він з ОСОБА_10 посварилися, та всі разом пішли в сторону зупинки ПЗТО, ОСОБА_10 йшла попереду, а він з ОСОБА_11 , коли вони дійшли до магазину «Багіра», ОСОБА_11 наніс йому удар, він почув різку біль та побачив кров, крикнув ОСОБА_10 та втік бо злякався, після чого зателефонував зразу матері, а та викликала швидку.
З показів свідка ОСОБА_12 слідує, що 13 травня 2020 року вони разом з її братом відпочивали у неї вдома та запросили потерпілого у гості та всі разом випивали у неї вдома, потерпілий з її братом постійно виходили курити без неї. Через поведінку потерпілого, вона його вигнала з дому, і більше його вона не бачила. Після цього вона домовилася зі ОСОБА_13 зустрітися на «Каравані», й вони разом з ОСОБА_11 туда попрямували.
На переконання колегії суддів, суд надав вірну оцінку показам свідка ОСОБА_12 , та критично віднісся до показів цього свідка в частині заперечення факту перебування з ними потерпілого по дорозі до магазину «Караван», оскільки свідок перебуває в родинних відносинах з обвинуваченим та її покази, в цій частині, спростовується, як показами самого потепілого, так іншими доказамиу у провадженні.
Разом з цим, апеляційний суд погоджується й з тим, що покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , не можуть бути покладенні як на підтвердження винуватості обвинуваченого, так і на його виправдання, оскільки ці свідки не були безпосереднім очевидцями події злочину.
Винуватість обвинуваченого у вчиненому злочині підтверджується й дослідженими письмовими доказами у провадженні.
Так, згідно з протоколом огляду від 14 травня 2020 року та фототаблицею до нього, були оглянуті речі потерпілого, зокрема: кофта з капюшоном та довгими рукавами, чорного кольору на якій виявлено механічне пошкодження вздовж нижнього зрізу розміром приблизно 1,5 см. на скрізь та виявлений слід РБК розміром (діаметром) близько 15 см; безрукавка синтетична сірого кольору на якій було виявлено механічне пошкодження вздовж нижнього зрізу з правої сторони розміром приблизно 1,5 см.; мобільний телефон «HUAWEI» з пошкодженями на екрані, та заблокований графічним паролем; кофта з капюшоном та довгими рукавами, чорного кольору, безрукавка синтетична сірого кольору.
Відповідно до протоколу огляду предмету від 14 травня 2020 року, було оглянуто тканий чохол чорного кольору від ножа, розміром приблизно 10 см. у довжину, та 2 см. ширину, виданий ОСОБА_5 , й який має на задній частині шльовку, обшитий лєнтою, пошкоджень не має, на передній та задній частині маються маловидимі плями невідомої речовини.
З висновку експерта № 440/2 від 11 червня 2020 року слідує, що в більшості слідів на кофті з капюшоном (об`єкти №№ 1-5) ОСОБА_5 , встановлена наявність крові людини. В деяких слідах на кофті з капюшоном (об`єкти №№ 6-9), на сорочці (об`єкти №№ 10,11) та на штанах (об`єкти №№ 12-14) ОСОБА_5 , наявність крові не встановлена. Разом з цим, експерт, за результатом дослідження, не виключає можливості найбільш вірогідного походження слідів крові на кофті з капюшоном (об`єкти №№ 1-5) ОСОБА_5 від потерпілого ОСОБА_9 .
Згідно з висновком експерта № 440/3 від 15 червня 2020 року, на представленому для дослідження чохлі від ножа (об`єкт № 1) встановлена наявність крові людини, та не виключається можливість походження сліду крові (об`єкт № 1) від потерпілого ОСОБА_9 .
З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 червня 2020 року слідує, що потерпілий ОСОБА_9 серед пред`явлених для впізнання осіб, зображених на фото, впізнав ОСОБА_5 , як чоловіка, який 14 травня 2020 року спричинив йому проникаюче ножове поранення.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 13 червня 2020 року, ОСОБА_9 в присутності понятих розказав та показав, хід подій, які відбувалися 13 травня 2020 року, зокрема, як, дійшовши до непрацюючого магазину, ОСОБА_5 наніс йому 1 удар в область живота колючим предметом, після чого він відчув сильний біль та одразу побіг до лікарні, ОСОБА_20 в цей час ніяк не зреагувала та дивилась в свій телефон.
Разом з цим, згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 15 травня 2020 року, за участю підозрюваного ОСОБА_5 в присутності захисника ОСОБА_21 та понятих, ОСОБА_5 показав, куди він прийшов з потерпілим ОСОБА_9 та як саме йому наніс удар ОСОБА_9 й він дістав свій розкладний ніж та наніс ножем 1 удар в область живота потерпілого з лівої сторони правою рукою. При цьому, ОСОБА_11 зазначив, що ніж він поклав до карману брюк та де на цей час знаходиться ніж йому не відомо.
Висновком експерта № 120 від 12 червня 2020 року встановлено, що виявлені у потерпілого ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки з пораненням великого сальнику, тонкого кишечнику, брижі тонкого кишечнику, ускладнене внутрішньочеревною кровотечею за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення, згідно п.2.1.3 к) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» наказ № 6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17 січня 1995 року. Враховуючи морфологічні ознаки виявлених тілесних ушкоджень, вони могли утворитися при обставинах та в час вказаний в постанові про призначення судово-медичної експертизи та в наданій медичній документації, тобто 14 травня 2020 року.
Згідно з висновком експерта № 122-Д від 16 червня 2020 року, у потерпілого виявлений рубець на передній черевній стінці справа від пупка, який утворився внаслідок загоєння колото-різаної рани, яка утворилася від дії плаского колючо-ріжучого предмету, яким могло бути лезо ножа. Вищеописане ушкодження утворилося від однократної дії колючо-ріжучого предмету. Тілесне ушкодження у ОСОБА_9 по механізму спричинення може відповідати як вказує потерпілий, а також підозрюваний при слідчому експерименту.
Водночас, допитаний судом експерт ОСОБА_22 , підтвердив правильність зроблених ним висновків та зазначив, що від удару в живіт, бризгів не має та коли людина в одязі, ніж може бути чистим, оскільки під час його діставання може витертися об речі.
Надаючи оцінку цим доказам у сукупності, колегія суддів вважає їх належними, допустимими і достовірними, й достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, та не убачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Твердження сторони захисту про не причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого злочину спростовуються показами потерпілого та дослідженими судом доказами, згідно з якими, зокрема обвинувачений та потерпілий того дня разом розпивали спиртні напої після чого попрямували до магазину «Багіра», де відбулася інкримінована подія. При цьому, згідно з протоколами слідчих експериментів від 13.06.2020 та 15.05.2020 з ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , кожним окремо, потерпілий та обвинувачений показали де і коли відбувався конфлікт між ними та вказали на механізм нанесення ОСОБА_5 потерпілому тілесних ушкоджень, який, згідно з висновком експерта № 122-Д від 16 червня 2020 року, по механізму спричинення може відповідати як тому, що вказує потерпілий, а також підозрюваний при слідчому експерименту.
Водночас посилання сторони захисту на те, що під час досудового розслідування цього провадження щодо ОСОБА_5 працівниками поліції застосовувалися недозволені методи слідства, які виражалися у психологічному та фізичному тиску, шляхом побиття та погроз членам сімї ОСОБА_5 , внаслідок чого він надавав зізнавальні покази на досудовому слідстві, свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження не знайшли, та постановою слідчого 3-го СВ ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві від 10 серпня 2022 року кримінальне провадження, відомості про яке внесені в ЄРДР за №0000005 від 04.01.2022, за ч. 2 ст. 365 КК України, за наслідками повного та всебічного досудового розслідування заявлених ОСОБА_5 фактів, було закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення у діях працівників поліції Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Отже, враховуючи, що слідчий експеримент було проведено за участю обвинуваченого, з дотриманням встановленого КПК України, порядком його проведення, із забезпеченням реалізації прав особи, застосуванням безперервного відеозапису та за відсутності протиправного тиску на ОСОБА_5 , під час якого ним були відтворені обставини вчинення злочину, заперечення обвинуваченим винуватості у вчиненні інкримінованого злочину в суді, колегія суддів розцінює як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене, та не приймає до уваги.
Всі інші, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, доводи були предметом перевірки судом першої інстанції та їм надана належна оцінка, інших доказів на підтвердження їх обгрунтованості стороною захисту надано не було.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011), та підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, за обставин, викладених у ній, не має.
Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дослідженні всі обставини кримінального провадження, кожен перелічений доказ оцінено з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, що є підставою для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_5 .
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Також, колегія суддів погоджується з видом та розміром покарання у виді позбавлення волі, призначеного обвинуваченому в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, яке визначено з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також наявністю обставини, що обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховування.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню, з викладених в апеляційній скарзі мотивів, не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4