Провадження № 1-кс/761/9623/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Києві ОСОБА_4 від 30.12.2021 року про закриття кримінального провадження №0001434 від 16.12.2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Києві ОСОБА_4 від 30.12.2021 року про закриття кримінального провадження №0001434 від 16.12.2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначає, що 26.08.2022 року отримав постанову старшого слідчого ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_4 від 30.12.2021 року про закриття кримінального провадження №0001434 від 16.12.2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, у зв`язку з чим строк на оскарження пропущено не було. Вважає, рішення слідчого про закриття кримінального провадження необґрунтованим, передчасним, проведене досудове розслідування неповним, а постанова слідчого ОСОБА_4 винесена незаконно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, у зв`язку із чим просить скасувати постанову про закриття кримінального провадження як незаконну та необґрунтовану.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав скаргу із зазначених у ній підстав. Вказав, що суддями Київського апеляційного суду було залишено без задоволення його скаргу. В подальшому на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва було зобов`язано уповноважену особу ТУ ДБР у м. Києві внести відомості за його заявою щодо вчинення неправомірних дій суддями Київського апеляційного суду та розпочати досудове розслідування. Зазначив, що слідчий допустив порушення ще на момент внесення відомостей до ЄРДР, оскільки не вніс відомості за усіма статтями КК України, зазначеними у його заяві про кримінальні правопорушення. Також, в подальшому вказане кримінальне провадження було закрито безпідставно, слідчий взагалі не здійснив необхідного комплексу дій для з`ясування всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, а тому дана постанова підлягає скасуванню, оскільки вона винесена з порушенням КПК України, містить протиріччя, а також в самій постанові не вказано відносно кого було закрито кримінальне провадження.

Слідчий ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явився. Разом з тим, на адресу суду направив лист, в якому просить відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 , а також направив матеріали кримінального провадження №0001434.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає можливим розглянути скаргу у його відсутність.

Заслухавши думку скаржника, дослідивши матеріали скарги з додатками, матеріали кримінального провадження №0001434 в 1 томі, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань у м. Києві здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001434 від 16.12.2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

30.12.2021 року постановою старшого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Києві ОСОБА_4 кримінальне провадження №0001434 від 16.12.2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

Згідно з ч.5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Згідно положень п.4 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч.2 ст.93 Кримінального процесуального кодексу України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Відповідно до частини п`ятої статті 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову та можливість та порядок оскарження постанови.
Аналіз наявних у слідчого судді матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону були дотримані слідчим при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі коли встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Під час вивчення слідчим суддею наданих матеріалів кримінального провадження та постанови про закриття кримінального провадження, встановлено, що слідчий у своєму рішенні про закриття кримінального провадження посилається на те, що у заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 , не наведено переконливих доводів щодо спричинення йому шкоди саме діями суддів Київського апеляційного суду під час розгляду ними вказаної судової справи та прийняття судового рішення. Таким чином, за результатами аналізу доводів, викладених у заяві ОСОБА_3 , не встановлено належних та достатніх даних, які поза розумним сумнівом вказують на наявність в діях суддів Київського апеляційного суду, об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України

Разом з тим, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.364 КК України, з об`єктивної сторони характеризується як: умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної чи юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або юридичних осіб. Наслідки у вигляді істотної шкоди є обов`язковою складовою об`єктивної сторони складу даного злочину та наявність якої є обов`язковою для можливості вирішення питання щодо притягнення службової особи до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, істотною шкодою вважається така шкода, що перевищує в сто і більше разів неоподаткований мінімум доходів громадян.

Відповідно до положень статей 126, 129 Конституції України, статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом. Вказана норма закону визнана конституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду № 8-рп/2011 від 12 липня 2011 року, в якому, поміж іншого, зазначено, що оцінка процесуальним діям судді може даватись тільки судами апеляційної чи касаційної інстанцій, і не може даватись будь-якими органами, в тому числі і слідчими органами.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 від 2008 року до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на зверненні до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 від 2002 року вказаної Консультативної ради щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Таким чином, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права не може виключно кваліфікуватись як кримінальне правопорушення, та як підстава для притягнення судді до кримінальної відповідальності. Адже відповідні порушення (у разі їх наявності) усуваються за наслідками перегляду судового рішення вищестоящими судовими інстанціями в апеляційному та касаційному порядку.

Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається, що підтверджується правовою позицією Конституційного Суду України, викладеної у Рішенні у справі №2-рп/2011 від 11 березня 2011 року, у відповідності до якої оцінка процесуальним діям судді може даватись тільки судами апеляційної чи касаційної інстанцій, і не може даватись будь-якими органами, в тому числі і слідчими органами.

За наведених обставин, слідчий суддя вважає доводи скаржника про неповноту проведеного розслідування та передчасне закриття кримінального провадження, неспроможними.

Також, посилання скаржника на необхідність внесення слідчим відомостей про вчинення кримінального правопорушення за усіма статтями Кримінального кодексу України, зазначеними у його заяві, не ґрунтуються на положеннях КПК України.

При цьому, посилання скаржника про протиріччя у постанові слідчого, а саме: у останньому абзаці мотивувальної частини зазначено про відсутність в діях судді Київського окружного суду складу кримінального правопорушення, а у резолютивній про суддів Київського апеляційного суду, слідчий суддя вважає слушними. В той же час, з тексту постанови вбачається, що розслідування здійснювалось за заявою ОСОБА_3 саме щодо суддів Київського апеляційного суду, що свідчить про допущення слідчим описки, яка на думку слідчого судді, не може бути підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на його розгляд сторонами кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного дійшов висновку про необґрунтованість доводів скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Києві ОСОБА_4 від 30.12.2021 року про закриття кримінального провадження №0001434 від 16.12.2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.9, 22, 26, 91, 92, 93, 110, 284, 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Києві ОСОБА_4 від 30.12.2021 року про закриття кримінального провадження №0001434 від 16.12.2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя