Справа № 713/1154/22
Провадження №1-кп/713/117/22
Вирок
Іменем України

26.07.2022 м. Вижниця
Вижницький районний суд Чернівецької області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР 01.06.2022р. за №0000209 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого , не працюючого, здійснюючого догляд за престарілою бабусею ОСОБА_5 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 31.05.2022р. близько 10:30 год., на березі русла р.Черемош в адміністративних межах с.Чорногузи Вижницького району, не маючи дозвільних документів на проведення руслорегулюючих робіт, умисно,за допомогою лопати видобув та загрузив у автомобіль марки ЗИЛ ММЗ н/з НОМЕР_1 гравійно-піщану суміш в об`ємі 2, 0125 куб.м., з вмістом гравію в кількості 42,85%, яку мав намір перевезти до місця свого проживання в с.Чорногузи Вижницького району. Згідно з «Переліком корисних копалин загальнодержавного значення», затвердженого постановою КМУ №827 від 12.12.1994р. сировина піщано-гравійна (галька, піщано-гальковий матеріал, гравій, ракуша) відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення.

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи допитаним в судовому засіданні, свою винуватість у вчиненні інкримінованого правопорушення визнав повністю та показав, що дійсно він 31.05.2022р. близько 10:30 год., на березі русла р.Черемош в адміністративних межах с.Чорногузи Вижницького району, не маючи дозвільних документів на проведення руслорегулюючих робіт, умисно,за допомогою лопати видобув та загрузив у автомобіль марки ЗИЛ ММЗ н/з НОМЕР_1 гравійно-піщану суміш в об`ємі 2, 0125 куб.м. Просить суд його суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що учасники судового провадження прокурор, обвинувачений та потерпілий не оспорюють фактичні обставини провадження і правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю. Дії обвинуваченого за даною статтею суд кваліфікує як незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення..

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності зі статтею 65 КК України суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, його тяжкість, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, з переліку, передбаченого в статті 67 КК України, судом не встановлено.

Суд враховує, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України класифікується як злочин невеликої тяжкості.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, по місцю проживання характеризується позитивно, на д-обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

За таких обставин, суд ураховуючи вказані характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпеку, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність обставин, що пом`якшують це покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства, у межах санкції ч.2 ст.246 КК України у виді обмеження волі із випробування. Цей вид покарання, на думку суду буде справедливим, необхідним і достатнім не тільки для виправлення обвинуваченого, але і для запобігання вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами.

При цьому суд вважає неможливим призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу, оскільки він не працевлаштований, та в судовому засіданні не було встановлено наявність у нього майна, за рахунок якого він міг би сплатити штраф.

Застосування положень ст. 75 КК України, в даному випадку, суд вважає необхідним, враховуючи, що обвинувачений не заперечуючи своєї винуватості, готовий нести покарання за вчинене.

При цьому суд також враховує і положення п. 1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини у відповідності до яких, у справі «Гарькавий проти України» (рішення від 18.02.2010) Європейський суд з прав людини зазначив, що, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Це право є найважливішим у демократичному суспільстві у розумінні Конвенції. Суд нагадує, що коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінна вимога полягає в тому, що умови, за яких має здійснюватися позбавлення свободи, мають бути чітко сформульовані в національному законі і що застосування самого цього закону має бути передбачуваним і відповідати в цьому відношенні нормі «законності», яку встановлює Конвенція.

Суд знаходить, що обрані судом вид та міра покарання є необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого і недопущення в подальшому вчинення злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Долю речових доказів та пероцесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 та ст.124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 визнати наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Арешт, накладений ухвалою від 06.06.2022р. слідчого судді Вижинцького районного суду на транспортний засіб марки «ЗИЛ ММЗ 4502», н/з НОМЕР_1 , який належить ДП «Модерн-К» КПБМ фірми «Будінвест Карпати» та на піщано-гравійну суміш об`ємом 2,0125 куб.м. - скасувати.

Речові докази по справі:

Транспортний засіб марки «ЗИЛ ММЗ 4502», н/з НОМЕР_1 , який згідно розписки від 08.06.2022р. передано на зберігання ОСОБА_4 - повернути власнику ДП «Модерн-К» КПБМ фірми «Будінвест Карпати».

Зразки піщано-гравійної суміші, які поміщено в два сейф-пакети за №4129256 та №4129255 знищити.

Вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Вижницький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, потерпілій.

Суддя ОСОБА_6