ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/848/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Івано-Франківська, громадянин України, маючий неповну середню освіту, не працюючий, не одружений, без постійного місця проживання, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 24 листопада 2010 року Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

2) 19 грудня 2011 року Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

3) 12 квітня 2012 року Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Звільнений 4 лютого 2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 2 місяці;

4) 26 липня 2019 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 липня 2019 року та призначено остаточне покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 2 березня 2021 року.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 17 грудня 2019 року по 27 липня 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь АТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії АТ «Укртелеком» у відшкодування майнової шкоди 11495 грн. 32 коп.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

27 листопада 2019 року, приблизно о 14.00 годині, ОСОБА_7 , діючи з корисливими намірами, з умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи біля будинку № 3-А по вул. Інтеркультурній в м. Мелітополі Запорізької області, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом демонтажу, відсунув бетонну кришку люку телефонної каналізації, звідки повторно таємно намагався викрасти кабелі телефонного зв`язку ТПП 10х2х0,4 267 м, вартістю 2232 гривні 12 копійок, та КСПП 1х4х1,2 267 м, вартістю 4669 гривень 83 копійок. Однак, обвинувачений ОСОБА_7 не довів свій злочинний намір до кінця з незалежних від його волі причин, оскільки був затриманий на місці події співробітниками АТ «Укртелеком» та працівниками поліції. Тим самим обвинувачений ОСОБА_7 міг заподіяти потерпілому АТ «Укртелеком» майнову шкоду на загальну суму 6901 гривня 95 копійок.
Крім того, 10 грудня 2019 року, у вечірній час, обвинувачений ОСОБА_7 , діючи з корисливими намірами, з умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи біля квартири АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав велосипед марки «Азімут», в рамі синього кольору, вартістю 800 гривень, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 800 гривень.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він не визнає себе винуватим, показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є хибними та неправдивими, оскільки крадіжку він не вчиняв, а лише збирав металобрухт.
З приводу викрадення велосипеду зазначає, що потерпіла в судовому засіданні не змогла чітко пояснити, за чиї кошти був придбаний велосипед, за її особисті чи за їх спільні.
Крім того, співробітники поліції вмовили потерпілу написати заяву та попросили свідка ОСОБА_12 сказати, що він нібито бачив його разом з велосипедом, тобто надати неправдиві свідчення.
Вважає, що судовий розгляд проводився з порушеннями матеріального та процесуального права, його захисник пропонував йому визнати вину, на що він не погодився.
Звертає увагу, що в основу обвинувального вироку було покладено показання свідків, які не змогли надати чітких пояснень, які б підтверджували його вину.
Просить вирок скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 вважає вирок незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувачений не визнав крадіжку велосипеда та пояснив, що купив його разом зі своєю співмешканкою за спільні кошти, умислу на викрадення велосипеду не мав, тим більше придбав його за власні кошти.
Суд першої інстанції не взяв до уваги показання потерпілої ОСОБА_9 про те, що велосипед дійсно купувався за зароблені ОСОБА_7 гроші.
Також суд не врахував, що свідок ОСОБА_13 не зміг вказати дату та час, коли бачив обвинуваченого з велосипедом, не пам`ятав поверх, на якому знаходився ОСОБА_7 , а на запитання суду пояснив, що не підписував ніяких процесуальних документів.
Потерпіла також надала суду пояснення, що не бачила ОСОБА_13 того дня на місці події.
З матеріалів кримінального провадження видно, що єдиним доказом на підтвердження розміру матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_9 , є довідка про вартість, видана ЧП «Суков» магазин «Веломастер».
Разом з тим, сторона обвинувачення не зверталась до суду в порядку п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, не було встановлено рік випуску велосипеду, чи знаходився він у робочому стані, які на ньому пошкодження та інші характеристики.
Таким чином, суд першої інстанції належним чином не встановив такий елемент складу злочину як розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
За епізодом замаху на крадіжку кабелів телефонного зв`язку зазначає, що обвинувачений під мостом збирав металобрухт, ніякого злочину не вчиняв, ножа у нього при собі не було.
Звертає увагу, що під час допиту свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_11 виникли розбіжності в частині того, на якому місці вони бачили чоловіка, у що він був одягнутий та як виглядав.
Під час судового розгляду обвинувачений заявляв клопотання про повторний допит вказаних свідків з метою усунення розбіжностей у їх показаннях, але суд першої інстанції відмовив у його задоволенні.
Також суд відмовив у задоволенні клопотання про допит свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 понятих, які були присутні під час пред`явлення особи для впізнання вказаними вищевказаними свідками.
Суд не взяв до уваги, що дослідженим у судовому засіданні фрагментом ножа неможливо порізати кабель.
З матеріалів кримінального провадження видно, що єдиним доказом на підтвердження розміру матеріальної шкоди, завданої ПАТ «Укртелеком», є довідка зазначеного товариства про вартість 1 м пошкодженого кабелю та довідка про сукупну вартість ремонтних робіт з відновлення ЛКС.
Разом з тим, сторона обвинувачення не зверталась до суду в порядку п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України.
Вважає, що обвинувачення ґрунтується лише на непрямих доказах, показаннях свідків, які жодним чином не вказують на вчинення злочину саме ОСОБА_7 та не надають відповіді щодо мотиву та мети скоєного злочину.
Суд першої інстанції не врахував показання самого обвинуваченого, а взяв до уваги показання зацікавлених свідків працівників АТ «Укртелеком» та ТОВ «Медіана».
Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України виправдати у зв`язку з недоведеністю його вини.
Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого, який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити, прокурора, який вирок суду вважав законним, обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілих, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, у суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав та пояснив, що під мостом він збирав брухт чорного металу, ніякого ножа у нього із собою не було. В цей час з усіх сторін підбігли люди, питали, що він тут робить, після чого його відвезли до відділу поліції та згодом відпустили.

Крім того, велосипед він не викрадав, оскільки сам купував його сину потерпілої ОСОБА_9 за 500 гривень. Того дня він прийшов до потерпілої миритися, подзвонив в двері, але йому ніхто не відчинив. Після цього він спустився вниз, а коли прийшов до тями, вже був в кайданках, велосипеда із ним не було.

Таким чином, у суді першої інстанції та в апеляційних скаргах сторона захисту повністю заперечує факт вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, і позиція обвинуваченого зводиться до того, що під мостом він збирав металобрухт, а велосипед був куплений ним за власні кошти.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його вини саме у замаху на таємне викрадення належних АТ «Укртелеком» кабелів телефонного зв`язку, а також крадіжки велосипеда у потерпілої ОСОБА_9 , оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, представник потерпілого АТ «Укртелеком» ОСОБА_17 у суді першої інстанції показав, що 27 листопада 2019 року йому подзвонили та повідомили, що був поріз кабелю, після чого він повідомив поліцію. Фактично крадіжки кабелю не відбулося, була лише спроба викрасти кабель, він був порізаний, але з колодязя кабель не витягли. Повторно пошкоджений кабель використати неможливо, тому для відновлення становища, яке існувало до пошкодження, необхідно повністю замінити кабель від одного колодязя до іншого.

Свідок ОСОБА_10 , який працює на посаді інженера АТ «Укртелеком», у суді першої інстанції показав, що коли подзвонила диспетчер і повідомила, що спрацювала сигналізація, вони поїхали на місце спрацювання. На місці біля колодязя був чоловік, який, побачивши їх, втік в бік мосту, а вони почали оглядати трасу з обох боків. Було з`ясовано, що в двох підряд колодязях були порізані кабелі. Хтось з їхніх працівників сказав, що під мостом сидить чоловік, вони побігли туди і це виявився той самий чоловік, якого вони бачили одразу після приїзду на місце. Цей чоловік був в тому самому одязі, в якому вони його бачили спочатку. Поліція затримала цього чоловіка.

Свідок ОСОБА_11 , який працює на посаді електромонтера АТ «Укртелеком», у суді першої інстанції показав, що їм подзвонила диспетчер і повідомила, що спрацювала сигналізація. Приблизно через 10 хвилин вони приїхали на місце біля моста і побачили чоловіка, який стояв біля колодязя. Коли цей чоловік їх побачив, то побіг геть, а вони побігли за ним, але не наздогнали. Вони стали оглядати місце, пішли від колодязя в різні боки, а потім знову побачили того ж чоловіка, побігли за ним і затримали.

Свідок ОСОБА_18 , який працює на посаді інженера ТОВ «Медіана», у суді першої інстанції показав, що після того, як прийшло повідомлення про порив кабелю, на місці події вони зустріли працівників АТ «Укртелеком», які сказали, що бачили якогось чоловіка. Біля мосту він помітив чоловіка, який виглядав з-під мосту, а, побачивши їх, знову вернувся під міст. Вони побігли туди, а чоловік почав тікати, це був обвинувачений. До моста побіг він з напарником, працівники АТ «Укретелеком» та поліцейський. Вони кликали обвинуваченого, щоб він вийшов і поспілкувався із ними, але той не погоджувався і казав, що «це не я».

Свідок ОСОБА_19 , який працює на посаді дільничного інспектора поліції, у суді першої інстанції показав, що коли надійшло повідомлення про крадіжку кабелю, вони виїхали на місце події. Там вже були працівники ТОВ «Медіана» і АТ «Укртелеком», які сказали, що бачили біля колодязя якогось чоловіка, який побіг під міст. Після чого з-під мосту вискочив обвинувачений ОСОБА_7 , він хотів перейти річку вбрід, але це йому не вдалося. Вони його наздогнали і затримали, при собі у нього нічого не було. Після затримання ОСОБА_7 пояснював, що хотів викрасти кабель, оскільки йому потрібні гроші, кабель він різав ножем, який викинув, коли стояв у річці. ОСОБА_7 було доставлено до поліції, там він розповів, де викинув ніж. Після цього оперативно-слідча група разом із обвинуваченим виїжджала на місце, де за його вказівками було знайдено ніж.

За епізодом крадіжки велосипеду потерпіла ОСОБА_9 у суді першої інстанції показала, що протягом приблизно двох років вона періодично проживала з обвинуваченим однією сім`єю, гроші у них були спільними. В грудні 2019 року обвинувачений прийшов до неї додому, вона відкрила йому решітку, а потім побачила, що він знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Після цього вона зайшла до квартири і зачинила двері. Згодом вона вийшла, щоб йти в дитячий садочок за дитиною, і побачила, що немає дитячого велосипеду, тому вона викликала поліцію. Пізніше їй подзвонила сусідка і сказала, що ОСОБА_7 спить біля велосипеда на дев`ятому поверсі. Коли вона повернулась додому, то поліція вже приїхала. Цей велосипед купувався її синові, обставини купівлі та на які кошти він був придбаний, вона не пам`ятає. Цей велосипед належав її сину.

Свідок ОСОБА_20 у суді першої інстанції показала, що ввечері вона йшла з магазину, а ОСОБА_7 сидів п`яний на дев`ятому поверсі і тримався за дитячий велосипед. Це був велосипед дитини ОСОБА_9 . Вона подзвонила ОСОБА_9 і сказала, що ОСОБА_7 сидить на дев`ятому поверсі. Цей велосипед стояв у ОСОБА_9 біля квартири в коридорі, який зачиняється на решітку.

Свідок ОСОБА_21 у суді першої інстанції показав, що він живе у квартирі поряд із ОСОБА_9 , у них в коридорі стоять дитячі речі. Там стояв і дитячий велосипед дитини ОСОБА_9 , але деякий час його там не було. Потім він дізнався, що велосипед вкрали.

Свідок ОСОБА_22 , який працює на посаді інспектора СРПП, у суді першої інстанції показав, що вони поїхали на виклик, обвинуваченого описала сусідка, яка повідомила, що можливо велосипед викрав він. Оскільки вказаний будинок є багатоповерховим, то вони вирішили оглянути його і на дев`ятому поверсі знайшли ОСОБА_7 , який спав, при цьому дитячий велосипед був або поруч із ним, або він за нього тримався. Потерпіла ОСОБА_9 казала, що цей велосипед купувала вона, а ОСОБА_7 не має до велосипеда жодного відношення.

Свідок ОСОБА_23 , який працює на посаді поліцейського СРПП, у суді першої інстанції показав, що вони отримали повідомлення про викрадення дитячого велосипеда. Про крадіжку повідомила потерпіла ОСОБА_9 . На місці сусідка описала ОСОБА_7 , вони вирішили обійти будинок і на сходах на дев`ятому поверсі побачили чоловіка, який спав, тримаючи дитячий велосипед. Вони затримали цього чоловіка і викликали слідчо-оперативну групу.

Свідок ОСОБА_13 у суді першої інстанції показав, що до нього з ОСОБА_24 підійшли поліцейські і запросили взяти участь у слідчій дії. Вони піднялися на восьмий або дев`ятий поверх, там був обвинувачений ОСОБА_7 , який сидів між поверхами. Було схоже, що обвинувачений був у стані сп`яніння, біля нього стояв дитячий маленький синій велосипед. Вони були понятими при огляді велосипеду, після огляду були складені необхідні документи, в яких він розписався.

Свідок ОСОБА_24 у суді першої інстанції показав, що коли він був разом із ОСОБА_13 , до них підійшли працівники поліції і попросили бути понятими. Вони піднялися на восьмий поверх, там сидів обвинувачений ОСОБА_7 , а біля нього був дитячий синій велосипед. Як йому здалося, обвинувачений був п`яний. Після цього поліцейські склали всі документи, а він їх підписав.

Підстав не довіряти показанням представника потерпілого АТ «Укртелеком» ОСОБА_17 , потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_13 та ОСОБА_24 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційних скаргах не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку потерпілих та свідків.

Показання вищезазначених потерпілих та свідків у суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про відомі їм обставини вчинених кримінальних правопорушень, їх пояснення повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, з протоколу огляду місця події від 27 листопада 2019 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є ділянка місцевості біля АЗС «Запоріжжянефтепродукт» по вул. Інтеркультурній в м. Мелітополі Запорізької області. У ході проведення огляду виявлено, що в колодязі зв`язку наявні дроти чорного кольору в кількості 29 штук, два з яких мають сліди розділення у виді косих перерізів кабелю. Крім того, на відстані 109 м від колодязя виявлений ОСОБА_7 , на обох кистях рук якого є сліди бруду, що мають чорний колір, характерний для ізоляції кабелів (т. 2, а.с. 144-146).

З протоколу огляду місця події від 27 листопада 2019 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є земельна ділянка, розташована праворуч від автомобільної дороги перед в`їздом до м. Мелітополя Запорізької області з боку с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області, навпроти вивіски «Щасливої дороги», впродовж ріки Молочної. В ході огляду ОСОБА_7 вказав на місце поряд з річкою Молочною, з правої сторони дороги до м. Мелітополя Запорізької області, де він залишив знаряддя злочину, яким він демонтував кабелі. На відстані 137 м від вивіски «Щасливої дороги» та на відстані 2,4 м від річки у траві виявлено та вилучено фрагмент ножа «Shinoda» розміром: ручка довжиною 12 см, лезо довжиною 6,5 см, шириною 2,4 см (т. 2, а.с. 147-150).

З протоколу огляду місця події від 28 листопада 2019 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є ділянка місцевості, на якій розташований колодязь, у якому знаходяться кабелі зв`язку, п`ять з яких мають пошкодження у виді відрізів (т. 2, а.с. 151-153).

З акту встановлення викрадення, знищення та/або зловмисного пошкодження ЛКС (інших ТЗТМ) від 27 листопада 2019 року вбачається, що 27 листопада 2019 року при обстеженні кабельної магістралі було виявлено пошкодження (переріз) кабелю за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Інтеркультурна (р-н магазину «Екватор»), у телефонної каналізації, із зазначенням переліку та характеристик пошкодженого кабелю (т. 2, а.с. 157).

З довідки про вартість начальника КЦТ № 536 м. Мелітополь ОСОБА_25 вбачається, що вартість 1 м пошкодженого кабелю станом на 27 листопада 2019 року з урахуванням ПДВ складає: ТПП 10х2х0,4 8 грн. 36 коп., КСПП 1х4х1,2 17 грн. 49 коп. Усього було пошкоджено кабелю ТПП 10х2х0,4 267 м на загальну суму 2232 грн. 12 коп. та кабелю КСПП 1х4х1,2 267 м на загальну суму 4669 грн. 83 коп. (т. 2, а.с. 156).

З довідок про сукупну вартість ремонтних робіт з відновлення ЛКС, вбачається, що сукупна вартість матеріалів і робіт складає: АТС Астраханка АТС Ясне 659 грн. 53 коп.; АТС Мелітополь АТС Вознесенка-1 1020 грн. 40 коп.; АТС Мелітополь АТС Вознесенка 1004 грн. 22 коп.; АТС 44 Мелітополь АТС Костянтинівка 8811 грн. 17 коп. (т. 1, а.с. 31-34).

З протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 9 грудня 2019 року вбачається, що свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за загальними рисами обличчя впізнали ОСОБА_7 , який 27 листопада 2019 року намагався викрасти кабелі зв`язку поблизу заводу «Рефма» по вул. Інтеркультурній в м. Мелітополі Запорізької області (т. 2; а.с. 158-160, 161-163).

З протоколу огляду місця події від 10 грудня 2019 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є частина коридору біля квартири АДРЕСА_2 . Біля вхідної двері у квартиру стоїть дитячий самокат рожевого кольору, також на підлозі у білому пакеті лежать дитячі рожеві ролики. Вказана частина коридору зачиняється решітчастими дверима, які знаходяться у положенні відчинено, без ознак пошкодження (т. 2, а.с. 166-167).

З протоколу огляду предмету від 10 грудня 2019 року та фототаблиці до нього вбачається, що дитячий велосипед марки «Азімут», в рамі синього кольору не має видимих пошкоджень (т. 2, а.с. 169-170).

З довідки про вартість вбачається, що вартість дитячого велосипеда марки «Азімут» (у стані бувший у користуванні) станом на 10 грудня 2019 року складає 800 гривень (т. 2, а.с. 173).

Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, на переконання апеляційного суду прийшов до правильного висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив саме замаху на таємне викрадення належних АТ «Укртелеком» кабелів телефонного зв`язку, а також крадіжку велосипеда у потерпілої ОСОБА_9 .

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг про те, що визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд першої інстанції не врахував відсутність належних доказів на підтвердження його вини і не взяв до уваги докази його невинуватості.

Так, потерпіла ОСОБА_9 , а також свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_13 та ОСОБА_24 надали суду повністю логічні та змістовні пояснення з приводу обставин вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, їх показання повністю узгоджуються між собою та з іншими дослідженими доказами.

Крім того, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі фактичні обставини, в тому числі і повідомлені стороною захисту, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає докази захисту.

На переконання колегії суддів, вагомих підстав для обмови потерпілою та свідками обвинуваченого стороною захисту не наведено.

Між тим, щодо істотних обставин кримінального провадження показання потерпілої та свідків повністю узгоджуються, і докладність змісту їх показань, їх узгодженість в частині, що стосується істотних обставин події, а також відсутність у цих осіб підтверджених мотивів для обмови ОСОБА_7 повністю спростовує твердження сторони захисту про недоведеність вини останнього.

Що стосується доводів апеляційних скарг з приводу врахування в якості доказів показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , які є суперечливими та викликають сумніви у їх достовірності, то ці доводи спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема технічними записами судових засідань та мотивувальною частиною вироку, з яких вбачається, що показання цих свідків викладені в обсязі, необхідному та достатньому для встановлення фактичних обставин вчинених злочинів, вони є логічними та послідовними, повністю узгоджуються між собою та іншими дослідженими судом доказами, і не узгоджуються щодо істотних обставин вчинених злочинів лише з показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , які суд обґрунтовано оцінив критично, оскільки вони повністю суперечать показанням всіх інших свідків та дослідженим матеріалам кримінального провадження.

Що стосується доводів апеляційних скарг про наявність розбіжностей у показаннях ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо кольору одягу обвинуваченого та місця його виявлення, то колегія суддів вважає, що з урахування проміжку часу, який минув з моменту вчинення злочину до моменту допиту свідків в суді першої інстанції, вказані в апеляційних скаргах неточності не є істотними та такими, що вплинули або могли вплинути на правильність висновків суду першої інстанції.

На переконання колегія суддів, версія обвинуваченого про те, що він не намагався викрасти кабелі телефонного зв`язку, а збирав під мостом металобрухт, не знайшла свого підтвердження з огляду на наступне.

Так, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 категорично підтвердили, що коли вони приїхали на місце події, поряд з колодязем знаходився саме обвинувачений ОСОБА_7 , який побачивши їх, втік у бік мосту та заховався там.

Вказані свідки також упізнали ОСОБА_7 як особу, що намагалась викрасти кабелі зв`язку, під час проведення слідчих (розшукових) дій за їх участі пред`явлення для впізнання за фотознімками.

У подальшому, саме під мостом було виявлено та затримано обвинуваченого, що також підтвердив свідок ОСОБА_18 , який бачив чоловіка, який виглядав з-під мосту, а побачивши їх одразу повернувся під міст.

Окремо слід звернути увагу на той факт, що коли свідок ОСОБА_18 разом з працівниками АТ «Укртелеком» та поліцейським підбігли до моста і запропонували ОСОБА_7 вийти та поспілкуватись, останній одразу ж сказав їм, що «Це не я».

Свідок ОСОБА_19 пояснював, що обвинувачений намагався втекти вискочив з-під мосту та хотів перейти річку вбрід, але йому це вдалося, а після затримання обвинувачений казав, що намагався викрасти кабель у зв`язку з відсутністю у нього грошей.

До того ж, зі змісту протоколу огляду місця події від 27 листопада 2019 року вбачається, що в ході огляду ОСОБА_7 вказав на місце, де він залишив знаряддя злочину, яким він демонтував кабелі фрагмент ножа «Shinoda».

Також на користь версії обвинуваченого не свідчить той факт, що на обох його кистях рук були виявлені сліди бруду, що мають чорний колір, характерний для ізоляції кабелів.

Колегія суддів вважає, що така поведінка обвинуваченого після його виявлення на місці події свідчить про намагання втекти та уникнути кримінальної відповідальності, а наявність у нього на руках характерного бруду у сукупності з повідомленням співробітникам поліції місця залишення знаряддя злочину повністю доводять його вину у скоєнні замаху на таємне викрадення кабелів телефонного зв`язку АТ «Укртелеком».

Також спростована дослідженими доказами версія обвинуваченого про те, що оскільки велосипед був куплений ним за власні кошти, то він його не викрадав.

Так, потерпіла ОСОБА_9 категорично підтвердила, що велосипед марки «Азімут» купувався її сину та належав йому.

Той факт, що велосипед купувався за 500 гривень саме для сина потерпілої ОСОБА_9 , також повністю підтвердив особисто обвинувачений.

Свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_13 та ОСОБА_24 особисто бачили обвинуваченого ОСОБА_7 на дев`ятому (чи восьмому) поверсі будинку, поряд з яким був велосипед синього кольору.

Неузгодженість показань свідків у частині того, на якому саме поверсі (восьмому чи дев`ятому) було виявлено обвинуваченого з велосипедом, не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, не є істотною у даному кримінальному провадженні та жодним чином не свідчить про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 .

Всупереч доводів апеляційних скарг, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_24 категорично підтвердили, що були понятими під час проведення слідчої дії та підписали документи, складені за результатами її проведення.

Окрім іншого, як пояснив свідок ОСОБА_22 , на місці події потерпіла ОСОБА_9 казала, що велосипед купувала саме вона, і обвинувачений не має до нього жодного відношення.

Як вказував обвинувачений у суді першої інстанції та апеляційній скарзі, він за власні кошти купив велосипед для дитини потерпілої ОСОБА_9 , що свідчить про те, що вказаний велосипед обвинувачений йому подарував.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 718 ЦК України, дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 719 ЦК України, договір дарування предметів особистого користування та побутового призначення може бути укладений усно.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 722 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Таким чином, з моменту прийняття сином потерпілої ОСОБА_9 велосипеду як подарунку, саме він вважається його власником, і в будь-якому випадку, даний велосипед для обвинуваченого ОСОБА_7 є чужим майном.

Доводи про те, що співробітники поліції вмовили потерпілу написати заяву та попросили свідка ОСОБА_13 надати неправдиві свідчення, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вказана позиція обвинуваченого є лише припущенням та його суб`єктивним відношенням до цього, жодних доказів на підтвердження цього стороною захисту надано не було.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляційних скарг з приводу того, що сторона обвинувачення не зверталась до суду в порядку п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України з клопотанням про призначення експертизи, і матеріали кримінального провадження не містять висновків експертів, а тому відсутні належні докази спричинення матеріальної шкоди.

Так, у відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Відповідно до абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», при визначенні розміру шкоди суд має виходити з цін на майно, що діють у даній місцевості на час розгляду справи.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків - за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи.

Таким чином, положення п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України встановлюють обов`язок слідчого або прокурора звернутися із клопотанням до слідчого судді про призначення експертизи у випадку необхідності визначення розміру матеріальних збитків, виключно якщо вартість викраденого майна неможливо визначити за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину.

У випадку ж встановлення вартості викраденого майна за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розміру відшкодування завданих злочином збитків за відповідними цінами на час вирішення справи в суді, призначення експертизи не є обов`язковим.

З огляду на те, що в матеріалах кримінального провадження наявні належним чином завірені довідка про вартість начальника КЦТ № 536 м. Мелітополь ОСОБА_25 , довідка про сукупну вартість ремонтних робіт з відновлення ЛКС, та довідка про вартість велосипеду, висновок експерта про розмір матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням є необов`язковим.

Інші доводи апеляційних скарг щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 є безпідставними та спростовуються наведеними вище доказами.

Доводи апеляційних скарг про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає такими, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані всі свідки, ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченого.

Доводам обвинуваченого у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням йому остаточного покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі, і підстави для призначення йому більш м`якого покарання відсутні.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4