Справа №295/6512/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира
в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового

засідання ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ "Житомирська установа виконання покарань (№8)" кримінальне провадження № 0000486 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рахів Закарпатської області, громадянина України, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, непрацюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого в АДРЕСА_2 та області, раніше судимого:

14.02.2011 Івано-Франківським міським судом за ст.ст. 152 ч.3, 153 ч.2, 186 ч.2 КК України 8 років позбавлення волі;

10.10.2019 Приморським районним судом м. Одеси за ст. 187 ч.2 КК України 7 років позбавлення волі, звільнений по відбуттю покарання;

за ст. 186 ч.2, 357 ч.3 КК України,

з участю:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_6

в с т а н о в и в :
28.03.2021 приблизно о 21 год. 30 хв. ОСОБА_3 перебував в приміщенні автовокзалу № 1 м. Житомира по вул. Київській,93, де помітив раніше незнайомого ОСОБА_7 .

В цей же день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення мобільного телефону марки "Ergo" моделі "F182", ланцюжка з хрестиком золотого кольору, які належать ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, ОСОБА_3 погрожуючи застосуванням насильства, що не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вийняв з кишені штанів останнього мобільний телефон марки "Ergo" моделі "F182", вартістю 193,33 грн., а ланцюжок з хрестиком золотого кольору, вартістю 480 грн., ОСОБА_7 під погрозою застосування насильства з шиї зняв самостійно та віддав ОСОБА_3 .

Крім того, в цей же день, час, місці та за вказаних обставин під час відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_7 , у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення офіційного документу, а саме паспорта громадянина України, який знаходився у внутрішній кишені куртки потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення офіційного документа, а саме паспорт громадянина України, та перебуваючи при зазначених обставинах у вказаному місці, ОСОБА_9 , попередньо подолавши волю до опору, шляхом погрози застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з внутрішньої кишені куртки ОСОБА_10 , відкрито викрав паспорт громадянина України.

В подальшому, утримуючи вказане майно при собі ОСОБА_9 місце вчинення кримінального правопорушення залишив та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 , спричинив ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 673 грн. та незаконно заволодів паспортом останнього.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав і показав, що 28.03.2021 спізнився на рейсовий автобус, перебував на автовокзалі, де познайомився із Кіосою та через останнього познайомився з потерпілим, також з ними було ще 3-4 чоловіка. Вони разом пили пиво. Потім один з чоловіків підійшов до потерпілого та зняв з нього куртку погрітися, після чого ОСОБА_11 та інші почали бити останнього, а він в цей час знаходився на відстані 3-4 метрів та спостерігав. Чув, що потерпілий щось говорив про телефон і документи та просив у сторонніх телефон подзвонити. Оскільки він допоміг потерпілому повернути документи, останній подарував свій ланцюжок. Після цього, він пішов до магазину, де його затримали. Під час затримання викинув ланцюжок, це побачив поліцейський. Зазначив, що ланцюжок викинув, оскільки злякався. Вважає, що потерпілий його оговорює, але причину пояснити не може.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена безпосередньо дослідженими під час судового розгляду отриманими в законному порядку допустимими доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_7 в судовому засідання показав, що 28.03.2021 повернувся з ОСОБА_12 та запізнився на свій автобус, у зв`язку з цим залишився на вокзалі. Перебуваючи в приміщенні автовокзалу, задрімав, його розбудив чоловік, в послідуючому дізнався, що це був ОСОБА_13 , який запросив до своєї компанії випити, але він відмовився, на що останній почав погрожувати, вимагав "йти по-хорошему, а то йому буде погано", потім запитав чи має він гроші, телефон, після чого погрожуючи застосуванням насильства самовільно розстібнув його куртку та з кишені забрав мобільний телефон, паспорт та наказав віддати ланцюжок з хрестиком, які були на шиї. Побоюючись погроз, які він сприймав як реальні, зняв ланцюжок із хрестиком і віддав ОСОБА_14 , після чого той втік, а він звернувся за допомогою до поліції. Через деякий час привели ОСОБА_15 , який у присутності поліцейських викинув викрадений у нього ланцюжок. Показав, що ОСОБА_13 , був одягнений у військові штани, був з палицею і є тією особою, яка йому погрожувала і відкрито викрала його майно та паспорт. Зазначив, що підстав оговорювати обвинуваченого у нього немає, останнього до події не знав.

Свідок ОСОБА_16 показав, що працює поліцейським та отримали виклик про відкрите викрадення майна у чоловіка на автовокзалі, а саме заявник ОСОБА_11 затримав грабіжника і про це повідомив поліцію. Коли доставили заявника і затриманого на автовокзал, присутній потерпілий вказав на ОСОБА_15 , як на особу, яка відкрито викрала його майно. Також, перебуваючи на вокзалі, ОСОБА_13 викинув ланцюжок, на який наступив ногою, потерпілий вказав, що це його ланцюжок, який ОСОБА_13 відкрито викрав. Також Рус їм повідомив, що паспорт і телефон потерпілого викинув, показував місце, але пошуки не дали позитивних результатів.

Свідок ОСОБА_17 , працівник поліції, дав аналогічні покази, при цьому також ствердив, що саме на ОСОБА_15 вказав потерпілий, як на особу, яка відкрито заволоділа його майном, а саме мобільним телефоном, ланцюжком з хрестиком та паспортом. Будь-яких сумнівів у показах потерпілого не було, останній ствердив, що нападником є затриманий ОСОБА_13 .

28.03.2021 внесено відомості до ЄРДР по факту відкритого викрадення майна та заволодіння паспортом у потерпілого ОСОБА_10 (т.1 а.с.37).

Протоколом огляду місця події від 29.03.2021 оглянуто територію приміщення автовокзалу, де присутній ОСОБА_18 , вказав на місце вчинення кримінального правопорушення (т.1 а.с.41).

Протоколом огляду місця події від 29.03.2021 з участю потерпілого ОСОБА_10 , останній видав ланцюжок з хрестиком, який був у нього викрадений та під час затримання ОСОБА_8 , виявлений у останнього (т.1 а.с.47).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 29.03.2021 ОСОБА_18 вказав на ОСОБА_8 , як на особу, яка відкрито заволоділа його майном та паспортом (т.1 а.с.52).

Висновком експерта № СЕ-19/106-22/968-ТВ від 15.02.2022 ринкова вартість мобільного телефону марки "Ergo" моделі "F182" могла становити 193,33 грн. Встановити вартість ланцюжка з хрестиком золотого кольору не представляється можливим, у зв`язку з відсутністю необхідної вихідної інформації (т.1 а.с.239).

Згідно довідок ФОП ОСОБА_19 , встановлено вартість ланцюжка з хрестиком з медичного сплаву 480 грн.(т.1 а.с.61-62).

Протоколом огляду предмету від 13.05.2021 відеозапису з камер відеоспостереження на автовокзалі м. Житомир ( т.1 а.с.66,184)

Під час проведення слідчого експерименту від 08.05.2021 потерпілий ОСОБА_18 розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення та показав механізм заволодіння його майном та паспортом (т.1 а.с.69). Зазначені обставини узгоджуються з показами потерпілого даними ним безпосередньо суду.

Суд критично оцінює доводи обвинуваченого ОСОБА_3 щодо непричетності до вчинення кримінальних правопорушень і розцінює їх як намагання уникнути кримінальної відповідальності також у зв`язку з наступним.

Так, вина обвинуваченого доведена послідовними та незмінними показами потерпілого ОСОБА_7 , який вказав на ОСОБА_8 , як на особу, яка погрожуючи застосування насильства відкрито заволоділа його майном та паспортом. При цьому, судом не здобуто доказів про те, що потерпілий оговорює ОСОБА_20 . Крім цього, вина доведена показами свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які також показали, що саме на затриманого ОСОБА_8 потерпілий вказав, як на особу, яка заволоділа майном останнього. Також зазначили, що ОСОБА_9 викинув ланцюжок, наступив на нього ногою, в такий спосіб намагаючись позбавитися від викраденого майна.

Суд відкидає доводи сторони захисту щодо суперечностей показань потерпілого під час судового розгляду, від показань даних ним під час досудового розслідування та супупечності в показаннях, допитаних судом свідків.

Відповідно до вимог ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Так, допит потерпілого і свідків проведено у відповідності до вимог статей 352,353 КПК України, зокрема останніх попереджено про кримінальну відповідальність, приведено до присяги.

При цьому, деякі розбіжності у їх показах не є визначальними для кваліфікації дій обвинуваченого та не виключають його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень. Зазначені розбіжності зумовлені особистим сприйняттям кожним із них цих подій, значним проміжком часу, який сплинув з моменту скоєння кримінального правопорушення, що не дає підстави для визнання показань вказаних осіб недостовірними.

Покази потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими наявними у кримінальному провадженні доказами, а тому суд визнає їх належними та допустимими доказами. Під час допиту потерпілий показав, що саме ОСОБА_3 є тією особою, яка вчинила відкрите викрадення його майна та паспорта, а свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_16 підтвердили, що після затримання обвинуваченого, потерпілий ствердно вказав на останнього, як на особу, яка заволоділа його майном. Крім цього, ОСОБА_3 намагався приховати факт знаходження у нього речей потерпілого, а саме у присутності потерпілого та свідків, викинув ланцюжок з хрестиком та наступив на них своїм взуттям.

Суд відкидає доводи обвинуваченого про те, що інші сторонні особи заволоділи майном потерпілого, а він останньому повернув його куртку і паспорт, які спростовано дослідженим в судовому засіданні відеозаписом з камер відеоспостереження автовокзалу. З відеозапису вбачається, що невстановлені особи, які перебували поруч з потерпілим, насильницьких дій по заволодінню майна останнього не вчиняли, верхній одяг не знімали, також відсутні у відеозаписі дані про те, що ОСОБА_3 нібито повертав речі потерпілому. Зазначені обставини підтвердив в судовому засіданні і потерпілий ОСОБА_7 . Крім цього, під час перегляду відеозапису та дослідженого протоколу огляду місця події встановлено, що відеокамери не охоплюють місце вчинення кримінального правопорушення. Так, з відеозапису вбачається, що потерпілий сидів на сходах, до нього дійсно підходили невідомі особи, які жодних насильницьких дій по відношенню до потерпілого не вчиняли, а в послідуючому пішли з приміщення автовокзалу, що підтверджено відеозаписом з вулиці. В послідуючому, потерпілий продовжуючи сидіти на сходах, дістав з кишені телефон, який поклав до кишені, після чого піднявся та пішов в напрямку дверей, але з приміщення не вийшов, тобто залишався в приміщенні автовокзалу, де не охоплюється фіксація камерою відеоспостереження. Через короткий проміжок часу за потерпілим пройшов ОСОБА_3 , який не виходив з приміщення, що підтверджено відеозаписом з вулиці, тобто знаходився в місці перебування потерпілого, що підтверджено протоколом огляду місця події, а саме на місці заволодіння майном, вказаного потерпілим.

Під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення призначено та проведено товарознавчу експертизу, при цьому встановити вартість ланцюжка з хрестиком золотого кольору не представилося можливим, у зв`язку з відсутністю необхідної вихідної інформації, з огляду на вказані обставини, вартість вказаного викраденого майна встановлено довідкою ФОП.

Доводи сторони захисту про те, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 29.03.2021 є недопустимим доказом, оскільки в ньому не зазначено інформація про засоби, на які здійснювалося фото фіксація та між особами, які пред`являлися для впізнання є суттєві розбіжності у зрості суд відкидає, оскільки під час проведення вказаної слідчої дії вимоги ст. 231 КПК України дотримано. Як вбачається з дослідженого протоколу, до участі залучено осіб, однакової худорлявої статури, кольору волосся, темним одягом, з невеликими розбіжностями у зрості. Відсутність інформації про засоби, на які здійснювалася фото фіксація та деякі розбіжності у зрості, не є суттєвим порушенням, що дає підстави для визнання доказу не допустимим. Під час судового розгляду, безпосереднього допиту потерпілого, останній ствердно вказав на обвинуваченого ОСОБА_3 , як на особу, яка заволоділа його майном.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Отже чинним законодавством встановлено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів.

З огляду на наведене, твердження сторони захисту про не встановлення осіб, які перебували під час події, особу, якій належить мобільний телефон, з якого здійснено виклик на лінію 102, виходить за межі норм чинного законодавства та суперечить засадам кримінального провадження, до яких віднесено і засаду змагальності.

Під час судового розгляду судом, незважаючи на сприяння суду, не надалося можливим допитати свідка ОСОБА_23 , оскільки місце його перебування невідоме.

Однак, на думку суду, неможливість допиту вказаного свідка, не спростовує причетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, що підтверджено вищевказаними дослідженими належними та допустимими доказами. Також твердження сторони захисту про те, що потерпілий вказав на ОСОБА_23 , як на особу, яка забирала у нього речі спростовано показами останнього, який ствердив, що речі викрадав саме ОСОБА_3 , а не інша особа.

Під час судового розгляду потерпілий ствердив, що ОСОБА_3 забрав у нього паспорт. Про те, що паспорт був у потерпілого не заперечував і сам ОСОБА_3 , який в присутності допитаних судом свідків, водив останніх по території автовокзалу і показував місце, де він його викинув. З огляду на наведене, спростовано доводи сторони захисту про те, що паспорт у нього був та був викрадений ОСОБА_3 . Посилання сторони захисту на копію закордонного паспорту, який потерпілий направив суду, як на підтвердження того, що паспорт не викрадався, судом досліджено і встановлено, що у потерпілого викрадено не закордонний паспорт, а паспорт громадянина України.

Також суд відкидає доводи сторони захисту про те, що відсутні докази того, що у потерпілого був мобільний телефон, оскільки наявність такого підтверджено показами потерпілого і відеозаписом з камери відеоспостереження, які описані вище.

Виходячи з наведеного, суд вважає вину обвинуваченого доведеною повністю та кваліфікує його умисні дії:

-за ст. 186 ч.2 КК України, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого;

-за ст. 357 ч.3 КК України, які виразилися у незаконному заволодінні паспортом шляхом викрадення.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання ст. 65 КК України, та враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, ст. 357 ч.3 КК України, згідно з ч.4 ст.12 КК України відносяться до нетяжкого злочину, ст. 186 ч.2 КК України, згідно ч.5 ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочину. При цьому, суд приходить до висновку, що обтяжуюча обставина вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння підлягає виключенню.

Так, за змістом обвинувального акту сторона обвинувачення не зазначала про те, що ОСОБА_3 під час вчинення кримінального правопорушення перебував у стані алкогольного сп`яніння. Норми кримінального законодавства, зокрема ст. 242 КПК України, не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи з положень статей 84,92,94 КПК, шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів, зокрема і показань. Під час судового розгляду, крім показань ОСОБА_3 про те, що він вживав пиво, доказів про перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння, суду не надано. Потерпілий в судовому засіданні зазначав, що ОСОБА_3 пропонував разом випити, але при цьому потерпілий не повідомляв суд про те, що ОСОБА_3 у його присутності вживав спиртні напої. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність доказів на доведення факту перебування обвинуваченого ОСОБА_3 в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення кримінального правопорушення.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий, має непогашені судимості.

З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, а тому обирає йому покарання у вигляді позбавлння волі в межах санкції статей.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, суд в порядку ст. 124 КПК України, стягує з обвинуваченого.

Питання про речові докази, суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Також підлягає продовженню запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, не зник та не зменшився, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст.186ч.2, 357 ч.3 КК України і призначити йому покарання за цими законами:

-за ст. 186 ч.2 КК України 4 роки позбавлення волі;

-за ст.357 ч.3 КК України - 1 рік обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Початок строку покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 28.03.2021 по день набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.

До набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_3 продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 03.06.2022 (включно).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, в сумі 686 (шістсот вісімдесят шість) грн. 48 коп. (т.1 а.с.243).

Речові докази: ланцюжок з хрестиком, які передано на зберігання ОСОБА_7 , залишити його володільцю( т.1 а.с.а.с.64).

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1