КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №373/201/20 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/949/2022
Категорія ч. 1 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2021 року у кримінальному провадженні №0000034 стосовно обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, проживає за адресою: АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2021 року ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення.

Судом також вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за таких обставин.

ОСОБА_7 16 січня 2020 року о 08 год 58 хв прийшла до приміщення магазину «Єва», розташованого за адресою: м. Переяслав, вул. Б. Хмельницького, 69 та направилась до полиць з парфумами. Після чого, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 взяла з полиці магазину жіночі парфуми марки «Арманд Бейзі ін Ред», поклала їх до лівої кишені шуби, в яку була одягнута, та вийшла з приміщення магазину, не розрахувавшись на касі за даний товар, яким розпорядилась на власний розсуд. Своїми протиправними діями ОСОБА_7 завдала потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду, яка згідно з довідкою Переяслав-Хмельницького ТОВ «РУШ» від 16 січня 202 року становить 895 грн 20 коп.

За вказаним обвинуваченням суд визнав ОСОБА_7 невинуватою та виправдав у зв`язку з недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення, обґрунтувавши свої висновки тим, що показання свідка та потерпілої в суді, а також інформація, що міститься на DVD+RW диску (відеозаписи з камер спостереження торгівельного залу магазину «Єва») і була оглянута в судовому засіданні, дають лише інформацію про час та місце вчинення крадіжки чужого майна, при цьому ідентифікація особи, яка зафіксована на відеозаписі, належним чином не проведена, вартість викраденого майна належними та допустимими доказами не встановлена, отже доказів винуватості ОСОБА_7 у висунутому обвинуваченні суду не надано.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_9 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, просить вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2021 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

За позицією прокурора судом не дотримано вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, оскільки у вироку не зазначено мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення. Зокрема, суд без належного обґрунтування не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_11 , яка відповідно до протоколу непред`явлення особи для впізнання за фотознімками впізнала ОСОБА_7 та повідомила про обставини вчинення нею крадіжки; допустив суперечливі висновки в оцінці показань потерпілої ОСОБА_10 ; визнав недостатнім доказом вини відеозапис з камер відеоспостереження магазину з посиланням на те, що фототехнічна і портретна експертизи у кримінальному провадженні не проводились, хоча не був непозбавлений можливості з власної ініціативи призначити проведення таких експертиз; відкинув як доказ довідку потерпілої сторони, яка долучалася до заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16 січня 2020 року та завірену керуючою «Єва-3336» ТОВ «Руш» ОСОБА_10 , про вартість викраденої жіночої туалетної води, хоча цього документа достатньо для доведення розміру завданої матеріальної шкоди та у суду взагалі були відсутні підстави для проведення експертизи щодо встановлення грошової вартості викраденого майна; безпідставно погодився з аргументами захисника про недопустимість поданих прокурором матеріалів кримінального провадження через не відкриття на стадії виконання ст. 290 КПК України, оскільки ОСОБА_7 було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, але вона відмовилась в присутності двох понятих від отримання документів, що свідчить про небажання сторони захисту скористатися таким правом.

За таких обставин прокурор вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, а зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності не викликають сумнівів щодо їх достовірності та достатності для доведення висунутого ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 1 ст. 185 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечення обвинуваченої та захисника щодо апеляційного прохання, за клопотанням прокурора частково дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.
Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України суд ухвалює виправдувальний вирок у разі, якщо не доведено, що: було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; у діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Цих вимог закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дотримався.

Як убачається з вироку, в ньому викладено формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 і визнаного судом недоведеним, а також підстави виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено ОСОБА_7 обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_7 було висунуто обвинувачення у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Докази винуватості ОСОБА_7 , на які посилалась сторона обвинувачення, на переконання колегії суддів, перевірені судом першої інстанції та відповідно до статей 86, 87, 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.
Зокрема, суд у вироку виклав зміст усіх представлених стороною обвинувачення доказів, які безпосередньо дослідив у судовому засіданні, а це: показання потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , протокол огляду місця події від 16 січня 2020 з фототаблицею до нього (а с. 66-69), «справка предварительного ущерба» від 16 січня 2020 року (а.с. 70), заява ОСОБА_10 від 20 січня 202 року про добровільну видачу DVD диску з копією відеозапису з камер спостереження, які розташовані у магазині «Єва-3336» (а.с. 71), постанова слідчого від 20 січня 2020 року про визнання речовим доказом DVD+RW диску з копіями записів з камер спостереження (а.с. 72-74), протокол огляду (перегляду цифрового запису) від 22 січня 2020 року (а.с. 75-77), протокол пред`явлення свідку ОСОБА_11 особи для впізнання за фотознімками від 28 січня 2020 (а.с. 79-81), визнавши їх в сукупності та взаємозв`язку між собою в цілому недостатніми для доведення вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, врахувавши при цьому позицію обвинуваченої в суді, яка заперечував факт вчинення крадіжки чужого майна та відмовилась давати показання.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів.

Так, за змістом показань потерпілої ОСОБА_10 , про крадіжку в магазині вона дізналась від продавця-консультанта ОСОБА_11 , після чого перевірила залишки товару, переглянула відеозаписи з камер відеоспостереження та переконавшись, що зникла жіноча туалетна вода марки «Арманд Бейзі ін Ред», повідомила про це поліцію.

За показаннями свідка ОСОБА_11 , працюючи продавцем-консультантом в магазині «Єва» та 16 січня 2020 зранку перебуваючи у торговому залі, приблизно о 10 годині побачила пусте місце на полиці з жіночими парфумами, під яким був цінник, але не було товару. До цього часу в магазині було двоє чи троє покупців. Вона пішла до моніторів камер спостереження, які знаходяться в магазині, та передивившись їх, побачила як жінка забрала з полиці туалетну воду, поклала її до кишені та покинула зал магазину. Для того, щоб переконатись, що сталась крадіжка, вона (свідок) передивилась залишки товару та впевнилась у відсутності жіночої туалетної води марки «Арманд Бейзі ін Ред», після чого про крадіжку повідомила керуючу магазином ОСОБА_10 .

Відповідно до даних протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотокартками від 28 січня 2020 року свідок ОСОБА_11 впізнала особу жіночої статі, яка зображена на фотографії №2, як схожу на особу, яка 16 січня 2020 року прийшла до магазину «Єва» та здійснила крадіжку парфумів.

При цьому відомості про те, що на фотографії №2 зображена ОСОБА_7 в протоколі або додатках до нього відсутні.

Оцінивши показання потерпілої і свідка в сукупності з даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотокартками від 28 січня 2020 року, протоколу огляду місця події та відеозапису з камер спостереження торгівельного залу магазину «Єва», з яких вбачається як по торгівельному залу магазину переміщується особа, схожа на ОСОБА_7 та 08 год 58 хв ця особа правою рукою бере якийсь товар з полиці, кладе до кишені та виходить з приміщення магазину «Єва», суд першої інстанції дійшов висновку, що ці докази доводять час і спосіб викрадення чужого майна, але є недостатніми для висновку про скоєння крадіжки, як кримінально-караного діяння, саме ОСОБА_7 , яка заперечує свою вину, а фототехнічна і портретна експертиза у кримінальному провадженні не проводились.

В апеляційній скарзі прокурор наголошує на тому, що суд за власною ініціативою у разі необхідності міг призначити такі експертизи під час судового розгляду, але зазначені доводи колегія суддів визнає неприйнятними, оскільки клопотання в цій частині сторони кримінального провадження та потерпіла сторона в суді не заявляли і підстави для проведення експертизи за правилами ст. 332 КПК України у суду були відсутні, тобто в даному випадку судом були дотримані вимоги ст.ст. 22, 94 КПК України, водночас відповідно до засад кримінального провадження обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 185 КК України предметом крадіжки є чуже майно. Цей злочин належить до злочинів з матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є суспільно небезпечні наслідки у виді шкоди майнового характеру.

Належне встановлення вартості викраденого чужого майна має важливе значення для кваліфікації вчиненого як кримінально-протиправного діяння, оскільки за цією ознакою відбувається не лише диференціація кримінальної відповідальності за розміром викраденого, але й відмежування крадіжки як кримінального правопорушення (ст. 185 КК України) від дрібного викрадення у формі крадіжки чужого майна як адміністративного правопорушення (ст. 51 КУпАП).

З положень ст. 51 КУпАП випливає, що дрібним викрадення чужого майна визнається за умов його вчинення шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, а також якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відтак, системний аналіз ст. 185 КК України та ст. 51 КУпАП вказує на те, що будь-яка крадіжка, може бути кваліфікована як кримінальне правопорушення лише за умови, що вартість викраденого при цьому майна перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. А тому для кваліфікації крадіжки за ст. 185 КК України та відмежування від адміністративного правопорушення (ст. 51 КУпАП) обов`язковим є належне встановлення та процесуальне доказування вартості викраденого чужого майна

Таким чином, для доведення поза розумним сумнівом винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, має бути встановлено та підтверджено належними засобами доказування у тому числі й вартість викраденого майна.

На підтвердження вартості викраденого майна прокурором в суді була надана «справка предварительного ущерба» від 16 січня 2020 року, яка підписана керуючою магазина «Єва-3336» ТОВ «Руш» ОСОБА_10 та містить інформацію про те, що 16 січня 2020 року із магазина «Єва-3336» ТОВ «Руш» викрадено таке майно: Арманд Бейзі ін Ред туалетна вода жіноча 50 мл (вартість без ПДВ 895,20), загальна сума збитків складає 1119 грн, але цю довідку суд визнав недопустимим доказом.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що до заяви про кримінальне правопорушення потерпіла сторона має право долучати письмові докази на підтвердження, зокрема у разі вчинення крадіжки, вартості викраденого майна. Це можуть бути довідки, акти ревізій, накладні тощо.

Разом із цим, колегія суддів звертає увагу на те, що вказана прокурором довідка не містить достатньої інформації щодо власника викраденого майна та всі необхідні реквізити документа за умови, що вона видана представником юридичної особи. При цьому, виходячи з даних обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, потерпілою у кримінальному провадженні залучено (визнано) фізичну особу - ОСОБА_10 та в обвинуваченні стверджується, що саме їй завдано матеріальну шкоду. Разом із цим, за змістом показань ОСОБА_10 та свідка, письмових доказів та викладених в обвинувальному акті встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення, крадіжка була вчинена в приміщенні магазину «Єва» належних ТОВ «РУШ» жіночих парфумів марки «Арманд Бейзі ін Ред», але згадана юридична особа потерпілим у цьому кримінальному провадженні не визнавалася і не залучалася, як і її представником ОСОБА_10 .

Прокурор в апеляційній скарзі на підтвердження своєї позиції щодо належності і допустимості даних довідки від 16 січня 2020 року та доведення під час досудового розслідування вартості викраденого майна посилається на положення ч. 2 ст. 56 КПК України, але колегія суддів вважає, що в цьому кримінальному провадженні взагалі відсутні відомості про те, що за обставин, викладених в обвинувальному акті, предметом крадіжки є належне ОСОБА_10 майно.

За доводами прокурора в апеляційній скарзі призначення судом товарознавчої експертизи взагалі не було доцільним, оскільки потерпіла сторона мала можливість самостійно визначити вартість викраденого майна за роздрібними або закупівельними цінами, що існували на час вчинення кримінального правопорушення, але колегія суддів знову наголошує на тому, що потерпілою стороною в цьому провадженні є фізична особа, яка не є власником викраденого майна.
До того ж саме за клопотанням прокурора в порядку ст. 332 КПК України судом першої інстанції призначалося у кримінальному провадженні товарознавче експертне дослідження для з`ясування питання розміру матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням, водночас згідно з висновком експерта №СЕ-19/111-21/7779-ТВ від 23 березня 2021 року встановити ринкову вартість нової жіночої туалетної води «АRMAHD BASI in REG» об`ємом 50 ml станом на 16 січня 2020 року не видається за можливе у зв`язку з відсутністю інформації щодо цін, які діяли на ринку пропозицій на вказану в питанні дату (а.с.134-136).

Таким чином, незважаючи на закріплений у ст. 92 КПК України за слідчим та прокурором обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, на переконання колегії суддів, останніми не надано суду доказів на підтвердження розміру завданої в цьому кримінальному провадженні шкоди майнового характеру, який би утворював об`єктивну сторону кримінально-караного діяння і висновок суду першої інстанції у цій частині достатньо мотивований у вироку, оскільки ґрунтується на даних, які були належним чином перевірені в судовому засіданні і змістовно наведені у вироку.

Що стосується висновків суду про не відкриття обвинуваченій в порядку ст. 290 КПК України низки документів (рапорт, накази, припис та матеріали службового розслідування), то відомості у цих документах жодним чином не впливають на висновки суду щодо наявності підстав для ухвалення виправдувального вироку стосовно ОСОБА_7 , отже доводи прокурора в цій частині є необґрунтованими.

Враховуючи наведене, провівши перевірку усіх доводів, наведених прокурором в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що вони ґрунтуються на припущеннях та суб`єктивних оцінках стороною обвинувачення наявних матеріалів кримінального провадження, а тому є безпідставними. В той же час, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для виправдання ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 185 КК України, колегія суддів вважає, що в даному провадженні суд першої інстанції, діючи в межах визначених процесуальним законом повноважень та вимог ст. 337 КПК України, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, врахувавши вимоги ст. 62 Конституції України та витлумачивши усі сумніви на користь обвинуваченої, ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Виправдувальний вирок суду першої інстанції за своїм змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду справи судом першої інстанції, які могли би вплинути на правильність висновків суду, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2021 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4