Справа № 195/809/22
Провадження № 1-кп/0182/864/2022
У Х В А Л А
Іменем України

17.06.2022 року м. Нікополь

Колегія суддів Нікопольського міськрайонного суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про вчинені кримінальні правопорушення за якими внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000047 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених за ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 308 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених за ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 308 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених за ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених за ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 307 КК України,

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
В провадженні колегії суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшли матеріли обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості за якими внесені до ЄРДР за №0000047 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених за ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 308 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених за ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 308 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених за ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених за ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 307 КК України.

У судовому засіданні прокурор першого відділу процессуального керівництва управління процессуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідування Запорізької області ОСОБА_9 заявив уточнене клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 строком на 60 діб, обгрунтовуючи його тим?що 20.04.2022 слідчим суддею Томаківскього районного суду Дніпропетровської області винесено ухвалу про продовження строку дії запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 18.06.2022, включно. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03.05.2022 вказану ухвалу слідчого судді змінено, визначивши строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави в межах строку досудового розслідування, але не довше 18.06.2022.

За час, що минув з дня застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились.

Так, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в тому, що обвинувачений ОСОБА_5 може:

- Переховуватися від суду, тобто ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_5 може ухилятися від суду, оскільки злочин який йому інкримінується є особливо тяжким та передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, у зв`язку з чим ОСОБА_5 , який тривалий час працював на оперативних посадах в органах Національної поліції України, і в силу раніше займаних посад є обізнаним про міру покарання, яка йому загрожує за вчинення вказаних злочинів, а тому з метою уникнення покарання може переховуватися від суду, змінивши місце свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон або на тимчасово непідконтрольну територію У країни.

З урахуванням зазначених обставин у сторони обвинувачення є вагомі підстави вважати, що ризик переховування ОСОБА_5 від суду є досить високим.

- Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення тобто ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, який обгрунтовується тим, що на стадії судового розгляду докази досліджуються безпосередньо судом, а сторони кримінального провадження можуть заявляти клопотання про витребуванні речей та документів, які мають доказове значення.

Таким чином, перебуваючи на свободі ОСОБА_5 може сховати або знищити будь-які речі та документи, які мають значення у кримінальному провадженні, а характер, обставини вчинених ним у складі організованої групи дій свідчить про високий рівень підготовки та конспіративності дій ОСОБА_5 під час їх вчинення, що підтверджує схильність та здатність останнього приховувати та маскувати свої протиправні дії всіма доступними силами та засобами, а відтак дає підстави вважати, що він може знищити, з метою перешкоджанню суду будь-які речі та документи у т.ч., які перебувають у володінні сторони обвинувачення.

У зв`язку із зазначеним у обвинувачення є підстави вважати, що ОСОБА_5 , у випадку обрання стосовно нього більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, може самостійно або за посередництва довірених осіб знищити предмети та речі, які мають значення для встановлення фактичних обставин у провадженні.

З урахуванням зазначених обставин у сторони обвинувачення є вагомі підстави вважати, що вказаний ризик є досить високим та ймовірним.

- Незаконно впливати на свідка та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, тобто ризик передбачений п. З ч. 1 ст. 177 КПК України, який обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 , на теперішній час володіє повною інформацією стосовно анкетних даних всіх обвинувачених та свідків у вказаному кримінальному провадженні, більша частина яких є працівниками відділення поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області та працювали разом з ним в одному підрозділі поліції, у зв`язку з чим останній, може здійснювати вплив на вказаних свідків та обвинувачених, в тому числі шляхом примусу та погроз, з метою зміни або відмови їх від показань, що суттєво вплине на можливість уникнення ОСОБА_5 кримінальної відповідальності та сприятиме перешкоджанню здійсненню судового розгляду даного кримінального провадження.

Крім того, у обвинувачення є достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 , маючи тривалий досвід роботи в органах Національної поліції України може використовувати свої знання та навички, а також авторитет набутий за час служби в поліції, наявні зв`язки в правоохоронних органах з метою впливу на вказаних свідків, в тому числі свідка ОСОБА_13 , який надав органу досудового розслідування викривальні показання стосовно учасників організованої ОСОБА_5 злочинної групи, відомості про анкетні дані та місце проживання якого наявні у останнього після набуття ним процесуального статусу підозрюваного у провадженні.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Доводячи існування вищевказаних ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, сторона обвинувачення зауважує про те, що ризиком є дія, яка може вчинятись з високим ступенем ймовірності.

Таким чином, враховуючи характер вчинених обвинуваченим дій та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, є всі підстави вважати, що обвинувачений може залишити місце свогопостійного проживання та виїхати з території України, де буде переховуватись від органів суду; сховати або знищити речі та предмети, які мають значення речових доказів у кримінальному провадженні; незаконними засобами, зокрема шляхом залякування та погроз, впливати на свідків у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинених ним зазначених вище злочинів, а тому, з метою запобігання вказаним ризикам, об`єктивно необхідним є продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 178 КПК України у кримінальному провадженні встановлено наступне:

- зібрані під час досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують причетність ОСОБА_5 до вчинення ним злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 308 КК України;

- обвинувачений ОСОБА_5 вчинив дії, які кваліфіковано як особливо тяжкі злочини, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років, з конфіскацією майна, тож тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується, є достатньою та співмірною для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- вік та стан обвинуваченого ОСОБА_5 дозволяють йому перебувати в слідчому ізоляторі під час судового розгляду, що є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

У сторони обвинувачення, є вагомі підстави вважати, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 одного з запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, а саме у вигляді: особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту чи застави, за даних обставин кримінального провадження не можливе, оскільки в такому разі відсутній дієвий процесуальний механізм контролю за дотриманням покладених на обвинуваченого обов`язків.

Так, встановлено, що ОСОБА_5 зареєстрований та фактично мешкає на території м. Вільнянська, де проживає більша частина свідків вчинених ним кримінальних правопорушень, а також інші обвинувачені у кримінальному провадженні. Крім того, свідками у даному кримінальному провадженні є працівники відділення поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, які тривалий час працювали з ОСОБА_5 в одному підрозділі, з якими останній підтримує стосунки та до сфери обслуговування яких входить територія м. Вільнянська.

За таких обставин, ОСОБА_5 , використовуючи авторитет набутий за час служби в поліції, наявні зв`язки в правоохоронних органах, матиме змогу безперешкодно спілкуватися з працівниками відділення поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, впливати на них з метою забезпечення вільного пересування територією м. Вільнянська з метою здійснення тиску на свідків у кримінальному провадженні та спілкування з іншими обвинуваченими, в тому числі і у випадку покладення на нього обов`язку носити електронний засіб контролю, шляхом безпосереднього спілкування надавати їм відповідні вказівки, поради, чинити на них тиск з метою змусити змінити свої показання або відмовитися від їх надання, знищити або приховати речові докази тощо.

Відповідно до встановленого порядку, у разі обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, - забезпечення контролю за його поведінкою буде покладено на працівників відділення поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, які тривалий час працювали разом з ОСОБА_5 в одному підрозділі та з якими останній на теперішній час підтримує стосунки.

За таких обставин, обрання запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , таких як особисте зобов`язання, домашній арешт, Особиста порука чи застава, - не забезпечить належної його процесуальної поведінки, не усуне наявність вищевказаних ризиків та жодним чином не зможе перешкодити їх існуванню, що негативно вплине на об`єктивний та всебічний судовий розгляд кримінального провадження.

Враховуючи характер злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , займану ним, на момент вчинення злочинів, посаду в органах Національної поліції України, значну суспільну небезпеку інкримінованих йому зазначених злочинів, беручи до уваги, що кримінальні правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, у вчиненні яких він обвинувачується, є особливо тяжкими та вказана його протиправна діяльність створила в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження - безладдя та безкарності у системі правоохоронних органів України, у сторони обвинувачення достатні підстави вважати, що визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_5 одночасно із застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на нього обов`язків, та створить значний негативний резонанс у суспільстві.

Таким чином, уникнути вищевказаних ризиків шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо, оскільки ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, зможе вчиняти вищезазначені протиправні дії, що негативно відобразиться на судовому розгляді вказаного кримінального правопорушення. Тому є наявні підстави щодо продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Крім того, прокурор заявив уточнене клопотання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 строком на 60 діб, обгрунтовуючи його тим? що 04.2022 слідчим суддею Томаківскього районного суду Дніпропетровської області винесено ухвалу про продовження строку дії запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 18.06.2022, включно. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03.05.2022 вказану ухвалу слідчого судді змінено, визначивши строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави в межах строку досудового розслідування, але не довше 18.06.2022 року.

За час, що минув з дня попереднього застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились.

Так, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в тому, що обвинувачений ОСОБА_6 може:

- Переховуватися від суду, тобто ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_6 може ухилятися від суду, оскільки кримінальні правопорушення, які йому інкримінуються є особливо тяжкими та передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, у зв`язку з чим ОСОБА_6 , який тривалий час працював в органах Національної поліції України, і в силу раніше займаної посади начальника слідчого підрозділу є обізнаним про міру покарання, яка йому загрожує за вчинення вказаних злочинів, а тому з метою уникнення покарання може переховуватися від суду, змінивши місце свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон або на тимчасово непідконтрольну територію України.

З урахуванням зазначених обставин у сторони обвинувачення є вагомі підстави вважати, що ризик переховування ОСОБА_6 від суду є досить високим.

- Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення тобто ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, який обґрунтовується тим, що на стадії судового розгляду докази досліджуються безпосередньо судом, а сторони кримінального провадження можуть заявляти клопотання про витребування речей та документів, які мають доказове значення.

Таким чином, перебуваючи на свободі ОСОБА_6 може сховати або знищити будь-які речі та документи, яка мають значення у кримінальному провадженні, а характер, обставини вчинених ним у складі організованої групи дій свідчить про високий рівень підготовки та конспіративності дій ОСОБА_6 під час їх вчинення, що підтверджує схильність та здатність останнього приховувати та маскувати свої протиправні дії всіма доступними силами та засобами, а відтак дає підстави вважати, що він може знищити, з метою перешкоджанню суду будь-які речі та документи у т.ч., які перебувають у володінні сторони обвинувачення.

У зв`язку із зазначеним у обвинувачення є підстави вважати, що ОСОБА_6 , у випадку обрання стосовно нього більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, може самостійно або за посередництва довірених осіб знищити предмети та речі, які мають значення для встановлення фактичних обставин у провадженні.

З урахуванням зазначених обставин у сторони обвинувачення є вагомі підстави вважати, що вказаний ризик є досить високим та ймовірним.

- Незаконно впливати на свідка та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, тобто ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 , на теперішній час володіє повною інформацією стосовно анкетних даних всіх обвинувачених та свідків у вказаному кримінальному провадженні, більша частина яких є працівниками відділення поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області та які відповідно до займаних посад тривалий час підпорядковувалися ОСОБА_6 по службі, у зв`язку з чим останній, може здійснювати вплив на вказаних свідків та обвинувачених, в тому числі шляхом примусу та погроз, з метою зміни або відмови їх від показань, що суттєво вплине на можливість уникнення ОСОБА_6 кримінальної відповідальності та сприятиме перешкоджанню здійсненню судового розгляду даного кримінального провадження.

Крім того, у обвинувачення є достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 , маючи тривалий досвід роботи в органах Національної поліції України може використовувати свої знання та навички, а також авторитет набутий за час служби в поліції, наявні зв`язки в правоохоронних органах з метою впливу на вказаних свідків, в тому числі свідка ОСОБА_13 , який надав викривальні показання стосовно учасників організованої групи, до складу якої входив ОСОБА_6 , відомості про анкетні дані та місце проживання якого наявні у останнього після набуття ним процесуального статусу підозрюваного у провадженні.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Доводячи існування вищевказаних ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, сторона обвинувачення зауважує про те, що ризиком є дія, яка може вчинятись з високим ступенем ймовірності.

Таким чином, враховуючи характер вчинених злочинів та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, є всі підстави вважати, що обвинувачений може залишити місце свого постійного проживання та виїхати з території України, де буде переховуватись від суду; сховати або знищити речі та предмети, які мають значення речових доказів у кримінальному провадженні; незаконними засобами, зокрема через залякування впливати на свідків у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинених ним зазначених вище злочинів, а тому, з метою запобігання вказаним ризикам, об`єктивно необхідним є продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 178 КПК України, у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено наступне:

- зібрані під час досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують причетність ОСОБА_6 до вчинення ним злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч.3 ст. 308 КК України;

- обвинувачений ОСОБА_6 вчинив дії, що кваліфіковано як особливо тяжкі злочини, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років, з конфіскацією майна, тож тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується, є достатньою та співрозмірною для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- вік та стан обвинуваченого ОСОБА_6 дозволять йому перебувати в слідчому ізоляторі під час судового розгляду, що є необхідним для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

У сторони обвинувачення, є вагомі підстави вважати, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 одного з запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, а саме у вигляді: особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту чи застави, за даних обставин кримінального провадження неможливе, оскільки в такому разі відсутній дієвий процесуальний механізм контролю за дотриманням покладених на обвинуваченого обов`язків.

Так, встановлено, що ОСОБА_6 зареєстрований та фактично мешкає на території м. Вільнянська, де проживає більша частина свідків вчинених ним кримінальних правопорушень, а також інші обвинувачені у кримінальному провадженні. Крім того, свідками у даному кримінальному провадженні є працівники відділення поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, які тривалий час перебували у підпорядкуванні ОСОБА_6 відповідно до займаної ним посади, та до сфери обслуговування яких входить територія м. Вільнянська.

За таких обставин, ОСОБА_6 , використовуючи авторитет набутий за час служби в поліції, наявні зв`язки в правоохоронних органах, матиме змогу безперешкодно спілкуватися з працівниками відділення поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, впливати на них з метою забезпечення вільного пересування територією м. Вільнянська з метою здійснення тиску на свідків у кримінальному провадженні та спілкування з іншими обвинуваченими, в тому числі і у випадку покладення на нього обов`язку носити електронний засіб контролю, шляхом безпосереднього спілкування надавати їм відповідні вказівки, поради, чинити на них тиск з метою змусити змінити свої показання або відмовитися від їх надання, знищити або приховати речові докази тощо.

Відповідно до встановленого порядку, у разі обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, - забезпечення контролю за його поведінкою буде покладено на працівників відділення поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, які тривалий час перебували у підпорядкуванні ОСОБА_6 відповідно до займаної ним посади та з якими останній на теперішній час підтримує стосунки.

Обрання запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , таких як особисте зобов`язання, домашній арешт, особиста порука чи застава, - не забезпечить належної його процесуальної поведінки, не усуне наявність вищевказаних ризиків та жодним чином не зможе перешкодити їх існуванню, що негативно вплине на об`єктивний та всебічний судовий розгляд кримінального провадження.

Водночас, положеннями ч. З ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Враховуючи характер злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , займану ним, на момент вчинення злочинів, посаду в органах Національної поліції України, значну суспільну небезпеку інкримінованих йому злочинів, беручи до уваги, що кримінальні правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, у вчиненні яких він обвинувачується, є особливо тяжкими та вказана його протиправна діяльність створила в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження - безладдя та безкарності у системі правоохоронних органів України, у сторони обвинувачення достатні підстави вважати, що визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_6 одночасно із застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на нього обов`язків, та створить значний негативний резонанс у суспільстві.

Таким чином, уникнути вищевказаних ризиків шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, зможе вчиняти вищезазначені протиправні дії, що негативно відобразиться на судовому розгляді вказаного кримінального правопорушення. Тому є наявні підстави щодо продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Крім того, прокурор заявив уточнене клопотання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 строком на 60 діб, обгрунтовуючи його тим?що 20.04.2022 слідчим суддею Томаківскього районного суду Дніпропетровської області винесено ухвалу про продовження строку дії запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 18.06.2022, включно. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03.05.2022 вказану ухвалу слідчого судді змінено, визначивши строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави в межах строку досудового розслідування, але не довше 18.06.2022.

Під час судового провадження для всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень й об`єктивного судового розгляду, дотримання основних засад кримінального провадження, зокрема верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, тощо необхідно дослідити докази безпосередньо судом. З цією метою існує необхідність у забезпеченні виконанню процесуальних обов`язків обвинуваченим.

За час, що минув з дня застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились.

Так, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в тому, що обвинувачений ОСОБА_7 може:

- Переховуватися від суду, тобто ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_7 може ухилятися від суду, оскільки злочини які йому інкримінуються є особливо тяжкими та передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, у зв`язку з чим ОСОБА_7 будучи особою раніше неодноразово засудженою, є обізнаним про міру покарання, яка йому загрожує за вчинення вказаних злочинів, а тому з метою уникнення покарання може переховуватися від суду, змінивши місце свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон або на тимчасово непідконтрольну територію України.

З урахуванням зазначених обставин у сторони обвинувачення є вагомі підстави вважати, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду є досить високим.

- Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення тобто ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, який обгрунтовується тим, що на стадії судового розгляду докази досліджуються безпосередньо судом, а сторони кримінального провадження можуть заявляти клопотання про витребування речей та документів, які мають доказове значення.

Таким чином, перебуваючи на свободі ОСОБА_7 може сховати або знищити будь-які речі та документи, які мають значення у кримінальному провадженні, а характер, обставини вчинених ним у складі організованої групи дій свідчить про високий рівень підготовки та конспіративності дій ОСОБА_7 під час їх вчинення, що підтверджує схильність та здатність останнього приховувати та маскувати свої протиправні дії всіма доступними силами та засобами, а відтак дає підстави вважати, що він може знищити, з метою перешкоджанню суду будь-які речі та документи у т.ч., які перебувають у володінні сторони обвинувачення.

У зв`язку із зазначеним у обвинувачення є підстави вважати, що ОСОБА_7 , у випадку обрання стосовно нього більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, може самостійно або за посередництва довірених осіб знищити предмети та речі, які мають значення для встановлення фактичних обставин у провадженні.

З урахуванням зазначених обставин у сторони обвинувачення є вагомі підстави вважати, що вказаний ризик є досить високим та ймовірним.

Незаконно впливати на свідка та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, тобто ризик передбачений п. З ч. 1 ст. 177 КПК України, який обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 на теперішній час володіє повною інформацією стосовно анкетних даних всіх обвинувачених та свідків у вказаному кримінальному провадженні, в тому числі і стосовно свідка ОСОБА_13 , який надав органу досудового розслідування викривальні показання стосовно ОСОБА_7 та інших учасників організованої злочинної групи, у зв`язку з чим останній, перебуваючи на свободі, матиме можливість безперешкодно впливати на учасників процесу, у тому числі свідків та інших обвинувачених шляхом примусу та погроз з метою зміни або відмови їх від показань.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, тобто ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 раніше був неодноразово засуджений за вчинення корисливих злочинів та злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, на теперішній час ніде не працює, схильний до вживання наркотичних засобів, але не має джерела постійного доходу, неодружений, сталих соціальних зв`язків не має, а також те, що зазначене вище кримінальне правопорушення вчинялося ОСОБА_7 з корисливих мотивів, метою якого було незаконне збагачення шляхом отримання грошових коштів від продажу наркотичних засобів та психотропних речовин, слід прийти до висновку, що у випадку не застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу, або обрання більш м`якого ніж тримання під вартою, може призвести до вчинення останнім інших кримінальних правопорушень з метою особистого збагачення, зважаючи на відсутність будь-яких інших засобів для існування, а також можливого вчинення кримінальних правопорушень стосовно свідків та інших обвинувачених у вказаному кримінальному провадженні, з метою впливу на них.

Вищезазначине свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який також виражається в тому, що обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, у яких він обвинувачується, в тому числі з метою прикриття, приховання слідів вже вчинених ним злочинів.

Доводячи існування вищевказаних ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, сторона обвинувачення зауважує про те, що ризиком є дія, яка може вчинятись з високим ступенем ймовірності.

Ураховуючи характер вчинених обвинуваченим дій та тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, є всі підстави вважати, що обвинувачений може залишити місце свого постійного проживання та виїхати з території України, де буде переховуватись від суду, незаконними засобами шляхом залякування впливати на свідків та інших обвинувачених у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинених ним зазначених вище злочинів, а також знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інші злочини, - то з метою запобігання вказаним ризикам, об`єктивно необхідним є продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 178 КПК України у кримінальному провадженні встановлено наступне:

- зібрані під час досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують причетність ОСОБА_7 до вчинення ним злочинів, передбачених ч. З ст. 307 КК України;

- обвинувачений ОСОБА_7 вчинив дії, що кваліфіковано як особливо тяжкі злочини, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років, з конфіскацією майна, тож тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується, є достатньою та співрозмірною для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- вік та стан обвинуваченого ОСОБА_7 дозволять йому перебувати в слідчому ізоляторі під час судового розгляду, що є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Крім того, у сторони обвинувачення, є вагомі підстави вважати, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 одного з запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, а саме у вигляді: особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту чи застави, за даних обставин кримінального провадження неможливе, оскільки в такому разі відсутній дієвий процесуальний механізм контролю їх дотримання з боку обвинуваченого.

Так, встановлено, що фактичне місце мешкання та місце реєстрації ОСОБА_7 знаходиться у м. Вільнянську, де мешкає більша частина свідків вчинених кримінальних правопорушень. Крім того, досудовим розслідуванням встановлено причетність до скоєних злочинів інших співучасників організованої злочинної групи, а саме колишніх працівників відділення поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які тривалий час працювали у вказаному підрозділі, а тому підтримують стосунки з працівниками даного відділення поліції, до сфери обслуговування якого входить територія м. Вільнянська.

За таких обставин, ОСОБА_7 матиме змогу безперешкодно спілкуватися з вказаними особами, вільно пересуватися територією м. Вільнянська з метою здійснення тиску на свідків та інших обвинувачених у кримінальному провадженні, знищити та приховати предмети та речі, які мають значення у кримінальному провадженні.

Таким чином, забезпечення контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_7 , буде покладено на працівників відділення поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, серед яких, є особи з якими останній, а також інші співучасники організованої злочинної групи підтримують стосунки.

Обрання запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не забезпечить належної його поведінки, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та жодним чином не зможе перешкодити їх існуванню, що негативно вплине на об`єктивний та всебічний судовий розгляд.

Враховуючи характер злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , неодноразове притягнення останнього до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, значну суспільну небезпеку інкримінованих йому злочинів, беручи до уваги, що кримінальні правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, у вчиненні яких він обвинувачується, є особливо тяжкими та вказана його протиправна діяльність створила негативний суспільний резонанс, у сторони обвинувачення достатні підстави вважати, що визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_7 одночасно із застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання ним покладених на нього обов`язків з вище викладених причин, а також створить значний суспільний резонанс у суспільстві.

Прокурор вважє, що уникнути вищевказаних ризиків шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, зможе вчиняти вищезазначені протиправні дії, що негативно відобразиться на судовому розгляді вказаного кримінального правопорушення та його подальшому судовому розгляді. Тому є наявні підстави щодо продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора, та зазначив, що прокурор посилається на скасовану ухвалу Томаківського районного суду. Ризики зазначені у клоптанні прокурора не доведені. Тяжкість правопорушення не може прийматися до уваги. Наголовив на тому, що він раніше не судий, працював в поліції, має великий стаж роботи, вину не визнає, переховуватися не збирається, готовий здати паспорт для виїзду за кордон, бажає вступити до лав ЗСУ. Родичі готові внести заставу, якщо вона буде визначена судом. Він має постійне місце реєстрації, на утриманні має дві доньки. Впливати на свідків не має наміру, оскільки на даний час всі нові співробітники. Крім того, ніяких доказів знищити не зможе, так як свідки два слідчих, вже не мешкають у м. Вільнянськ, два свідка мешщкають у м. Запоріжжя, поняті проживають у м. Запоріжжя. Під час досудового розслідування, до обрання стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не переховувався, співпрацював зі слідчтвом. Має сім`ю, дружину, дітей та батьків, а тому просив відмовити у клопотанні прокурора, та застосувати стосовно нього запобіжний захід у вигляді домашнього адрешту за місцем його реєстрації.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_11 заперечувала проти клопотання прокуора, підтримала клопотання свого підзахисного та доповнила, що прокурором документально не довів наявність ризиків, заначених у клопотанні прокурора. Ризик знищення речових доказів не доведений прокурором. Тому клопотання прокурора задоволенню не підлягає.
Згідно долученого до матеріалів кримінального провадження письмового заперечення адвоката ОСОБА_14 на клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 зазначено, що кількість ризиків, на які посилається прокурор у клопотанні, зменшилась в порівнянні з попередніми клопотаннями.

В якості ризиків прокурор в клопотанні посилається на:

Можливість переховування від суду;

Незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні;

Ймовірність того, що підозрюваний може сховати, знищити особливо небезпечну речовину, яка має значення речового доказу у кримінальному провадження, оскільки за місцем його мешкання та його автомобілях їх наявності встановлено не було.

Вважає, що прокурор, посилається лише на власні абстрактні припущення (може, є дуже ймовірним, також матиме можливість). Натомість прокурор не посилається на жодні фактичні данні вчинення або спроб вчинення підозрюваним передбачених цими ризиками дій.

Сторона захисту вважає, що під час розгляду клопотання заслуговують на увагу наступні обставини:

Згідно Довідки-характеристики, виданої ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» №2/3-2078 від 02.05.2022 року ОСОБА_5 утримується в установі з 01.10.2021 року. До суспільно-корисної праці не залучається з незалежних від нього причин. Соціально-корисні зв`язки підтримує. Психоемоційний стан задовільний. За характером загалом адекватний, загальноприйнятих правил дотримується. На заходи виховного впливу реагує задовільно. По відношенню до адміністрації грубості не проявляє, виконує їх законні вимоги. Крім цього у ОСОБА_5 жодного стягнення не було.

ОСОБА_5 до моменту його затримання, тобто знаходячись на волі мав можливість здійснити такі дії, проте з його боку таких дій вчинено не було, що свідчить про відсутність ризику переховування; доказів протилежного стороною обвинувачення не надано.

Жодний законних підстав вважати, що ОСОБА_5 буде переховуватися, що спростовується фактом перебування мого підзахисного в проміжок часу між подією злочину та його затриманням в м. Вільнянськ, веденням звичайної життєдіяльності за наявності можливості ухилитися від слідства та суду.

В нинішній ситуації введення військового стану мінімізувалися ризики перетину державного кордону особам призивного віку, так само обмежена можливість перетину блокпостів між населеним пунктами в межах однієї області і між областями тощо, що свідчить про абсурдність доводів сторони обвинувачення про ймовірність зникнення ОСОБА_5 .

Про відсутність ризику переховування від правоохоронних органів та суду свідчить наявність у підозрюваного міцних соціальних зав`язків. Зокрема ОСОБА_5 має дружину ОСОБА_8 , батьків: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (мати), ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (батька).

Так, ОСОБА_5 до затримання постійно проживав у одному і тому ж населеному пункті разом зі своєю сім`єю: ОСОБА_8 та двома донечками: ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які мають стійкий емоційно-психологічний зв`язок з батьками та потребують постійного батьківського піклування.

Факт спільного проживання мого підзахисного із донечками підтверджується Витягом №128 від 07.02.2022 року, виданий ІДНАП Виконкому ВМР.

ОСОБА_5 займається підсобним господарством - тримає бджолосім`ї в кількості 9 піт., що підтверджується довідкою-повідомленням №1196 від 29.06.2021 року, про державну

реєстрацію потужностей, видану Вільнянського районного управління ГУ ДГІСС в Запорізькій області.

Обвиувачений ОСОБА_5 не має на меті уникати кримінальної відповідальності, так як вину свою у вчиненні злочину не визнає та бажає довести в ході судового розгляду свою невинуватість.

24 лютого 2022 року у зв`язку зі зброєною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, термін дії якого неодноразово було продовжено.

ОСОБА_5 до затримання займав посаду оперуповноваженого сектору кримінально поліції відділенні поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області; він має тривалий досвід роботи в органах Національної поліції України та був звільнений 19.11.2021 року на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону (за власним бажанням). На день звільнення мав стаж служби в поліції 15 років та бажає виконати свій військовий обов`язок, та готовий негайно захищати країну, українців від російських окупантів під час воєнного стану.

Наголошує на тому, що її підзахисний ОСОБА_5 , який до затримання служив у правоохоронних органах, бажає виконати свій військовий обов`язок, та готовий негайно захищати країну, українців від російських окупантів під час воєнного стану, про що подав особисту заяву начальнику ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор».

Як вбачається з листа-відповіді ІНФОРМАЦІЯ_5 вих.№715 від 24.05.2022, наданого на адвокатський запит, ОСОБА_5 підлягає мобілізації і для призову на військову службу йому необхідно з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Крім цього, відомостей про порушення підозрюваним ОСОБА_5 своїх обов`язків відсутні.

Таким чином, ризики, як мета продовження ОСОБА_5 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні, не підтверджені жодними доказами, що суперечить принципу правової визначеності, суперечить підходу ЄСПЛ до розгляду доцільності продовження строків тримання під вартою, який ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку; це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Виходячи із вищезазначеного, сторона захисту вважає, що у задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави, що на думку сторони захисту є невмотивовано жорстоким, необхідно відмовити, оскільки ризики, на які посилається слідчий, є безпідставними та необгрунтованими.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти клопотання прокурора, вважав, що досудове розслідування за даним кримінальним провадженням проведено зі значними порушеннями. Прокурор не обгрунтував письмово зазначені ризики, та до клопотання не долучено копій документів. Прокурор у своєму клопотанні послався на протоколи, але не наддав їх. Ризик на який посилається прокурор, що впливу на свідків, обвинувачений зазначив, що цей ризик не підтверджено, та він і не бажає. У нього було вилучено особисті гроші, біцльше нічого. Інших доказів не має. Також не має по провадженню і висновків експертів. Щодо переховування від суду, то зазначив, що виїхати він не може, закордонном ніколи не був, а також не має закордонного паспарту. Щодо ризику знищення та спотворення, зазначив, що він не має такого та бажання та можлиивості, оскі всі речові докази знаходяться в матеріалах кримінального провадження. Зазначив, що в нього є дружина і постійне місце проживання і якщо суд обере йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, то в нього не буде можливості спілкуватися зі свідками. На теперішній час він вже не працює в правоохоронних орган, та вже нові співробітники. Зазначив, що він бажає вступити до лав ЗСУ. Просив відмовити у клопотанні прокурора та обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 заперечував проти клопотання прокурора, підтримав клопотання свого підзасного та додав, що клопотання прокурора є необгрунтованим. Підзахисний має міцні соціальні зв`язки , сім`ю, дружину, та не має наміру впливати на свідків. ОСОБА_6 мав намір вступити до лав ЗСУ. Вважає, що ризики зазначені у клопотанні прокурора нікчемні.
Згідно долученого до матеріалів кримінального провадження письмового заперечення адвоката ОСОБА_14 на клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 зазначено, що аналізуючи ризики, на які посилався прокурор, можна дійти висновку, що останній посилається лише на власні абстрактні припущення (може, є дуже ймовірним, також матиме можливість). Натомість прокурор не посилається на жодні фактичні данні вчинення або спроб вчинення підозрюваним передбачених цими ризиками дій. Також сторона захисту вважає, що під час розгляду клопотання заслуговують на увагу наступні обставини:

Згідно Довідки-характеристики, виданої ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» №2/3-2079 від 02.05.2022 року ОСОБА_6 утримується в установі з 11.02.2022 року. До суспільно- корисної праці не залучається з незалежних від нього причин. Соціально-корисні зв`язки підтримує. Психоемоційний стан задовільний. За характером загалом адекватний, добре адаптується, загальноприйнятих правил дотримується. На заходи виховного впливу реагує задовільно. По відношенню до адміністрації грубості не проявляє, виконує їх законні вимоги. Крім цього у ОСОБА_6 жодного стягнення не було.

ОСОБА_6 , старший лейтенант поліції, до затримання займав посаду заступника начальника слідчого відділу відділенні поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області; слідством не спростовується, що він має тривалий досвід роботи в органах Національної поліції України та має відомчу заохочувальну відзнаку Національної поліції України - Медаль «10 років сумлінної служби» згідно Наказу від 03.07.2020 року за №10 о/с.

Крім цього, з 22.02.2021 по 25.02.2021 року ОСОБА_6 пройшов спеціальне навчання за курсом короткострокове підвищення кваліфікації, що підтверджується Сертифікатом від 25.02.2021 року за реєстр. №4179.

ОСОБА_6 до моменту його затримання, тобто знаходячись на волі мав можливість здійснити такі дії, проте з його боку таких дій вчинено не було, що свідчить про відсутність ризику переховування; доказів протилежного стороною обвинувачення не надано.

Заслуговує на увагу те, що в нинішній ситуації введення військового стану мінімізувалися ризики перетину державного кордону особам призивного віку, так само обмежена можливість перетину блокпостів між населеним пунктами в межах однієї області і між областями тощо, що свідчить про абсурдність доводів сторони обвинувачення про ймовірність зникнення ОСОБА_6 .

Жодний із ймовірних ризиків, на які посилається сторона обвинувачення не існує, оскільки немає законних підстав вважати, що ОСОБА_6 буде переховуватися, що спростовується фактом перебування мого підзахисного в проміжок часу між подією злочину та його затриманням в м. Вільнянськ, веденням звичайної життєдіяльності за наявності можливості ухилитися від слідства та суду. У зв`язку з вищевикладеним просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати будь-який інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 проти клопотання прокурора заперечував, зазначив, що його стан здоров`я погіршився, просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем мешкання батька. Крім того, зазначив, що він на даний час працював, однак не офіційно.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_12 заперечувала проти клопотання прокурора, підтримала клопотання свого підзахисного, та зазначила, що у клопотанні прокурора вказані стандартні ризики щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак письмово прокурором не надано жодного доказу. Вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 нічого не може спотворити, оскільки всі докази по провадженню зібрані та матеріали кримінального провадження перебувають в провадженні Нікопольського міськрайонного суду. Лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, не може бути підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Наголосила на тому, що її підзахисний має місці соціальні зв`язку та постійне місце проживання. Просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати стосовно ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Колегія суддів, вислухавши доводи учасників кримінального провадження, дослідивши матеріи обвинувального акту, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави, суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
За змістом закону, тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст.177 КПК. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоб запобігти їхньому настанню.
У п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено право кожного на свободу та особисту недоторканність; заборону позбавлення свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Що стосується клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюстосовно ОСОБА_5 , колегія суддів заначає :
20.04.2022 слідчим суддею Томаківскього районного суду Дніпропетровської області винесено ухвалу про продовження строку дії запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 18.06.2022, включно. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03.05.2022 вказану ухвалу слідчого судді змінено, визначивши строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави в межах строку досудового розслідування, але не довше 18.06.2022.

Щодо ризику переховування від суду обвинуваченого ОСОБА_5 то слід зазначити, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 308 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжкими злочини, оскільки санкція статей передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, що в свою чергу може спонукати його переховуватись від суду, змінити місце свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон або на тимчасово непідконтрольну територію України. Тому даний ризик знайшов своє підтвердження.
Що стосується ризику щодо знищення, сховання або спотворення будьякої речі чи документів, які мають істотне значенні для встановлення обставин кримінального правопорушення, то прокурором даний ризик не обгрунтовано.
Ризик незаконного впливу на свідків, колегія суддів вважає обґрунтованим, оскільки ОСОБА_5 на теперішній час володіє повною інформацією стосовно свідків. Крім того, ОСОБА_5 тривалий час працював на оперативних засадах в орган Національної поліції України, має тривалий досвід роботи в органах, частина свідків є працівниками відділення поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області та працювали з ним в одному підрозділі. Тому, є високий рівень того, що останній може чинити на них тиск з метою зміни ними показів. Крім того, свідки по провадженню судом ще не допитані. Тому колегія суддів, вважає, даний ризик стороною обвинувачення доведеним.
Що стосується заяви, обвинуваченого ОСОБА_5 , що вину він не визнає, колегія суддів начає наступне.
Обґрунтовану підозру у вчиненні кримінального правопорушення Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає обов`язковою умовою правомірності і законності попереднього ув`язнення. Проте, поняття "обґрунтована підозра" відповідно до мети підпункту "с" п. 1ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) у практиці ЄСПЛ має певні особливості. Це поняття не є тотожним поняттю "обґрунтоване обвинувачення" й на стадії арешту чи затримання особи не вимагається, щоб було достатньо доказів саме для висновку про винуватість особи у вчиненні того чи іншого правопорушення. Обґрунтована підозра для попереднього ув`язнення у практиці ЄСПЛ - це існування фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача, що конкретна особа могла вчинити злочин. Однак тлумачення поняття "обґрунтована підозра" і висновок про те, що саме може розглядатися як така підозра, залежить від усіх обставин кримінального правопорушення (рішення ЄСПЛ від 30.08.90 р. у справі "Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства").

Тобто, розумна підозра, згадана в ст. 5 § 1 (с) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (див. рішення N.C. v. Italy of 11 January 2001, § 45).

Тому, суд наголошує на тому, що визнання чи не визнання вини встановлюється в судовому засіданні при винесені судового рішення, а не під час проведення підготовчого судового засідання.

Бажання обвинуваченого ОСОБА_5 вступити в ряди ЗСУ, не чим не підтверджена, оскільки відповідно до Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та в подальшому Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2212-ІХ від 21.04.2022, воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, тобто до 25 травня 2022 року.
Далі, 22 травня 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 № 2263-ІХ, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 25 травня 2022 року строком на 90 діб, тобто до 23 серпня 2022.
До теперішнього часу жодних дій щодо вступу до ЗСУ, обвинувачений ОСОБА_5 не вчинив, тому колегія суддів не може прийняти до уваги даний факт, так як, порядок зміни запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період врегульований положеннями ч. 1 ст. 616 КПК України, відповідно до яких у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися з відповідним клопотанням до прокурора, який у свою чергу має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 , яке підтримав його захисник адвокат ОСОБА_11 щодо зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, за місцем реєстрації останнього, то колегія суддів, вваж є, що такий запобіжний захід як домашній арешт не зможе забезпечити належну поведінку останнього та запобігти ризикам передбачених ст. 177 КПК України.
Що стосується клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сосовно ОСОБА_6 колегія суддів заначає наступне.
20.04.2022слідчим суддею Томаківскього районного суду Дніпропетровської області винесено ухвалу про продовження строку дії запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 18.06.2022, включно. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03.05.2022 вказану ухвалу слідчого судді змінено, визначивши строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави в межах строку досудового розслідування, але не довше 18.06.2022 року.

Щодо ризику переховування від суду обвинуваченого ОСОБА_6 то слід заначити, що останній обвинувачується в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 308 КК України які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочини, оскільки санкція статей передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, що в свою чергу може спонукати його переховуватись від суду, змінити місце свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон або на тимчасово непідконтрольну територію України. Тому даний ризик знайшов своє підтвердження.
Що стосується ризику щодо знищення, сховання або спотворення будьякої речі чи документів, які мають істотне значенні для встановлення обставин кримінального правопорушення, то прокурором даний ризик не обгрунтовано.
Ризик незаконного впливу на свідків, колегія суддів вважає обґрунтованим, оскільки ОСОБА_6 на теперішній час володіє повною інформацією стосовно анкетних доних свідків, чатина яких є працівники відділення поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області та які відповідно до зайнятих посад тривалий час підпорядковувались ОСОБА_6 по службі. Тому, є високий рівень того, що останній може чинити на них тиск з метою зміни ними показів. Крім того, судом дані свідки ще не допитані. Тому колегія суддів, вважає, даний ризик стороною обвинувачення доведеним.
Бажання обвинуваченого ОСОБА_6 вступити до лав ЗСУ, не чим не підтверджена, оскільки відповідно до Указу Президента України № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та в подальшому Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2212-ІХ від 21.04.2022, воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, тобто до 25 травня 2022 року.
Далі, 22 травня 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 № 2263-ІХ, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 25 травня 2022 року строком на 90 діб, тобто до 23 серпня 2022.
До теперішнього часу жодних дій щодо вступу до лав ЗСУ, обвинувачений ОСОБА_6 не вчинив, хоча мав таку можливість, тому колегія суддів не може прийняти до уваги даний факт, так як порядок зміни запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період врегульований положеннями ч. 1 ст. 616 КПК України, відповідно до яких у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися з відповідним клопотанням до прокурора, який у свою чергу має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Що стосується заяви обвинуваченого ОСОБА_6 на недоведеність його вини, то колегія суддів зазначає, що питання доведеннсоті вини вирішуються під час судового розгляду справи, а на теперішній час по провадженю триває підготовче судове засідання (рішення ЄСПЛ від 30.08.90 р. у справі "Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства").

Відповідно до клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 , яке підтримав його захисник адвокат ОСОБА_10 щодо зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, то колегія суддів, вважає, що ніякий більш м`яких запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам передбачених ст. 177 КПК України.
Що стосується клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 колегія суддів заначає наступне.
20.04.2022 слідчим суддею Томаківскього районного суду Дніпропетровської області винесено ухвалу про продовження строку дії запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 18.06.2022, включно. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03.05.2022 вказану ухвалу слідчого судді змінено, визначивши строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави в межах строку досудового розслідування, але не довше 18.06.2022.

Щодо ризику переховування від суду обвинуваченого ОСОБА_7 то слід заначити, що останній обвинувачується в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307 КК України, які, відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочини, оскільки санкція статей передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, що в свою чергу може спонукати його переховуватись від суду, змінити місце свого проживання, у тому числі шляхом виїзду на тимчасово непідконтрольну територію України. Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 є особою раніше судимою, та який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення в період іспитового строку. Тому даний ризик знайшов своє підтвердження.
Що стосується ризику щодо знищення, сховання або спотворення будьякої речі чи документів, які мають істотне значенні для встановлення обставин кримінального правопорушення, то прокурором даний ризик не обгрунтовано.
Ризик незаконного впливу на свідків, колегія суддів вважає обґрунтованим, оскільки ОСОБА_7 на теперішній час володіє повною інформацією стосовно анкетних даних свідків, тому, є високий рівень того, що останній може чинити на них тиск з метою зміни ними показів. Крім того, судом дані свідки ще не допитані. Тому колегія суддів, вважає, даний ризик стороною обвинувачення доведеним.
Скарження обвинуваченого ОСОБА_7 щодо погіршення самопочуття, то колегії суддів, не надано жодного доказу щодо неможливості утримання в умовах Запорізького слідчого ізолятора.
Доведеність вини обвинуваченого є предметом судового розгляду, що підтверджується рішеннями ЄСПЛ від 30.08.90 р. у справі "Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства").

Відповідно до клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 , яке підтримав його захисник адвокат ОСОБА_12 щодо зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт за місцем мешкання його батька, то колегія суддів, вважає, що ніякий більш м`яких запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам передбачених ст. 177 КПК України.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинувачених оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланям на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність утримання пфд вартою суд сутня. Ризик втесі має одіватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню
Крім того, у справі "Москаленко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що «органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті, суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Тому, серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, дає можливість виправдано вважати, що такий ризик існує.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваної, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Вирішуючи питання продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 р. у справі «Воляник проти України»). Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 06.04.2000р. у справі «Лабіта проти Італії», в якому зазначено, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, не зважаючи на існування презумпції не винуватості, переважує інтереси забезпечення права на особисту свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ „Нечипорук і Йонкало проти України від 21.07.2011, „Осаковський проти України від 17.07.2014 та ін).

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права підозрюваних перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваними процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Продовжений запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондує характеру суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу, що не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).
Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ( кожного окремо) від вартою, колегія суддів, вважає, що встановлені ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими, з часу застосування до обвинувачених запобіжного заходу не зменшитися і не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.
Керуючись ст. 314 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Клопотання прокурора задовольнити, в задоволенні клопотань сторони захисту відмовити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 на строк не більше шістдесяти днів, а саме рахуючи з 17.06.2022 року до 15.08.2022 року включно.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 на строк не більше шістдесяти днів, а саме рахуючи з 17.06.2022 року до 15.08.2022 року включно.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 на строк не більше шістдесяти днів, а саме рахуючи з 17.06.2022 року до 15.08.2022 року включно.

Копію ухвали направити до ДУ "Запорізький слідчий ізолятор" для виконання і для вручення обвинуваченим.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3