ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/8061/21

Провадження № 11-кп/4820/503/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретарів

судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000360 від 24.12.2019 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 19 травня 2022 року, -
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 19 травня 2022 року клопотання прокурора задоволено.

Обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українцю, громадянину України, уродженцю м. Хмельницького, фактично проживаючого у АДРЕСА_1 , не працюючому, раніше не судимому,
продовжено строк тримання під вартою по 17 липня 2022 року включно.

Своє рішення суд обґрунтовував тим, що продовжують існувати ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, а тому з урахуванням ступеня тяжкості та суспільної небезпеки злочину у якому обвинувачується ОСОБА_8 , особи обвинуваченого, тяжкості можливого покарання у разі визнання обвинуваченого, винним у вчиненні інкримінованого йому злочину та що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам визначеним у ст.177 КПК України, є необхідність у продовженні строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі, з урахуванням доповнення, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 19.05.2022 та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. а саме у виді цілодобового домашнього арешту, або застави із покладенням визначених законом обов`язків.

Вказує, що матеріали кримінального провадження не містять доказів участі обвинуваченого ОСОБА_8 в організованій злочинній групі. ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілому не спричиняв і кваліфікація його дій за ч.4 ст.189 КК України є помилковою.

Ризики зазначені в ухвалі суду щодо обвинуваченого ОСОБА_8 є недоведеними.

Так ОСОБА_8 в розшуку не перебував, не затримувався, сам, добровільно після отримання постанови про підозру та клопотання про обрання запобіжного заходу, прибув до суду.

Сама лише тяжкість можливого покарання не свідчить про наявність ризику переховування.

Крім того, обвинувачений має постійне місце проживання, сім`ю, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, в умовах СІЗО веде себе відповідним чином.

Недоведеним є й ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків, оскільки потерпілий під час досудового розслідування вже був допитаний.

Уникнення ризику впливу на потерпілого та свідків можна забезпечити покладенням на ОСОБА_8 обов`язків не покидати житло, не спілкуватися з потерпілим, свідками та іншими обвинуваченими, застосувати електронний засіб контролю.

У судовому засіданні прокурор не довів, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може бути застосовано до обвинуваченого.

За час перебування під вартою психологічний стан ОСОБА_8 значно погіршився, він перебуває в стані важкої депресії, постійно висловлює суїцидальні наміри та вчинив спробу самогубства. Обвинувачений визнає протиправність вчинених ним дій щодо потерпілого, щиро розкаюється у вчиненому. Його діями не спричинено істотної шкоди, співучасть у діях решти обвинувачених є незначною. ОСОБА_8 потребує надання професійної психолого-психіатричної допомоги, яку в умовах слідчого ізолятора отримати неможливо.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд з врахуванням обставин провадження, при відсутності підстав для обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, який не пов`язаний з триманням під вартою, обґрунтовано продовжив обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження видно, що обвинувачений ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна (вимагання) з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, з погрозою вбивства, поєднаній з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, санкція вказаного кримінального правопорушення передбачає покарання у виді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна. На даний час усі обставини кримінального провадження не встановлені (стадія дослідження письмових доказів по справі), потерпілий та свідки не допитані.

Тому, з урахуванням обставин передбачених ст.178 КПК України, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу і виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, а саме ризики: переховування від суду; незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_9 не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, та не зможе запобігти ризикам, зазначеним в ухвалі суду.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції дослідив обставини, які враховувалися судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В ухвалі суду викладені обставини, на підставі яких суд дійшов до висновку що продовжують існувати ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, враховані усі обставини, передбачені статтею 178 КПК України у тому й числі тяжкість можливого покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, і висновок суду про те, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого зможе забезпечити лише найсуворіший запобіжний захід ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

За таких обставин, суд обґрунтовано прийняв рішення про необхідність продовження ізоляції обвинуваченого ОСОБА_8 від суспільства.

Судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального процесуального закону та прийняте рішення, з урахуванням усіх обставин, не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Під час розгляду клопотання прокурор довів, що ризики, передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати та вони виправдовують продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, та що більш м`який запобіжний захід, у тому й числі у виді домашнього арешту або ж застави, про що просить захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі, не зможе забезпечити мету застосування запобіжного заходу.

Не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження ізоляції від суспільства обвинуваченого, твердження в апеляційній скарзі про відсутність в матеріалах кримінального провадження доказів участі ОСОБА_8 в організованій злочинній групі.
Наявні в матеріалах кримінального провадження докази та зазначені прокурором у клопотаннях про обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 обґрунтовують підозру (обвинувачення) ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України і свідчать про причетність обвинуваченого до вказаного злочину.
Разом з тим, оцінка доказів відповідно до положень ст. 94 КПК України здійснюватиметься судом у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Не заслуговують на увагу, доводи адвоката ОСОБА_7 про те, що сама лише тяжкість можливого покарання не свідчить про наявність ризику переховування.

Приймаючи рішення про продовження тримання під вартою обвинуваченого суд першої інстанції врахував не лише тяжкість можливого покарання, а й усі обставини визначені ст.178 КПК України

При цьому суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (справа «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року).

Обставини на які посилається в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого такі як: наявність в обвинуваченого постійного місця проживання, сім`ї, те, що він до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, в умовах СІЗО веде себе відповідним чином, на думку колегії суддів не є визначальними та такими, що давали б можливість обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Не можуть бути підставою для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою посилання в апеляційній скарзі на те, що за час перебування обвинуваченого під вартою його психологічний стан значно погіршився, він перебуває в стані важкої депресії, постійно висловлює суїцидальні наміри та вчинив спробу самогубства та потребує надання професійної психолого-психіатричної допомоги, яку в умовах слідчого ізолятора отримати неможливо.

Згідно листа філії ЦОЗ ДКВС України в Хмельницькій області від 03.06.2022 №350 /02-22ХМ, наданого на запит адвоката ОСОБА_7 , 31.05.2022 ОСОБА_10 оглянутий лікарем-психіатром ХММЧ. Встановлено діагноз: Розлад адаптації. Астено-невротичний синдром. Рекомендовано амбулаторне лікування в умовах ХММЧ.

Станом на 02.06.2022 стан здоров`я ув`язненого ОСОБА_8 задовільний. В Хмельницькій міській медичній частині перебуває на диспансерному обліку з приводу наявного у нього хронічного захворювання. Лікування та госпіталізації в лікувальні заклади МОЗ не потребує.

Суд першої інстанції правильно, відповідно до положень ч.4 ст.183 КК України, не визначив розмір застави щодо ОСОБА_8 , оскільки останній обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням фізичного насильства.

Колегія суддів не знаходить підстав для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм кримінального процесуального закону, і підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 4221 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 19 травня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою по 17 липня 2022 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: