Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

05 квітня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника-адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дубовий Умьот Куйбишевської області Російська Федерація, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, не працюючого, розлученого, на утриманні одна неповнолітня дитина, інваліда третьої групи, згідно ст. 89 КК України не судимого,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 01 жовтня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і признано покарання два роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців, з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; відомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судових експертиз у кримінальному провадженні в сумі 3 тисячі 595 грн. 09 коп.
Як визнав доведеним суд, 22 січня 2021 року близько 14 год. 50 хв. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем Opel Astra реєстр.номер НОМЕР_1 (Республіка Польща), рухаючись зі сторони м. Рівне в напрямку м. Луцьк по лівій смузі автодороги Устилуг-Луцьк-Рівне на 153 км + 800 м вказаної автодороги в межах с. Обарів Рівненського району Рівненської області, яка на той момент не була введена в експлуатацію та закрита для руху транспортних засобів, зі швидкістю приблизно 60 км/год, що перевищує обмеження швидкості руху в населених пунктах, наближаючись до нерухомої перешкоди у вигляді насипу асфальтобетонного покриття, в порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, після застосування гальмування втратив контроль над автомобілем, здійснивши наїзд на вказану перешкоду, в результаті чого автомобіль, перебуваючи в некерованому стані, продовжив рух, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , котра стояла на проїзній частині ближче до лівого краю за нерухомою перешкодою у вигляді насипу асфальтобетонного покриття, а в подальшому - на автомобіль Mercedes-Benz Atego реєстр. номер НОМЕР_2 , який знаходився ближче до правого краю проїзної частини по ходу руху ТЗ.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження по критерію довготривалості розладу здоров`я, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 не оспорюючи винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, покликається на суворість призначеного покарання та безпідставне неприйняття судом рішення про повернення транспортного засобу ОСОБА_7 , як законному володільцю, оскільки суд не дав належної оцінки фактам щирого розкаяння та сприяння розкриттю злочину з боку обвинуваченого, до якого потерпіла сторона не має претензій, а також тій обставині, що у даному провадженні арешт на автомобільOpel Astra не накладався, а, отже, враховуючи положення ч.5 ст.171 КПК України, має бути повернутий ОСОБА_7 .
Просить вирокРівненського районного суду Рівненської області від 01 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити, призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. На підставі ст.75 звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком тривалістю в один рік, повернувши йому тимчасово вилучений автомобіль Opel Astra реєстр.номер НОМЕР_1 (Республіка Польща)
Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Обвинувачений ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленими про дату і час судового розгляду, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням, в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_9 на підтримання поданої апеляційної скарги, доводи прокурора, який вважає вирок законним, обгрнтованим і просить залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних в провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не заперечується в апеляційній скарзі і не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

Твердження апелянта про призначення ОСОБА_7 надто суворого покарання не є переконливими, оскільки термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі Довженко проти України) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття особа обвинуваченого вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття особа винного.
При обранні покарання ОСОБА_7 суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу ОСОБА_7 , який позитивно характеризується, відсутність претензій потерпілої сторони, пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття і сприяння розкриттю злочину, про що наголошується і в апеляційній скарзі, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і призначив обвинуваченому, який раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти безпеки руху, покарання в межах закону, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.
Що ж стосується питання речового доказу - транспортного засобу марки Opel Astra, реєстр.номер НОМЕР_1 , яким на момент ДТП володів обвинувачений, то на думку колегії суддів, судом правомірно прийнято рішення про повернення даного автомобіля власнику чи його представнику, зважаючи на той факт, що транспортний засіб зареєстровано в Республіці Польша на ім`я ОСОБА_10 , на територію України він був ввезений 23.02.2018 року громадянином Республіки Молдова ОСОБА_11 в режимі "тимчасового ввезення" на термін до одного року і на даний час автомобіль перебуває на території України з порушенням митного законодавства - ст. 481 МК України.
Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б слугували безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 01 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення повного тексту ухвали, а ОСОБА_7 - в той же строк - з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3