Ухвала
Іменем України
19 липня 2022 року
м. Київ
справа № 183/2051/22
провадження № 51 - 2085 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2022 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

встановив:
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 Кримінального кодексу України ( далі - КК).
Не погодившись із ухвалою місцевого суду, прокурор звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.
Ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2022 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора на зазначену ухвалу місцевого суду.
Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, прокурор звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить його скасувати.
Перевіривши касаційну скаргу та копію судового рішення, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
За приписами ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.
Згідно із положеннями ч.1 ст.392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме:
1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу;
2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру;
3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 392 КПК, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України (далі - КСУ) від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 визнано неконституційними положення ч. 2 ст. 392 КПК щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Конституційний Суд України у цьому рішенні зазначив, що неможливість своєчасного апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою унеможливлює ефективну та оперативну (дієву) перевірку правомірності обмеження конституційного права особи на свободу на стадії судового розгляду. Неможливість оскарження особою чи її захисником в апеляційному порядку ухвали суду про продовження строку тримання під вартою створює умови, за яких помилкове рішення суду першої інстанції, чинне протягом тривалого часу, може призвести до тяжких невідворотних наслідків для зазначеної особи у вигляді безпідставного обмеження її конституційного права на свободу.
Як убачається зі змісту ухвали Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2022 року, прокурор подав апеляційну скаргу на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2022 року, якою під час судового засідання у кримінальному провадженні відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Тобто, прокурор оскаржив в апеляційному порядку судове рішення, яке окремому оскарженню не підлягає, тому, керуючись вимогами ч. 4 ст. 399 КПК, суд правомірно постановив рішення про відмову у відкритті провадження.
Посилання прокурора на висновки Верховного Суду, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справах №237/1459/17 та №243/6674/17, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 24 червня 2020 року (справа №521/15791/19, провадження №51178 км 20), від 11 листопада 2020 року (справа №757/22075/20-к, провадження №51-3515 км 20) про, є некоректними, оскільки вони стосуються перегляду в апеляційному порядку рішення слідчого судді, а не рішення суду під час судового розгляду.
Враховуючи наведене, апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому Суд не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2022 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3