ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/780/21

Провадження № 11-кп/4820/453/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000029 від 24 листопада 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 3322 КК України, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 березня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Молдова, уродженця м. Кишинів, Республіка Молдова, який має на утриманні четверо неповнолітніх дітей, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22.04.2015 року вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців;

- 30.08.2018 року вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць;

- 29.10.2018 року вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці;

- 11.08.2020 року вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області за ч. 1 ст. 3322 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 3322 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) звільнено від відбування покарання з випробуванням та призначено йому іспитовий строк тривалістю 3 роки.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) з 05.01.2020 року по 11.01.2020 року включно із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді застави обраний щодо ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Заставу, внесену 06.01.2021 року ОСОБА_9 в розмірі 34050 гривень на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області, ухвалено повернути заставодавцю після набрання вироком законної сили.

За вироком суду, 31.08.2012 року громадянин Республіки Молдова ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) прибув із території вказаної держави на територію України через міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Могилів-Подільський-Отач» у приватних справах.
19.10.2016 року громадянин Республіки Молдова ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) під час проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері був виявлений працівниками УДМС в Хмельницькій області на території м. Хмельницький без наявних законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування на території України на невизначений термін.
Цього ж дня, УДМС в Хмельницькій області відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон України № 3773-VI) прийнято рішення № 63 «Про примусове повернення з України громадянина Республіки Молдова ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Відповідно до вказаного рішення, на ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) було покладено зобов`язання покинути територію України у термін до 04.11.2016 року.
У подальшому, 14.12.2016 року, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) вищевказаного рішення органу ДМС про залишення території України, Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за адміністративним позовом УДМС України в Хмельницькій області, прийнято рішення про його затримання з метою примусового видворення з території України.
Того ж дня, під час супроводу останнього до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) втік, у зв`язку з чим 15.12.2016 року УДМС з Хмельницькій області, на підставі ст. 30 Закону України № 3773-VI, прийнято рішення № 2 про заборону в`їзду ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) в Україну строком на 5 років, тобто до 14.12.2021 року.
Надалі ОСОБА_11 ( ОСОБА_8 ) у період з 09.01.2017 року по 21.03.2017 року, вчинив злочини, передбачені ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, за вчинення яких 30.08.2018 року був засуджений Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки та 1 місяць позбавлення волі. Під час відбування покарання ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) вчинив новий злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, за який 29.10.2018 року був засуджений Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області до покарання у виді арешту на строк 3 місяці.
За вчинення вказаних злочинів ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) повністю відбув покарання та 12.10.2018 року звільнився з місць позбавлення волі.
05.04.2019 року з огляду на те, що ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) в 2016 році проігнорував законні вимоги УДМС в Хмельницькі області і не покинув територію України у визначений йому термін, здійснено його реадмісію до Республіки Молдови, тобто фізичне видворення за межі кордону України.
24.04.2019 року на підставі обґрунтованого звернення УКР ГУНП Хмельницькій області від 22.04.2019 року, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 13 Закону України № 3773-VI, УДМС в Хмельницькій області прийнято рішення про заборону ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) в`їзду в Україну строком на 3 роки, тобто до 24.04.2022 року.
Надалі ОСОБА_11 ( ОСОБА_8 ) у період з 05.04.2019 року по 21.05.2019 року, перебуваючи за межами території України, будучи достовірно обізнаним про те, що йому заборонено в`їзд на територію України, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне перетинання державного кордону України в порушення встановленого порядку його перетину, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб та у невстановленому місці, умисно здійснив незаконне перетинання державного кордону України, після чого нелегально приїхав у м. Хмельницький, де незаконно перебував до 04.06.2019 року. Своїми умисними діями, які виразилися в перетинанні державного кордону України особою, якій заборонено в`їзд на територію України поза пунктами пропуску через державний кордон України, ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 3322 КК України, та 11.08.2020 року був засуджений Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області до покарання у виді 1 року позбавлення волі.
09.10.2020 року ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) був звільнений з місць позбавлення волі у зв`язку із відбуттям призначеного йому покарання.
Того ж дня УДМС в Хмельницькій області за умисне невиконання прийнятого 24.04.2019 року рішення про заборону в`їзду в Україну, щодо ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) складено протокол ПР МХМ 000362 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 2031 КУпАП, та винесено постанову ПН МХМ 000362 про накладення штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (1700 грн.).
Окрім того, 09.10.2020 року щодо ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) за порушення правил перебування іноземців на території України, а саме ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування, складено адміністративний протокол ПР МХМ 000361 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 203 КУпАП, та винесено постанову ПН МХМ 000361 про накладення штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (1700 грн.).
Вказані постанови ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) не виконав та штрафів не сплатив.
04.11.2020 року на підставі обґрунтованого звернення УКР ГУНП в Хмельницькій області від 22.04.2019 року, у зв`язку із невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну від 24.04.2019 року, на підставі абз. 2, 3, 7 ч. 1 ст. 13 Закону України № 3773-VI, підпункту «б» пункту 4 Інструкції про порядок прийняття ДМС та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцями та особами без громадянства, затвердженої наказом МВС України від 17.12.2013 року № 1235, УДМС в Хмельницькій області прийнято рішення про заборону ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) в`їзду в Україну строком на 11 років 5 місяців 20 днів, тобто до 24.04.2032 року.
31.10.2020 року ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) покинув територію України через міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Старокозаче-Тудора», розташований у Білгород-Дністровському районі Одеської області.
Надалі ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ), перебуваючи за межами території України, будучи достовірно обізнаним про те, що йому заборонено в`їзд на територію України, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконний перетин державного кордону України в порушення встановленого порядку його перетину, в період з 31.10.2020 року по 24.11.2020 року, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб та у невстановленому місці, умисно здійснив повторне незаконне перетинання державного кордону України, після чого нелегально приїхав до Хмельницької області, де незаконно перебував до 05.01.2021 року, тобто до моменту, коли він був виявлений співробітниками правоохоронних органів під час проведення обшуку в будинку АДРЕСА_1 .
Таким чином, ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 3322 КК України, яке виразилось у незаконному перетинанні державного кордону України особою, якій заборонено в`їзд на територію України, вчиненого повторно.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, прокурор подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) покарання за ч. 2 ст. 3322 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

На думку апелянта, приймаючи рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд не врахував, що ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) раніше неодноразово судимий, у тому числі і за незаконне перетинання державного кордону України, за що йому було призначено реальне покарання у виді 1 року позбавлення волі, проте останній на шлях виправлення не став та повторно вчинив аналогічний злочин.

Крім того, ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) є громадянином Республіки Молдови, не має постійного місця проживання в Україні, йому заборонено в`їзд на територію України до 24.04.2032 року, що, на думку прокурора, унеможливить виконання вироку в частині застосування ст. 75 КК України та покладення на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

Суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, обставини, що обтяжують покарання та збитки відсутні, і всупереч вимогам ч. 1 ст. 691 КК України призначив покарання у виді 4 років позбавлення волі, що перевищує дві третини максимального строку позбавлення волі, передбаченого ч. 2 ст. 3322 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу з посиланням на зазначені в ній доводи, обвинуваченого ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, характеризуючі дані обвинуваченого, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, виходячи з таких підстав.

Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення (ч.ч. 1, 2, 4 ст. 370 КПК України).

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування більш суворого покарання (п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України).

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 3322 КК України жодною стороною кримінального провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Разом з тим, слушними є доводи прокурора, що обрана форма призначеного ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) покарання не є справедливою та співмірною із вчиненим кримінальним правопорушенням, адже обвинувачений, будучи раніше неодноразово судимим, в тому числі за злочин, передбачений ч. 1 ст. 3322 КК України, повторно, через короткий проміжок часу, вчинив новий аналогічний злочин, передбачений ч. 2 ст. 3322 КК України. Такі дії обвинуваченого свідчать про те, що він на шлях виправлення не став.

Суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 3322 КК України, звільняючи його згідно з ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням із встановленням трирічного іспитового строку та покладаючи на нього відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України виконання певних обов`язків, не врахував загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, а також умов застосування ст. 75 КК України.

Так, визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Частиною першою статті 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа №755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст.75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Таким чином, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підстави дійти висновку про виправлення і перевиховання обвинуваченого без відбування покарання.

При призначенні ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) покарання суд першої інстанції лише констатував, що останній є людиною молодого віку, має сім`ю, на утриманні четверо неповнолітніх дітей, вину у вчиненому визнав, що пом`якшує йому покарання, обставини, що обтяжують йому покарання відсутні, раніше будучи судимим, на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин.

Разом з тим, місцевий суд не мотивував, як дані про особу обвинуваченого, а також його ставлення до своїх протиправних дій, його поведінка після вчинення злочину, в тому числі в ході судового розгляду кримінального провадження, у своїй сукупності впливають та свідчать про можливість його виправлення без реального відбування покарання, а також не зазначив чи зможуть зазначені обставини сприяти виправленню та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень у майбутньому.

Призначене ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) із застосуванням статті 75 КК України покарання, на думку колегії суддів, не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання. Таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, не відповідає особі обвинуваченого через м`якість.

Колегія суддів, враховуючи неодноразові судимості ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ), в тому числі за незаконне перетинання державного кордону України, вважає, що його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства та приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення його за правилами ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням. А тому, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку, у зв`язку із неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Таким чином, колегія суддів визнає доведеним, що ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ), перебуваючи за межами території України, будучи достовірно обізнаним про те, що йому заборонено в`їзд на територію України, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконний перетин державного кордону України в порушення встановленого порядку його перетину, в період з 31.10.2020 року по 24.11.2020 року, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб та у невстановленому місці, умисно здійснив повторне незаконне перетинання державного кордону України, після чого нелегально приїхав до Хмельницької області, де незаконно перебував до 05.01.2021 року, тобто до моменту, коли він був виявлений співробітниками правоохоронних органів під час проведення обшуку в будинку АДРЕСА_1 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 3322 КК України, як незаконне перетинання державного кордону України особою, якій заборонено в`їзд на територію України, вчинене повторно.

Призначаючи ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) вид та міру покарання, колегія суддів враховує ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) є особою молодого віку, має на утриманні четверо неповнолітніх дітей, проживає у цивільному шлюбі.

Водночас, останній є громадянином Республіки Молдови, не має постійного місця проживання в Україні.

Рішенням УДМС України в Хмельницькій області від 4 листопада 2020 року заборонено ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) в`їзд в Україну строком на 11 років 5 місяців 20 днів, тобто до 24.04.2032 року, про що останній знав, однак свідомо та умисно порушив його приписи (Т. 1, а.п. 57-61).

Така поведінка обвинуваченого суперечить інтересах забезпечення національної безпеки України, охорони громадського порядку, захист прав та законних інтересів громадян України.

Враховує колегія суддів і неодноразові судимості останнього за корисливі злочини, злочин у сфері обігу наркотичних засобів, за що відбував реальні покарання у місцях позбавлення волі (Т. 2, а.п. 113-114).

За час утримання в установах відбування покарання характеризувався негативно, що підтверджується даними характеристик (Т. 1, а.п. 228; Т. 2, а.п. 98).

Крім того, будучи засудженим вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.08.2020 року за ч. 1 ст. 3322 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, та особою, якій заборонено в`їзд на територію України, ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) на шлях виправлення не став та через короткий проміжок часу з 31.10.2020 року по 21.11.2020 року, повторно здійснив незаконне перетинання державного кордону України.

Зазначена обставина дає підстави вважати про те, що останній належних висновків для себе не зробив, а його поведінка свідчить про кримінальну спрямованість. Уникнувши реального відбування покарання за цей злочин, не виключена можливість, що він у майбутньому продовжить злочинну діяльність.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді позбавлення волі у мінімальній межі санкції ч. 2 ст. 3322 КК України, яке відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України. Таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) та попередження вчинення ним нових злочинів, а також сприятиме досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом прав та інтересів інших осіб.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку, у зв`язку із неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 березня 2022 року щодо ОСОБА_10 ( ОСОБА_8 ) в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) покарання за ч. 2 ст. 3322 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання, зарахувавши до нього термін перебування ОСОБА_10 ( ОСОБА_8 ) під вартою з 05 січня 2020 року по 11 січня 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3