Єдиний унікальний номер судової справи 201/3560/22
Номер провадження 1-кп/201/615/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого в межах кримінального провадження, внесеного 19 квітня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000322 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

встановив:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 квітня 2022 року за № 0000322 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

15 червня 2022 року прокурором ОСОБА_3 до канцелярії суду подано письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого в межах вказаного кримінального провадження.

Під час підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 підтримав подане ним клопотання та в обґрунтування своїх доводів посилалася на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а тому, з метою уникнення кримінальної відповідальності та відповідного покарання, що загрожує у разі визнання його винним, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідка, експерта та спеціаліста у цьому провадженні, а тому існують передбачений п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України заявлені у клопотанні ризики, які, на його переконання, є повністю доведеними.

При цьому, в обґрунтування наявності передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливі спроби обвинуваченого незаконно впливати на спеціаліста та експерта у цьому кримінальному провадженні, прокурор зазначив, що цей ризик не був заявлений стороною обвинувачення і не був врахований слідчим суддею під час застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На думку прокурора, цей ризик новий і з`явився вже після вирішення питання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу, оскільки в межах даного кримінального провадження проведено декілька експертиз, а тому обвинувачений може незаконно впливати на експертів та спеціалістів з метою примушування їх до надання неправдивих висновків. Також прокурор вважав, що ОСОБА_5 може незаконно впливати і на свідків з цією ж метою.

Разом із цим, прокурор ОСОБА_3 зазначив, що посилання у клопотанні на наявність ризиків, передбачених п. 2, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, є технічною помилкою.

Крім того, зазначення у клопотанні статусу ОСОБА_5 як «підозрюваний» є також технічною помилкою, у зв`язку з чим прокурором під час підготовчого судового засідання було подано виправлене клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, на переконання прокурора, застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_5 є недоцільним та не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просив клопотання задовольнити і продовжити строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого на 60 днів.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 у підготовчому судовому заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що ризики, наведені у клопотанні, прокурором не доведені. При цьому, посилався на те, що ОСОБА_5 має постійне місце мешкання, дітей та постійне джерело доходу, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, а тому просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити його підзахисному запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю.

Крім того захисник ОСОБА_4 просив звернути увагу суду на те, що прокурором було подано до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за 5 днів до закінчення строку дії попередньої ухвали, а не за 10 днів як того вимагає п. 20-5 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України.

Обвинувачений ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заперечення захисника та обвинуваченого, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

У рішенні Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017 вказано, що під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження. Конституційний Суд України виходить з того, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора (частина четверта статті 176 Кодексу).

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України розгляд клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали здійснюється за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є й такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зав`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до вимог ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Так, під час розгляду клопотання встановлено, що відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2022 року до ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 червня 2022 року.

Оцінюючи обґрунтування прокурора на підтвердження продовження існування наведених у клопотанні ризиків, суд вважає, що прокурором доведена наявність достатніх підстав вважати, що такий ризик, як можливі спроби обвинуваченого переховуватись від суду, існує і не зменшився на час розгляду клопотання, оскільки ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення спрямованого на протиправне позбавлення життя потерпілого, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, санкція якого передбачає максимальне покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років, при цьому, судом враховуються дані про особу обвинуваченого, який не має постійного місця роботи і джерела доходу, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки.

А отже, наведені дані про особу обвинуваченого в сукупності з суворістю можливого покарання вказують на існування ризику можливих спроб ОСОБА_5 переховуватись від суду, ступінь якого є досить високою.

Відтак, суд погоджується із заявленим прокурором ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність існування цього ризику доведеним у повній мірі.

Отже, з урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину, тяжкості покарання, що загрожує останньому, у разі визнання його винуватим, суд приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючому ризику та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що виправдовує продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, суд вважає недоведеним існування зазначених прокурором у клопотанні ризиків, визначених п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, з підстав відсутності у клопотанні прокурора жодних обґрунтувань на підтвердження їх існування. Тим більше, що і сам прокурор ОСОБА_3 під час розгляду клопотання вказав, що ці ризики зазначені у клопотанні помилково.

Окрім того, суд вважає недоведеним існування заявленого прокурором ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, незаконно впливати на свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, з підстав його необґрунтованості та відсутності будь-яких доказів на підтвердження його існування.

Тим більше, що виходячи із змісту судового рішення слідчого судді про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризик можливих спроб останнього незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні визнаний таким, що недоведений стороною обвинувачення. При цьому, жодних нових обґрунтувань в цій частині прокурором не наведено.

Стосовно наявності ризику можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_5 незаконно впливати на спеціаліста та експерта у цьому ж кримінальному провадженні, суд зауважує на тому, що наявність у кримінальному провадженні висновків спеціаліста та експерта сама по собі не може бути підставою для виникнення наведеного ризику, на підтвердження якого мають бути відповідні докази та обґрунтування, яких сторона обвинувачення не надала і не навела.

Поряд із цим, посилання захисника ОСОБА_4 на наявність у його підзахисного ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків, постійного джерела доходу, як на підставу для зміни запобіжного заходу, суд не приймає до уваги, адже на підтвердження таких доводів стороною захисту не надано жодних документів.

Також, в даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, а тому звільнення з-під варти ОСОБА_5 суперечитиме завданням визначеним кримінальним законодавством.

Крім того, судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, також зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

З урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого правопорушення, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину, тяжкості покарання, що загрожує останньому, у разі визнання його винуватим, суд приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючому ризику та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що виправдовує продовження найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд не знаходить підстав для скасування або зміни застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому зважаючи на те, що строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою закінчується 20 червня 2022 року вважає за доцільне продовжити тримання останнього під вартою строком на 60 днів до 14 серпня 2022 року включно.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 196, 369-372 КПК України, -

постановив:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 14 серпня 2022 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, є 14 серпня 2022 року включно.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 16 годині 30 хвилин 16 червня 2022 року.

Суддя: ОСОБА_1