КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/2503/2022 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2022 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12 червня 2018 року,
прокурора ОСОБА_7 ,
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12.06.2018 року задоволено частково клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_8 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , з метою забезпечення її збереження як речового доказу, заборонивши відчужувати, розпоряджатися та користуватися нею.
04.02.2022 року не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив прийняти апеляційну скаргу до розгляду, скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12.06.2018 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання відмовити.
06.06.2022 року суддею доповідачем судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_9 ухвалено рішення про повернення апеляційної скарги ОСОБА_6 як особі, що подала її після закінчення строку на апеляційне оскарження.
13.06.2022 року ОСОБА_6 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження разом із повернутою апеляційною скаргою, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12.06.2018 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання відмовити повністю.
Щодо порушеного строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначає. що розгляд клопотання відбувався без його повідомлення та участі, а копію оскаржуваної ухвали отримав 31.01.2022 року.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги власник майна зазначає, що немає жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні, квартира придбана законно, нотаріусом було перевірено всі документи та відповідно на останню неможливо накласти арешт відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України. Тому, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, як така, що порушує права апелянта.
В судове засідання у справі власник майна не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутністю власника майна, оскільки це не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
З матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання про арешт майна було розглянуто слідчим суддею без повідомлення та участі в судовому засіданні ОСОБА_6 . Копію оскаржуваної ухвали було отримано 31.01.2022 року, після чого була подана апеляційна скарга 04.02.2022 року, тобто в межах визначеного законом п`ятиденного строку, таким чином строк на апеляційне оскарження не пропущено, а тому він поновленню не підлягає.
Орган досудового розслідування зазначає, що що квартира АДРЕСА_1 , на праві власності зареєстрована за ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20.04.2001р., крім того, відповідно до листа Солом`янської районної в місті державної адміністрації та інформації з Реєстру територіальної громади м. Києва, за вказаною адресою з 12.07.2001р. зареєстрований ОСОБА_10 , та станом на 02.02.2018р. з реєстрації не знятий.
Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру спадкова справа після смерті ОСОБА_10 не заводилась, заповіт згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру відсутній.
Разом з тим, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що 24.01.2018р. приватним нотаріусом ОСОБА_11 , проведено державну реєстрацію права власності на підставі посвідченого ним договору купівлі-продажу № 15 на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_6 .
Органом досудового розслідування зазначено про наявність двох правочинів, посвідчених приватним нотаріусом ОСОБА_12 , а саме: договору дарування серія та номер: 500, виданий 07.10.2009р., на бланку ВМО № 520656, щодо об`єкту нерухомості, квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , між сторонами договору ОСОБА_10 (дарувальник) та ОСОБА_13 (обдаровуваний) та договору дарування серія та номер: 500, виданий 07.10.2009р., на бланку ВМО № 520656, щодо об`єкту нерухомості, квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , між сторонами договору ОСОБА_10 (дарувальник) та ОСОБА_14 (обдаровуваний).
Жоден з вказаних договорів, згідно інформації з КП КМР Київське міського бюро технічної не реєструвався, а дана квартира на праві власності зареєстрована за ОСОБА_10 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20.04.2001 року, крім того, відсутні особи, які вступили в спадщину та яким у встановленому законом порядку видано свідоцтво на спадщину.
07.06.2018 року прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_8 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 для попередження можливого подальшого неправомірного відчуження та заборонити відділу реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації здійснювати реєстрацію осіб у вказаній квартирі.
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12.06.2018 року задоволено частково клопотання прокурора та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , з метою забезпечення його збереження як речового доказу, заборонивши відчужувати, розпоряджатися та користуватися нею, в задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що посилання у клопотанні про необхідність накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 з метою забезпечення збереження речового доказу є обґрунтованими, тому доводи апеляційної скарги про невідповідність останньої критеріям, визначеним ст. 98 КПК України та відсутності процесуального статусу, колегія суддів не приймає до уваги.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам апелянта, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на квартиру, з метою забезпечення її збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна призведе до пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі вказаної квартири, тобто ризики, передбачені кримінально процесуальним законодавством наявні та продовжують існувати.
Матеріали провадження свідчать, всупереч доводам апеляційної скарги, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси особи з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Інші доводи апелянта не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено, тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12 червня 2018 року, якою задоволено частково клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_8 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , з метою забезпечення її збереження як речового доказу, заборонивши відчужувати, розпоряджатися та користуватися нею, - залишити без змін, апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4