Провадження № 1-о/359//2022
У Х В А Л А

21.02.2022 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 ,

перевіривши відповідність заяви засудженого ОСОБА_2 про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду міста Києва від 6 червня 2020 року вимогам статті 462 КПК України,

в с т а н о в и в :

22 листопада 2021 року до Бориспільського міськрайонного суд Київської області з Київського апеляційного суду надійшла заява засудженого ОСОБА_2 про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду міста Києва від 6 червня 2002 року, яким ОСОБА_2 засуджений за ст. 69, п. п. «а» «г» «е» «з» «и» ст. 93 КК України в ред.1960 року, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 153, ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 153, ч. 1 ст. 263 КК України в ред. 1960 року, із застосуванням ст. 42 КК України в ред. 1960 року, до довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності.

Ухвалою від 23 листопада 2021 року заяву засудженого було залишено без руху, тому що вона не відповідала вимогам ст. 462 КПК України, надати строк для усунення недоліків - 15 (п`ятнадцяти) днів з дня отримання ухвали. На виконання вимог вищевказаної ухвали для усунення недоліків засуджений направив до суду уточнення від 28.01.2022 року.

Перевіривши відповідність уточненої заяви засудженого про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду міста Києва від 6 червня 2020 року вимогам статті 462 КПК України суд дійшов таких висновків.
У своїй заяві ОСОБА_2 просить суд переглянути вирок за виключними обставинами з підстави встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, застосованого судом при вирішенні справи (п. 1 ч.3 ст. 459 КПК), а також у зв`язку із встановленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом(п.2 ч.3 ст. 459 КПК). При цьому, ОСОБА_2 посилається на Рішення КСУ від 16.09.2021 р. № 6-р(II)/2021, а також на Рішення Європейського суду з прав людини від 11 березня 2021 року у справі «Дембо та інші проти України», яке розглядалось в тому числі за його заявою, а також на деякі положення Рішення Європейського суду з прав людини від 12 березня 2019 року у справі «Пєтухов проти України».

Відповідно до ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за виключними обставинами. Частиною третьою вказаної статті встановлено, що виключною обставиною визнається встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи (п.1 ч. 3); встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом (п.2 ч.3).

В ухвалі від 23 листопада 2021 року про залишення заяви засудженого без руху суд вказував, що у порушення ст. 462 КПК України у заяві ОСОБА_2 не зазначив який саме закон чи інший правовий акт було застосовано Апеляційним судом міста Києва під час розгляду кримінальної справи №1-15 2002 (вирок від 06.06.2002р.), який у подальшому визнано неконституційним на підставі рішення Конституційного Суду України. І в первісній і в уточненій заявах засуджений посилається на Рішення КСУ від 16 вересня 2021 року та неконституційність призначеного йому судом покарання у виді довічного позбавлення волі. Водночас, суд звертає увагу на те, що Рішенням КСУ від 16 вересня 2021 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Тобто, рішенням КСУ визнано неконституційними певні положення кримінального закону, пов`язані із звільненням від відбування покарання, а не його призначенням. Отже, вищезазначений недолік заяви засудженого не був усунутий.

Також, в ухвалі від 23 листопада 2021 року суд зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 463 КПК України заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом подається до Верховного Суду для її розгляду у складі Великої Палати, а не до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 464 КПК України, до заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими статтею 462 цього Кодексу, застосовуються правила частини третьої статті 429 цього Кодексу, а саме, що заява повертається, якщо не усунуто недоліків заяви, яку було залишено без руху.

За таких обставин, заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд вироку Апеляційного суду міста Києва від 6 червня 2020 року за виключними обставинами слід повернути, тому що засудженим не усунуто усіх недоліків заяви, яку було залишено без руху. Крім того, заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами з підстави, визначеної п.2 ч.3 ст.459 КПК України не підлягає розгляду в цьому суді, а подається виключно до Верховного Суду для її розгляду у складі Великої Палати.

Керуючись ст. ст. 429, 459, 461, 462, 436, 464 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_2 про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду міста Києва від 6 червня 2020 року повернути засудженому.

Копія ухвали про повернення невідкладно надіслати особі, яка подала заяву разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом 7 днів з дня її оголошення

Суддя ОСОБА_1