Справа №345/3271/20
Провадження № 1-кп/345/51/2022
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.08.2022 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 у кримінальному провадження № 0000592 про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и в:

прокурор Калуської окружної прокуратури ОСОБА_8 звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , посилаючись на те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, за вчинення якого передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. В обґрунтування клопотання зазначила, що причетність ОСОБА_3 до вчинення інкримінованго йому злочину доводиться зібраними у кримінальному провадженні доказами, а також свідченнями свідків.

У кримінальному провадженні встановлено наявність ризиків, які передбачені п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість ОСОБА_3 переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Обвинувачений неодноразово у судові засідання не зявлявся з невідомих суду причин.Таким чином, сторона обвинувачення звертається до суду із клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 просить клопотання задоволити, оскільки ОСОБА_3 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, та на даний час наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України.
Захисник ОСОБА_7 просить застосувати до ОСОБА_3 більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт, оскільки останній являється неповнолітнім, раніше не притягався до кримінальної відповідальності.
Підозрюваний ОСОБА_3 та його законний представник ОСОБА_9 підтримали думку захисника.
Заслухавши думку прокурора, який просить задоволити клопотання, ризиків; думку обвинуваченого,законного представника, захисника, вивчивши копії матеріалів, якими обґрунтовуються доводи клопотання, суд дійшов наступних висновків.
При обранні запобіжного заходу повинні враховуватись одночасно його мета (ч.1 ст.177 КПК), підстави (ч.2 ст.177 КПК) та інші передбачені законом обставини (ст.178 КПК). Згідно з ч.2 ст.177 КПК підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
ОСОБА_3 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як зазначено в ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 37 Конвенції про права дітей та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`знення.
ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів тяжких, санкція частини 2 ст.187 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.
Між тим слід зазначити, що виключно тяжкість вчиненого особою кримінального правопорушення, на чому наполягає прокурор у клопотанні, не є безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який, у відповідності до ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом.
Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Так, пункт 79 рішення ЄСПЛ «Харченко проти України» передбачає, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
У ст. 37 Конвенції про права дітей акцентується увага на те, щоб кожна дитина не була позбавлена волі незаконним або свавільним чином. Арешт, затримання чи тюремне ув`язнення дитини здійснюється згідно з законом та використовується лише як крайній захід протягом найкоротшого відповідного періоду часу [6, с. 47].
Тримання під вартою має застосовуватись до неповнолітнього лише у виняткових випадках як крайня міра, з визначенням якомога коротших термінів такого тримання та із забезпеченням періодичного перегляду через короткі проміжки часу підстав для його застосування чи продовження (Рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі "Ассенов та інші проти Болгарії").
Суд приймає до уваги існування ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, згідно якого підозрюваний, зважаючи на тяжкість покарання, може переховуватися від суду, те, що, може вчинити інше кримінальне правопорушення. Проте вказаним ризикам можливо запобігти шляхом заборони залишати житло та покладення відповідного контролю на органи внутрішніх справ за місцем його проживання.
Таким чином, суд, враховуючи вищенаведене, а також те, що він є неповнолітньою особою, приходить до висновку, що прокурором у клопотанні не наведено та належним чином не обґрунтовано підстав для застосування найсуворішого запобіжного заходу.
Виходячи із зазначеного, оцінюючи в сукупності обставини вчиненого кримінального правопорушення та матеріали кримінального провадження, вважаю, що прокурор належним чином не довели неможливість застосування до обвинуваченого, зважаючи на дані про його особу, його вік, вважаю вказаний запобіжний захід невмотивовано жорстким.
У відповідності до положень ст. 178 КПК України, слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, однак, при цьому слід також враховувати особисті обставини його життя, а саме вік підозрюваного, його соціальні зв`язки , на «Д» обліку у психіатра та нарколога не числиться, та те, що раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Також суд враховує, що ОСОБА_3 має постійне місце проживання, не працює.
З урахуванням викладеного та оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, з метою забезпечення належного проведення досудового розслідування, явки даної особи для надання показань тощо, приходжу до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про застосовування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважаю за необхідне застосувати відносно останнього запобіжний захід у виді домашнього арешту, шляхом заборони обвинуваченому цілодобово залишати своє житло.
Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого, може забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та унеможливить вчинення нових злочинів.
Крім того, суд звертає увагу, що у разі порушення обвинуваченим умов застосування такого запобіжного заходу як домашній арешт, слідчим у відповідності до вимог ст. 200 КПК України може бути подано до суду клопотання про зміну запобіжного заходу на тримання під вартою.
Згідно ч. 3 ст. 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий, негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 193, 194, 196, 202 КПК України, -
у х в а л и в:
В задоволенні клопотання прокурора Калуської окружної прокуратури ОСОБА_6 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити.
Застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає та зареєстрований по АДРЕСА_1 , на строк 60 днів.
Заборонити ОСОБА_3 цілодобово залишати житло по місцю його проживання по АДРЕСА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_3 прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора чи слідчого; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.
Строк дії ухвали з 23.08.2022 року до 21.10.2022 року включно.
Роз`яснити ОСОБА_3 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники поліції, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Роз`яснити ОСОБА_3 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Підозрюваного ОСОБА_3 негайно доставити до місця проживання за адресою АДРЕСА_1 і звільнити з-під варти.
Ухвала підлягає негайному виконанню Калуським РВП ГУНП в Івано-Франківській області.
Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.
Повний текс ухвали виготовлено о 10.20 год. 25.08.2022.

Суддя