Справа № 287/268/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2022 р. м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Олевськ кримінальне провадження № 0000307 від 08.05.2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хочино, Олевського району, Житомирської області, українця, громадянин України, працюючого робітником Хочинської ЗОШ, одруженого, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Рудня-Хочинська, Олевського району, Житомирської області, українця, громадянина України, не працюючиого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 240 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До Олевського районного суду Житомирської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ч. 240 КК України.
Встановлено, що ОСОБА_4 , проживаючи на території Олевського району, Житомирської області та заздалегідь знаючи, що поблизу с. Андріївка, Олевського району, проводиться стихійне видобування корисних копалин, а саме бурштину, вирішив разом зі своїм знайомим ОСОБА_5 видобувати бурштин для власних потреб.

08.05.2016 року ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , маючи спільний злочинний умисел на незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення бурштину, з корисливих мотивів, в порушення п. 2 - 5 «Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами», затвердженого Постановою КМУ від ЗО травня 2011 року № 615, п. З - 4 «Положення про порядок надання гірничих відводів» затвердженого постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 59, не маючи спеціального дозволу на користування надрами та відповідного гірничого відводу, необхідність яких передбачена ст. 19 Кодексу України про надра, на автомобілі «УАЗ-452», д.н.з. НОМЕР_1 прибули близько 05 години на територію відкритої місцевості - поле, яке розташоване поблизу с. Андріївка, Олевського району, Житомирської області, що на відстані близько 5 км. від автодороги сполученням «Олевськ-Копище», де ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , самовільно, за відсутності спеціального дозволу (ліцензії) на користування надрами, без акту, що засвідчує гірничий відвід, без оформлення в установленому порядку документів, що посвідчують право на земельну ділянку, за допомогою бензинової водяної помпи марки «FORTE FR ЗО С» та обладнання до неї, яке привезли з собою, шляхом гідророзмиву ґрунту незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення бурштину, таким чином реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

Проте, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виконавши усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не закінчили з причин, які не залежали від їх волі, оскільки близько 6 год. 00 хв. на місці події були затримані працівниками поліції.

В подальшому у ході огляду у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 працівниками поліції виявлено та вилучено до Олевського ВП Коростенського ВП ГУ НП в Житомирській області водяну мотопомпу марки «FORTE FR 30 С», жовтого кольору, один рукав, один металевий штир, автомобіль марки «УАЗ-452» д.н.з. НОМЕР_1 .

Дії ОСОБА_4 , ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ч. 240 КК України, а саме закінчений замах на видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

У підготовчому судовому засіданні обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було заявлено клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності і надано відповідні письмові заяви.
В судовому засіданні прокурор не заперечував з приводу задоволення даного клопотання.
Обвинуваченим роз`яснено положення ч. 3 ст. 285 КПК України, а також те, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є звільненням з нереабілітуючих підстав та що вони мають право на розгляд обвинувального акту у повному обсязі, з метою їх виправдання по суті обвинувачення.
Суд, вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників процесу, приходить до висновку про наявність підстав для закриття даного кримінального провадження, виходячи з наступного.
У відповідності з вимогами ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована законом відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин від застосування щодо неї примусу у формі покарання.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, яке інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було вчинено 08.05.2016 року.
При цьому, порівняльний аналіз положень ст.ст. 12, 15, 49, ст. 240 КК України, в редакції 2016 року, що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та в чинній редакції, свідчить про те, що чинна редакція закону погіршує становище обвинуваченого, тому суд вважає за необхідне застосувати правові норми кримінального закону в редакції 2016 року.
Згідно ч. 2 ст. 15 КК України (в редакції 2016 року) замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
Санкцією ч. 2 ст. 240 КК України (в редакції 2016 року), передбачено штраф від чотирьохсот до семисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк.
В ч. 3 ст. 12 КК України (в редакції 2016 року) зазначено, що злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції 2016 року), у разі вчинення злочину середньої тяжкості, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років.
Відповідно, з моменту вчинення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 240 КК України (в редакції 2016 року) минуло шість років.
Обставини, передбачені ч. 2, 3 ст. 49 КК України (в редакції 2016 року), за наявності яких перебіг давності зупиняється, або переривається, судом не встановлено.
Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 240 КК України (в редакції 2016 року), у вчинені якого обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не відносяться до категорії кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.49 КК України (в редакції 2016 року), у разі вчинення яких давність не застосовується.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.
Відтак, суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.
Слід зазначити, що Велика палата Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року (справа №598/1781/17, провадження №13-47кс20) наголосила, що звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.
Окрім цього, у постанові від 26 березня 2020 року (справа №730/67/16-к, провадження №51-6463км19) колегією суддів ККС зроблено висновок про те, що передбачений законом (ст.49 КК) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.
Таким чином, навіть за невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення, проте наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення йому підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.
Запобіжний захід не обирався. Кримінальним правопорушенням матеріальна шкода не заподіяна. Потерпілі відсутні.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно вимог ч.3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Долю речових доказів суд вважає необхідним вирішити відповідно до положень ст.100 КПК України.
З огляду на викладене дане кримінальне провадження слід закрити та звільнити обвинувачених від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності.
На підставі наведеного, відповідно до ч. 3 ст.12, п. 3 ч.1 ст.49, ст. 240 КК України (в редакції 2016 року), п.1 ч.2 ст.284, ст.ст. 285, 286, 288, 372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст.49 КК України (в редакції 2016 року).
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст.49 КК України (в редакції 2016 року).
Закрити кримінальне провадження за № 0000307 від 08.05.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ч. 240 КК України (в редакції 2016 року).
Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1