Справа № 453/835/21
№ провадження 1-кп/453/32/22
ВИРОК
іменем України

21 червня 2022 року м. Сколе
Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сколе Львівської області кримінальне провадження № 0000034 від 04.06.2021 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коростів Сколівського району Львівської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, розлученого, працює у ВП «Форельний», раніше не судимого, не депутата, не адвоката, не нотаріуса, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 зобов`язаний згідно з рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 10.12.2013 року у справі № 453/1651/13-ц, сплачувати аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 23 жовтня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. ОСОБА_5 будучи працездатним, обізнаним щодо наявності судового наказу про стягнення з нього аліментів, зобов`язаний, як батько утримувати свою неповнолітню дитину, злісно ухилився від сплати аліментів, хоча мав реальну можливість до сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), до погашення заборгованості з виплати аліментів, загальна сума якої за період з 01.04.2019 по 01.06.2021 складає 141 987, 61 гривень. Так, ОСОБА_5 з квітня 2019 року по листопад 2019 року офіційно працевлаштувався у ТзОВ «СТА» та отримував заробітну плату в розмірі 4 600 грн. У грудні 2019 року мав змогу заробляти гроші і сплачувати аліменти, оскільки він у вказаний період на лікуванні та на обліку в центрі зайнятості не перебував, не звертався за допомогою з приводу працевлаштування, мав від тимчасових робіт прибутки, які витрачав на власні потреби, не допомагав матеріально в утриманні своєї дочки при відсутності обставин, які б свідчили про поважність причин чи вимушеність несплати аліментів. З січня 2020 року по листопад 2020 року мав тимчасові підробітки, за які отримував кошти в сумі від 1500 грн. до 3500 грн. в місяць. З грудня 2020 року по сьогоднішній день підробляє у ВП «ФОРЕЛЬНИЙ», де отримує кошти в сумі від 1 000 грн. до 4 500 грн. в місяць. Разом з тим, ОСОБА_5 виплат не здійснював та продовжував ухилятися від виконання судового рішення, що призвело до утворення заборгованості за період з 01.04.2019 року по 01.06.2021 року в сумі 141 987, 61 гривень, що сукупно перевищує суму виплат за три місяці платежів, призначених рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 10.12.2013 року.

Таким чином, ОСОБА_5 злісно ухилився від сплати встановлених рішенням Сколівського районного суду Львівської області коштів на утримання дитини (аліментів), тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердивши викладені в обвинуваченні обставини. Пояснив, що допустив заборгованість через нестачу коштів у зв`язку із збігом важких обставин, серед яких відсутність роботи, карантин у зв`язку із короновірусною хворобою Covid-19. Зазначив, що обов`язок по сплаті аліментів на даний час виконує, а заборгованість планує сплачувати за можливості.

Покази обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого порядку дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються. Відтак, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, оцінивши встановлені по справі обставини, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, оскільки він злісно ухилився від сплати встановлених рішенням Сколівського районного суду Львівської області коштів на утримання дитини.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, а також те, що згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 є активне сприяння розкриттю злочину. Щодо зазначеної в обвинувальному акті обставини, яка пом`якшує покарання - щирого каяття, то судом, враховуючи невжиття обвинуваченим дій, спрямованих на виправлення ситуації, що склалася, а саме щодо повної або часткової сплати заборгованості зі сплати аліментів, не встановлено наявності такої.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання, суд враховує практику Верховного Суду, (постанова N634/609/15-к від 01.02.2018 року щодо судової дискреції), де зазначено що саме суду належать повноваження, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Відповідно до п. 1 ППВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 зі змінами від 06.11.2009 звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 164 КК України, суд, на підставі ст. 65 КК України, враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, його характер та наслідки, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає із матір`ю, сестрою та племінницею, за місцем реєстрації характеризується позитивно, офіційно працевлаштований, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також думку потерпілої, яка при призначенні покарання поклалась на розсуд суду, обставини, що пом`якшують покарання, а саме активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та, з врахуванням вимог ст. 50 КК України, переконаний, що обвинуваченому повинно бути призначене покарання в межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України у виді громадських робіт, оскільки саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень і суд не знаходить підстав для застосування іншого виду покарання, передбаченого санкцією статті.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні обвинуваченому не обирався та, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України і дані про його особу, суд не вбачає підстав для його визначення на цей час.

Речових доказів та судових витрат по справі немає.

Цивільні позови не заявлені.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Сколівський районний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1