В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2022 р. Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000236 від 24.08.2022, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Мурафа, Шаргородського району, Вінницької області, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
ОСОБА_4 , 24.08.2022 у невстановлений досудовим розслідуванням час, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, повертаючись з м. Краматорськ Донецької області до м. Києва, придбав шляхом знахідки на узбіччі дороги ручну гранату типу «Ф-1», яку забрав собі для її подальшого зберігання без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, ОСОБА_4 , придбавши шляхом знахідки ручну гранату типу «Ф-1» та вирішивши її зберігати при собі без передбаченого законом дозволу, розуміючи, що вона може вибухнути, з метою недопущення випадкового вибуху та подальшого безпечного транспортування, розкрутив запал типу УЗРГМ та відокремивши запал з корпусом гранати, з метою їх приховання, за допомогою липкої стрічки типу скотч синього кольору, прикріпив їх до торсу та прикрив футболкою.

Так, ОСОБА_4 зберігаючи при собі відокремлені корпус гранати «Ф-1» та запал УЗРГМ без передбаченого законом дозволу, перебуваючи біля входу до Центрального Залізничного вокзалу що за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1, був зупинений поліцейським ППОП №1 ГУНП у м. Києві.

Після чого, 24.08.2022 о 21:43 год., в порядку ст. 208 КГЖ України, в ході обшуку ОСОБА_4 виявлено та вилучено корпус ручної гранати типу «Ф-1» та запал типу УЗРГМ, які останній носив та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Згідно довідки про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів Управління вибухотехнічної служби ГУНП у м. Києві від 24.08.2022: вилучений корпус ручної гранати типу «Ф-1» з маркуванням на корпусі «10 д X» відноситься до III категорії розподілу вибухонебезпечності вибухових матеріалів згідно наказу від 19.08.2019 №691 «Про затвердження Інструкції про поводження з вибуховими матеріалами в органах і підрозділах Національної поліції України та підрозділах Експертної служби Міністерства внутрішніх справ України»; вилучений запал до ручної гранати типу УЗРГМ з маркуванням на важелі «122-77 УЗРГМ 583» відноситься до II категорії розподілу вибухонебезпечності вибухових матеріалів згідно наказу від 19.08.2019 №691 «Про затвердження Інструкції про поводження з вибуховими матеріалами в органах і підрозділах Національної поліції України та підрозділах Експертної служби Міністерства внутрішніх справ України».

Згідно висновку експерта №СЕ-19/111-22/34892-ВТХ від 30.08.2022 року, надані на дослідження предмети є: промислово-виготовленим уніфікованим запалом дистанційної дії УЗРГМ; промисло-виготовленим, спорядженим вибуховою речовиною корпусом ручної гранати Ф-1.

При поєднанні в єдину конструкцію наданого на дослідження спорядженого вибуховою речовиною корпусу ручної осколкової гранати Ф-1 з наданим на дослідження, уніфікованим запалом дистанційної дії УЗРГМ, що передбачено їхніми конструктивними особливостями і призначенням, вони утворюють ручну осколкову гранату Ф-1, яка відноситься до вибухових пристроїв промислового виготовлення та бойових припасів.

Ручна осколкова граната Ф-1, що утворюється при конструктивному поєднанні наданого на дослідження спорядженого вибуховою речовиною корпусу ручної осколкової гранати Ф-1 з наданим на дослідження, уніфікованим запалом дистанційної дії УЗРГМ придатна до вибуху.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений
ОСОБА_4 придбав, носив та зберігав вибуховий пристрій без передбаченого законом дозволу, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України

Відомості про угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .

09.09.2022 між прокурором Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за участі адвоката ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості відповідно до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

За змістом угоди формулювання та обсяг обвинувачення, а також правова кваліфікація дій ОСОБА_4 із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, є тотожними формулюванню обвинувачення та кваліфікації, наведеним в обвинувальному акті.

В угоді міститься інформація про беззастережне визнання ОСОБА_4 винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та наведено перелік його обов`язків, а саме: сприяти розслідуванню кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 472 КПК України сторони також узгодили покарання, яке підлягає призначенню обвинуваченому ОСОБА_4 у разі затвердження угоди.

Зокрема, вони дійшли згоди про визнання наступних обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують його покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які б згідно зі ст.67 КК України обтяжували покарання, не встановлено.

За змістом цієї угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо покарання, яке повинен понести обвинувачений у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

При цьому сторони дійшли згоди щодо звільнення ОСОБА_4 на підставі ч. 2 ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Окрім зазначеного, в угоді передбачені наслідки її укладення і затвердження, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Позиції учасників судового провадження
Щодо укладеної угоди
Обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив добровільність свого наміру щодо укладення угоди та просив суд її затвердити. Зазначив, що він у повному обсязі підтверджує викладені в обвинувальному акті обставини, погоджується з формулюванням обвинувачення, зазначеним в угоді, і беззастережно визнає свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Захисник обвинуваченого угоду про визнання винуватості, укладену між його підзахисним та прокурором, підтримав і просив суд її затвердити.

Прокурор подану угоду про визнання винуватості підтримав та просив суд про її затвердити.

Щодо вирішення питань, передбачених ч. 5 ст. 474 КПК України
Обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що він цілком розуміє, що має право на повний судовий розгляд, у якому прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, і він при цьому має право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення, допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. Підтвердив, що йому зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, визначені у ст. 473 КПК України. При цьому запевнив, що він розуміє характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, та дав згоду на застосування погодженого виду та розміру покарання.

Захисник обвинуваченого у судовому засіданні зазначив, що угода відповідає вимогам закону, укладена добровільно, підзахисний повністю розуміє наслідки її укладення та невиконання, а тому просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угод вимогам КПК України та закону про кримінальну відповідальність
Проаналізувавши зміст обвинувального акта та угоди про визнання винуватості, дослідивши надані сторонами матеріали, суд дійшов наступних висновків.

Щодо відповідності умов угоди вимогам КПК України та/або закону про кримінальну відповідальність
Судом встановлено, що укладена між прокурором та обвинуваченим угода містить формулювання обвинувачення, яке прокурор вважав доведеним та його правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, сформульоване в угоді обвинувачення відображає істотні обставини цього кримінального провадження, які відповідають формулі кваліфікації дій обвинуваченого.

Таким чином, формулювання обвинувачення, зазначене в угоді, обставини, описані в обвинувальному акті, а також підтвердження обвинуваченим цих обставин дають можливість суду дійти висновку про існування фактичних підстав для визнання обвинуваченими своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України у разі укладення угоди про визнання винуватості участь захисника є обов`язковою та забезпечується з моменту ініціювання укладення угоди.

Як встановлено з пояснень сторін, угоди про визнання винуватості була укладена за ініціативою обвинуваченого та за участі його захисника.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема, щодо нетяжких та тяжких кримінальних правопорушень, до яких згідно зі ст. 12 КК України належить злочин, вчинений обвинуваченим.

Згідно з абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена прокурором лише в разі завдання шкоди державним чи суспільним інтересам, а у випадках, коли кримінальним правопорушенням завдано додатково (факультативно) шкоду фізичній особі - також за умови надання потерпілим письмової згоди прокурору на її укладення.

У даному провадженні потерпілого немає.

Таким чином, оскільки у кримінальному правопорушенні, щодо якого укладено угоди про визнання винуватості, основним безпосереднім об`єктом виступають публічні інтереси, суд констатує дотримання у цьому випадку вимог ч. 4 ст. 469 КПК України.

Щодо відповідності умов угоди інтересам суспільства
Кримінальний процесуальний закон зобов`язує прокурора при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості враховувати наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень (ст. 470 КПК України).

Так, за своєю правовою природою угода про визнання винуватості являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів: з одного боку держави (публічний, або суспільний інтерес), з іншого - обвинуваченого.

Суспільний інтерес є абстрактним оціночним поняттям і в узагальненому виді являє собою інтерес суспільства або усередненого представника цієї спільноти, пов`язаний із забезпеченням його благополуччя, стабільності, безпеки та сталого розвитку.

В угоді наявність суспільного інтересу обґрунтована сприянням у швидкому судовому провадженні, яке зможе забезпечити своєчасне та невідворотне покарання обвинувачених, а також запобіганням повторному вчиненню кримінальних правопорушень, як самими обвинуваченими, так і іншими особами.

Зокрема, зазначено, що затвердження угоди істотно скорочує часовий проміжок від моменту скоєння кримінального правопорушення до ухвалення підсумкового рішення судом, зменшує строки судового розгляду, у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях, а також витрати на забезпечення судового процесу, знижує навантаження на судові органи та прокуратуру.

Отже, із урахуванням того, що укладення угод у цьому кримінальному провадженні матиме вплив на усвідомлення іншими особами караності злочинних діянь, сприятиме прагненню суспільства до правослухняної поведінки, гарантуватиме невідворотність покарання, а також забезпечить справедливе та в розумні строки вирішення кримінального провадження, то суд вважає, що за таких обставин цілі та завдання кримінального провадження будуть досягнуті при мінімальних затратах ресурсів.

До того ж, на думку суду, було б недоцільним застосовувати загальний порядок кримінального провадження до обвинуваченого, враховуючи беззаперечне визнання ним своєї вини. На переконання суду, характер та тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, особу винного, його ставлення до вчиненого, сприяння здійсненню судового розгляду вказує на його бажання виправитись.

Щодо відповідності умов угоди вимогам закону в частині призначення покарання
За загальним правилом, домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом про кримінальну відповідальність. На думку суду, вказаних вимог закону сторони угоди дотримались.

Так, зі змісту угоди вбачається, що при узгодженні сторонами покарання було враховано і дотримано:

1) положення ст. 65 КК України, а саме сторони узгодили покарання у межах, встановлених санкціями статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені злочини; при визначенні меж покарання виходили із положень розділу X Загальної частини КК України; врахували характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів; взяли до уваги осіб винних; встановили відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання;

2) положення ч. 2 ст. 75 КК України, яка передбачає можливість звільнення обвинувачених від відбування основного покарання з випробуванням, виходячи з наступних мотивів.

3) положення ст. 76 КК України щодо необхідності покладення на обвинувачених обов`язків у зв`язку з їх звільненням від відбування основного покарання з випробуванням;

4) відсутність судимості у обвинуваченого, його характеристику, сімейний стан тощо.

Отже, із урахуванням цього у суду є достатні підстави вважати, що узгоджене сторонами покарання за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам призначення покарання.

Щодо порушення умовами угод прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб
Судом не встановлено обставин, які б могли свідчити, що умови угод порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Щодо добровільності укладення угоди
Обвинувачений підтвердив суду свій намір щодо укладення угоди та просив суд її затвердити.

Захист підтримав обвинуваченого.

Прокурор вказав на спільну узгодженість усіх викладених в угоді умов, підтвердивши добровільність їх укладення як з боку прокурора, так і з боку обвинуваченого.

На підставі цього суд переконався, що укладення угод сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені угодами.

Щодо можливості виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань
Відповідно до угод про визнання винуватості, укладеної між обвинуваченими та прокурором, обвинувачений зобов`язується співпрацювати з слідством.

Суд вважає, що з огляду на зміст наданих в судовому засіданні пояснень , обвинувачений вже виконав покладений на нього угодою зобов`язання.

Висновки
З урахуванням вищенаведених обставин суд констатує, що укладена у цьому кримінальному проваджені угода про визнання винуватості відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та закону України про кримінальну відповідальність.

Також судом не встановлено підстав для відмови в її затвердженні, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України.

З огляду на вказане суд приходить до висновку про необхідність її затвердження шляхом ухвалення вироку та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам КПК та КК України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін по справі та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 та призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили судом залишити без змін.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку на підставі угоди
Цивільний позов не заявлено.

Арешт у кримінальному провадженні не накладався.

Підстав для вирішення питань, пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченої, немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що, відповідно до ст. 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Долю речових доказів по кримінальному провадженню необхідно вирішити в порядку визначному ст. 100 КПК України.

Питання про процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, слід вирішити відповідно до положень ст.122, 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 9 вересня 2022 р., укладену між прокурором Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000236 від 24.08.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та на підставі угоди про визнання винуватості призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 2 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати по справі вартість проведеної експертизи в сумі 3020,48 гривень в дохід держави.

Речові докази по справі, які знаходяться у камері схову речових доказів ВП на СЗТ ГУНП у м. Києві залишки гранати Ф1, пробка, клейка стрічка (спецпакети № 5683516, 2128198) знищити; мобільний телефон «doogee», який повернуто обвинуваченому на відповідальне зберігання залишити останньому за належністю.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, та з урахуванням обмежень, визначених ч. 2 ст. 473 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Солом`янський районний суд м. Києва.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цих кримінальних правопорушень.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суддя ОСОБА_6 Ріхтер