Справа № 148/961/22
Провадження №1-кп/148/137/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року Тульчинський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
з боку обвинувачення- прокурора ОСОБА_3 ,
з боку захисту- обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина матеріали кримінального провадження №0000066, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.05.2022, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кирнасівка Тульчинського району Вінницької області, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1. ст. 354, ч. 4 ст. 358 КК України, -

встановив:
В травні 2021 року ОСОБА_4 , у невстановлені слідством дату та час, з метою незаконного отримання посвідчення водія, без передбаченого законом дозволу, попередньо домовившись із невстановленою особою, через соціальну мережу «Facebook», за грошову винагороду в сумі 1000 грн., незаконно придбав підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 із категоріями «А» ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на своє ім`я, для подальшого його використання за призначенням, яке отримане в порушення вимог постанови КМУ від 08.05.1993 року № 340 (зі змінами та доповненнями) «Про затвердження положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами».
В подальшому ОСОБА_4 25.05.2022 близько 16:45 год., керуючи мопедом марки «Хонда Діо», без державного номерного знаку, по вул. Пушкіна в м. Тульчин Вінницької області, у зв`язку із порушенням Правил дорожнього руху України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» був зупинений інспектором СРПП Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 , та інспектором ПОГ Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 , та під час перевірки необхідних документів водій ОСОБА_4 , маючи умисел, направлений на використання завідомо підробленого офіційного документа, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_1 із категоріями «А» ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , виданого 20.06.2001 ДАІ МВС-УВС на його ім`я, достовірно знаючи, що він його у встановленому законом порядку, не отримував, розуміючи суспільно небезпечний характер свого діяння, з метою підтвердження права керування транспортним засобом, пред`явив інспектору СРПП Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_10 вказане підроблене посвідчення водія, тобто використав завідомо підроблений документ. Працівниками поліції, при перевірці посвідчення водія ОСОБА_4 через інформаційні бази та шляхом його візуального обстеження виявлено ознаки підробки, у зв`язку з чим останнє вилучено.
Згідно отриманого органом досудового розслідування висновку експерта, бланк посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 , яке заповнене на ім`я ОСОБА_4 , видане 20.06.2001 ДАІ МВС-УВС, не відповідає встановленим зразкам аналогічних бланків посвідчень водія, що перебувають в офіційному обігу на території України, так як виготовлений не у відповідності до вимог, які пред`являються до даного виду документа.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано ч. 4 ст. 358 КК України, а саме використання завідомо підробленого документа.
Крім того, на початку червня 2022 року ОСОБА_4 , переслідуючи мету здійснення незаконної порубки дерев для заготівлі на зиму лісоматеріалів (дров), побоюючись факту свого викриття, заздалегідь обдумавши свої дії та передбачаючи їх відповідні наслідки, діючи умисно, вирішив здійснити підкуп працівника Державного підприємства «Тульчинське лісомисливське господарство» , який, на його думку, не є службовою особою, шляхом висловлення пропозиції про надання неправомірної вигоди (підкупу), за невчинення останнім в його інтересах будь-яких дій щодо можливої фіксації указаного факту, неповідомлення, у випадку його викриття, службових осіб даного підприємства та правоохоронних органів.
Виконуючи заздалегідь заплановані дії, попередньо дізнавшись від односельчан інформацію щодо працівника ДП «Тульчинське лісомисливське господарство», який виконував обов`язки з охорони територіально наближених та зручних для незаконної рубки лісових насаджень, 02.06.2022 близько 12:30 год. ОСОБА_4 прибув до адміністративного приміщення Журавлівського лісництва ДП «Тульчинське лісомисливське господарство», яке є структурним підрозділом вказаного підприємства, розташованого за адресою: вул. Лісова, 2, с. Маяки, Тульчинський район, Вінницька область, де почав очікувати працівника, який на переконання ОСОБА_4 , за грошову винагороду через підкуп міг забезпечити здійснення ним незаконної рубки, вказавши час та місце її проведення, щоб не бути викритим, а також шляхом неповідомлення забезпечити можливість укриття даного факту від правоохоронних органів та службових осіб ДП «Тульчинське лісомисливське господарство».
Відповідно ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, 02.06.2022 близько 13:00 год., перебуваючи на території Журавлівського лісництва ДП «Тульчинське лісомисливське господарство», підійшов до майстра лісу обходу № 2 ДП «Тульчинське лісомисливське господарство» ОСОБА_11 та в розмові з останнім, усвідомлюючи, що ОСОБА_11 є працівником ДП «Тульчинське лісомисливське господарство», який забезпечує охорону ввірених йому лісових угідь та не є службовою особою, у власних інтересах, здійснив йому пропозицію грошових коштів в сумі 4000 грн. в якості неправомірної вигоди.
В той же час, ОСОБА_11 , усвідомлюючи протиправність та незаконність дій ОСОБА_4 , про вказаний факт повідомив правоохоронні органи Тульчинського району, забезпечивши знаходження ОСОБА_4 до їх приїзду на місці вчинення кримінального правопорушення.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано ч. 4 ст. 358 КК України, як підкуп працівника підприємства, установи чи організації, а саме пропозиція працівникові підприємства, який не є службовою особою, надання неправомірної вигоди за невчинення працівником будь-яких дій з використанням становища, яке він займає, в інтересах того, хто пропонує таку вигоду.
Одночасно з обвинувальним актом до суду надійшла угода про визнання винуватості, яка укладена 28.06.2022 між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 .
За змістом даної угоди прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1. ст. 354, ч. 4 ст. 358 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести обвинувачений: за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень; за ч. 1 ст. 354 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень;
На підставі вимог ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань остаточне покарання ОСОБА_4 повинен понести у виді штрафу в розмірі 110 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1870 грн. В угоді зазначені наслідки її укладення та затвердження, передбачені ст. 473 КПК України, а також зазначені наслідки її невиконання.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1. ст. 354, ч. 4 ст. 358 КК України, та пояснив, що йому цілком зрозумілі надані законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, а також вид покарання, яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом. Просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджене покарання, при цьому вказав, що угода була укладена добровільно, без будь-якого примусу.
Захисник ОСОБА_5 підтвердив позицію обвинуваченого, заявив про відсутність будь-якого впливу на його підзахисного, добровільність укладення ним угоди, а тому просив затвердити угоду у кримінальному провадженні.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважав можливим затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди покарання.
Суд, вислухавши обвинуваченого, захисника, прокурора та дослідивши матеріали кримінального провадження, доходить наступних висновків.
Згідно п.1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
У пункті 2 ч. 1 ст. 468 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно положень ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого, у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій та переходить до розгляду угоди.
Згідно ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.
Так, подана на затвердження угода про визнання винуватості, у повній мірі відповідає вимогам ст.472 КПК України щодо її форми та змісту, датована та підписана відповідними сторонами, включаючи захисника, участь якого з моменту її ініціювання є обов`язковою.
Кримінальні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч. 1. ст. 354, ч. 4 ст. 358 КК України, у вчиненні яких обвинувачено ОСОБА_4 , за максимальною санкцією відповідно до визначеної у ст. 12 КК України класифікації є нетяжким злочином та кримінальним правопорушенням, можливість застосування угоди про визнання винуватості щодо яких прямо передбачена законом.
Погоджене сторонами угоди покарання перебуває в межах санкцій ч. 1. ст. 354 КК України та ч.4 ст. 358 КК України.
Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України та повністю усвідомлює наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, за результатом чого не отримано заяв сторін про відмову від угоди про визнання винуватості.
Суд також переконався, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним і воно не стало наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Отже, в підготовчому судовому засіданні судом встановлено відповідність умов угоди про визнання винуватості вимогам кримінального процесуального та кримінального закону, визначено правильність правової кваліфікації кримінальних правопорушень, вчиненням яких шкода заподіяна лише суспільним інтересам, тяжкість даних кримінальних правопорушень передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості; умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не виявлено обгрунтованих підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним; чи виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань є очевидно неможлим; не виявлено відсутності фактичних підстав для визнання винуватості, що у сукупності дає підстави для висновку про відсутність в даному конкретному випадку застережених законом підстав для відмови у затвердженні умов угоди про визнання винуватості.
З огляду на що суд вважає, що угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд відносить щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінальних правопорушень.
Також судом враховується, що ОСОБА_4 посередньо характеризується за місцем проживання, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.
Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 28.06.2022 між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_3 і призначення обвинуваченному узгодженого сторонами покарання.
Питання речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого в дохід держави відповідно до вимог ч.2 ст. 124 КПК України.
Керуючись ст.ст.314, 373, 374, 394, 473-475 КПК України, суд, -
ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 28 червня 2022 року, укладену між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000066.
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1. ст. 354, ч. 4 ст. 358 КК України, призначивши йому узгоджене сторонами угоди покарання: - за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень; - за ч. 1 ст. 354 КК України у виді штрафу, в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_4 , остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 110 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1870 (одна тисяча вісімсот сімдесят) грн.
Речовий доказ: посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , серії НОМЕР_1 , видане 20.06.2001 ДАІ МВС УВС, яке зберігається при матеріалах кримінального провадження №0000066, - знищити, скасувавши з нього арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 30.05.2022.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 5148 (п`ять тисяч сто сорок вісім) гривень 60 копійок витрат на залучення експерта.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1