ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1254/22 Справа № 192/90/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року, про відмову засудженому ОСОБА_7 у зарахуванні строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року було відмовлено засудженому ОСОБА_7 у зарахуванні строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання.
Як встановлено судом, ОСОБА_7 відбуває покарання в Солонянській ВК№21 за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 жовтня 2018 року у виді 4 років 9 місяців позбавлення волі.
Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 жовтня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним за ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 жовтня 2016 року у виді 9 місяців позбавлення волі і остаточно до відбуття призначено - 4 роки 9 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту взяття його під варту, а саме з 25 травня 2018 року. Зазначений вирок набрав законної сили 21 січня 2019 року.
Відомості про перебування ОСОБА_7 в умовах СІЗО у строк зазначений засудженим в клопотанні з 30 квітня 2015 року по 28 жовтня 2016 року матеріали справи не містять, однак судом встановлено, що останній за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 жовтня 2016 року був засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки та звільнений від відбування покарання із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки.
Тобто, за цим вироком суд, відповідно до ст. 75 КК України дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання та звільнив останнього від його відбування з випробуванням. Отже, з часу ухвалення 28 жовтня 2016 року вироку Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_7 вважається звільненим від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, який починає перебіг з дати ухвалення вироку суду.
Під час розгляду клопотання судом також встановлено, що вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 жовтня 2018 року ОСОБА_7 призначено покарання згідно з положеннями ст. 71 КК України - частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 жовтня 2016 року у виді 9 місяців позбавлення волі та остаточно до відбуття призначено - 4 роки 9 місяців позбавлення волі. Строк покарання визначено рахувати з часу затримання засудженого 25 травня 2018 року.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Враховуючи, що вироком суду від 25 жовтня 2018 року застосовано принцип часткового приєднання невідбутого ОСОБА_7 покарання, яке становить 2 роки 6 місяців 2 дні позбавлення волі, а ОСОБА_7 з цього строку приєднано лише 9 місяців позбавлення волі, оскільки від відбування покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 жовтня 2016 року він був звільнений на підставі ст. 75 КК України, зазначений вирок суду переглядався в апеляційному порядку та вирок набрав законної сили 21 січня 2019 року, то суд дійшов висновку про те, що підстави для зарахування строку попереднього ув`язнення у період з 30 квітня 2015 року по 28 жовтня 2016 року відсутні.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Засуджений в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року- скасувати та постановити нову, якою задовольнити його клопотання та застосувати до нього положення ч. 5 ст. 72 КК України.
В обґрунтування своєї скарги засуджений посилається на те, що судом першої інстанції при розгляді клопотання не враховано, що в період 2015 2016 року діяв Закон ОСОБА_8 , відповідно до якого один день тримання під вартою рахувався, як 2 дні позбавлення волі, і той факт, що засудженому частково зарахували строк за попереднім вироком не скасовує того, що він 3 роки тримався під вартою. Просить суд апеляційної інстанції розібратися в даному питанні та перерахувати йому відповідно до Закону ОСОБА_8 строк перебування під вартою з 25 травня 2018 року по 21 лютого 2019 року з розрахунку день за два, так як він відбуває покарання за кримінальне провадження від 2015 року, включно.
Позиції учасників судового провадження.
Засуджений в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги засудженого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, який був чинним до 21 червня 2017 року передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Як вбачається із матеріалів особової справи та як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 відбуває покарання в Солонянській ВК№21 за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 жовтня 2018 року у виді 4 років 9 місяців позбавлення волі.
Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 жовтня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним за ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 жовтня 2016 року у виді 9 місяців позбавлення волі і остаточно до відбуття призначено - 4 роки 9 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту взяття його під варту, а саме з 25 травня 2018 року. Зазначений вирок набрав законної сили 21 січня 2019 року.
Також, за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 жовтня 2016 року ОСОБА_7 був засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки та звільнений від відбування покарання із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки.
Тобто, за цим вироком суд, відповідно до ст. 75 КК України дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання та звільнив останнього від його відбування з випробуванням.
Отже, з часу ухвалення 28 жовтня 2016 року вироку Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_7 вважається звільненим від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, який починає перебіг з дати ухвалення вироку суду.
Під час розгляду клопотання судом також встановлено, що вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 жовтня 2018 року ОСОБА_7 призначено покарання згідно з положеннями ст. 71 КК України - частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 жовтня 2016 року у виді 9 місяців позбавлення волі та остаточно до відбуття призначено - 4 роки 9 місяців позбавлення волі. Строк покарання визначено рахувати з часу затримання засудженого 25 травня 2018 року.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
В своїй апеляційній скарзі засуджений зазначає, що судом першої інстанції при розгляді клопотання не враховано, що в період 2015 2016 року діяв Закон ОСОБА_8 , відповідно до якого один день тримання під вартою рахувався, як 2 дні позбавлення волі, і той факт, що засудженому частково зарахували строк за попереднім вироком не скасовує того, що він 3 роки тримався під вартою. Просить суд апеляційної інстанції розібратися в даному питанні та перерахувати йому відповідно до Закону ОСОБА_8 строк перебування під вартою з 25 травня 2018 року по 21 лютого 2019 року з розрахунку день за два, так як він відбуває покарання за кримінальне провадження від 2015 року, включно.
Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи засудженого та не вбачає правових підстав для перерахунку строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання відповідно до Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року, з розрахунку день за два, з огляду на наступне.
Так, вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 жовтня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним за ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 жовтня 2016 року у виді 9 місяців позбавлення волі і остаточно до відбуття призначено - 4 роки 9 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту взяття його під варту, а саме з 25 травня 2018 року. Зазначений вирок набрав законної сили 21 січня 2019 року.
Водночас, вказаним вироком було встановлено, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_7 вчинив 06 квітня 2018 року, тобто після втрати Законом України №838-VIII від 26 листопада 2015 року чинності (21 червня 2017 року).
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для перерахунку ОСОБА_7 за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 жовтня 2018 року, за ч. 2 ст. 186 КК України, строку попереднього ув`язнення з 25 травня 2018 року (момент взяття під варту засудженого) по 21 лютого 2019 року (дата набрання вироком законної сили) у строк відбування покарання з розрахунку день за два відсутні, оскільки злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, відповідно до вказаного вироку, засуджений вчинив 06 квітня 2018 року, тобто після втрати чинності так званого Закону Савченко, про який ОСОБА_7 зазначає в апеляційній скарзі. Тож, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що при ухваленні вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 жовтня 2018 року та призначенні покарання, судом першої інстанції правильно було застосовано закон України про кримінальну відповідальність та прийнято рішення рахувати засудженому строк відбуття покарання з моменту фактичного його затримання із розрахунку день за день, про що відображено в резолютивній частині судового рішення.
А тому, керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року, про відмову засудженому ОСОБА_7 у зарахуванні строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4