Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2537/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 , ОСОБА_6
прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого: ОСОБА_9 ,
захисника: ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Новоград-Волинської окружної прокуратури ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_10 зі змінами в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 жовтня 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст.121 КК України , яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ярунь Новоград-Волинського району Житомирської області, українця, громадянина України, пенсіонера, неодруженого, освіта вища, проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і обрано йому покарання за цим законом 5 (п`ять) років позбавлення волі.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу засудженому ОСОБА_9 обрати тримання під вартою строком на 60 діб до 20.12.2021 включно, або до моменту набрання вироком законної сили, в межах зазначеного строку взявши його під варту з залу суду.
Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту затримання.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_9 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення на один день позбавлення волі з 10.07.2019 по 11.07.2019.
Стягнути із засудженого ОСОБА_9 на користь держави судові витрати в сумі 6486 грн. 56 коп. за проведення експертиз.
Арешт накладений на сорочку; канцелярський ніж, речовину бурого кольору; 9 ножів, 1 ніж з чохлом, 2 кофти, бушлат, черевики скасувати та речові докази знищити.

Згідно вироку суду, ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за те, що 07 березня 2019 року близько 21 години 30 хвилин він та ОСОБА_12 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходились в будинку по АДРЕСА_2 , де між ними на грунті особистих неприязних відносин, виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_9 виник умисел, направлений на умисне заподіяння ОСОБА_12 тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 , сидячи з потерпілим в кімнаті будинку за столом, взяв у праву руку ніж, який був при ньому, клинком якого умисно наніс удар в живіт ОСОБА_12 , заподіявши потерпілому згідно висновку експерта за №188 від 15.03.2019, тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння у вигляді поранення передньої черевної стінки у епігастральній ділянці посередині /1,5 см нижче мечеподібного відростка грудини/, що проникало в черевну порожнину.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_9 скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України - 7 років позбавлення волі. Посилається на те, що вирок суду є незаконним, судом при призначенні покарання не дотримано ст.ст.50, 65 КК України. Зокрема, прийнявши рішення про призначення ОСОБА_9 мінімального покарання за скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд прийшов до помилкового переконання, що такий його розмір буде необхідним та цілком достатнім для виправлення винного і попередження вчинення ним нових злочинів. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на досудовому розслідуванні та під час розгляду кримінального провадження в суді ОСОБА_9 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та згідно з рішенням суду при призначенні покарання обвинуваченому враховано його особу, зокрема те, що він раніше несудимий, посередньо характеризується за місцем проживання, про вчинене ним кримінальне правопорушення не шкодує, а також те, що до обставин, які обтяжують його покарання віднесено вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Всупереч вимог ст. 370 КПК України судом недостатньо враховано ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення та рівень його суспільної небезпечності, що має значення для дотримання вимог кримінального закону під час вирішенні питання про призначення відповідної міри та розміру покарання. Зокрема, судом залишено без уваги, що вчинений ОСОБА_9 злочин, належить до категорії тяжких злочинів проти життя людини та санкція ч. 1 ст. 121 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Діями обвинуваченого спричинено настання тяжких наслідків у виді отримання потерпілим ОСОБА_12 небезпечних для життя та здоров`я людини тілесних ушкоджень, та у разі своєчасного не надання медичної допомоги потерпілому їх наслідки були б невиправними. Судом не в повному обсязі враховано поведінку та ставлення обвинуваченого до скоєного злочину, оскільки в ході досудового розслідування та судового розгляду провадження в суді першої інстанції ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та намагався переконати слідство і суд, що він ніяких дій не вчиняв, все сфальсифіковано слідчими органами, що повністю спростовується матеріалами кримінального провадження. Разом з тим, невизнання вини та відсутність розкаяння у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, свідчить про байдуже ставлення ОСОБА_9 до своїх дій та про те, що він належних висновків для себе не зробив, не розкаявся у скоєному, а це, в свою чергу, слід розцінювати як обрання обвинуваченим способу захисту шляхом надання неправдивих показань та намагання уникнути справедливого покарання за злочин, так як він не усвідомив всієї тяжкості вчиненого ним протиправного діяння. Судом першої інстанції належно не враховано обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення та поведінку обвинуваченого, який у ході суперечки з потерпілим наніс йому удар клинком ножа у живіт, після чого покинув місце скоєння злочину, не надавши першої допомоги потерпілому, не викликав швидку медичну допомогу. Крім того, поза належною увагою суду залишено наявність обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що є важливим при призначенні покарання, оскільки відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 07.03.2019 ОСОБА_9 вживав спиртні напої, що в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . Таким чином, перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння внаслідок вживання спиртних напоїв достовірно підтверджується матеріалами кримінального провадження. Судом належно не вмотивовано, яким чином за наявності вказаної обставини, яка обтяжує покарання ОСОБА_9 - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також задовільної характеристики, інших зазначених вище обставин кримінального провадження та за відсутності обставин, що пом`якшують покарання засудженого, суд дійшов висновку про необхідність призначення мінімального покарання, встановленого санкцією інкримінованої засудженій статті КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_9 просить вирок суду щодо ОСОБА_9 за ч.1 ст. 121 КК України, змінити та обрати йому міру покарання не пов`язаної з позбавленням волі. Посилається на те, суд при обранні міри покарання, взяв в основному до уваги, що ОСОБА_17 не визнав своєї вини і спонукав потерпілого до дачі неправдивих показів, що є характерним для скоєння нового правопорушення. Між тим захист вважає, що суд не взяв до уваги, що засуджений є людиною похилого віку, є пенсіонером, за останні роки, як до так і після скоєння правопорушення, ні до кримінальної ,ні до адміністративної відповідальності не притягувався. З цього слід зробити висновок, що ОСОБА_9 не схильний до скоєння нових правопорушень, і позиція суду що існує середня ймовірність вчинення повторного правопорушення, не ґрунтується на достовірних доказах. На думку захисту суд в неповній мірі врахував позицію органу апробації, згідно з висновком якого ОСОБА_9 не становить суспільної небезпеки та можливе його виправлення без позбавлення волі. У вироку суду зазначено, що потерпілий не наполягає на суворому покаранню, між тим в судовому засіданні потерпілий просив не позбавляти ОСОБА_17 волі, і це не дивлячись на те, що через поведінку ОСОБА_17 він був притягнений до кримінальної відповідальності. Що стосується нез`явлення ОСОБА_17 до суду ,то в даному випадку суд повинен був взяти до уваги, що період 2020-21 р.р. це періоди карантину і підзахисний в цей час також хворів, про що в суді повідомляли його родичі. В зв`язку з наведеним вважає, що з врахуванням особи засудженого того, що тяжких наслідків не настало, після подій 7 березня 2019р. потерпілий сам сходив до лікарні, що між ОСОБА_17 та потерпілим більше не було ніяких протиріч, а тому у апеляційної інстанції є всі підстави обрати засудженому міру покарання не пов`язаної з позбавленням волі.

В змінах до апеляційної скарги захисника ОСОБА_16 захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а провадження у справі закрити на підставі п. 2 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях ОСОБА_9 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Посилається на те, що досудове розслідування проведено однобічно, виключно з обвинувальним ухилом, а судове рішення винесене з грубим порушенням вимог матеріального та процесуального права. Зокрема, під час досудового розслідування достовірно установлено, що жоден зі свідків, указаних обвинуваченням не був очевидцем безпосереднього нанесення тілесних ушкоджень потерпілому. Правильність показань потерпілого не була встановлена за допомогою спеціальних знань, що може бути усуненим під час апеляційного розгляду справи шляхом призначення додаткової судово-медичної експертизи щодо дослідження нових обставин отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_12 . Вказує, що при призначенні покарання підсудному не враховані матеріали органу пробації та висновок досудової доповіді від 14.02.2020 (т.1. а.с. 54-56) щодо можливості виправлення та перевиховання підсудного без ізоляції від суспільства та позбавлення волі. У зв`язку з наведеним вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_10 в суді апеляційної інстанції підтримав свою апеляційну скаргу, в якій просив закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України, просив її задовольнити, заперечив проти апеляційної скарги прокурора. ОСОБА_9 підтримав зміни до апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 , заперечив проти апеляційної скарги прокурора.

Прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив проти змін захисника ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 до апеляційної скарги попереднього захисника.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали зміни захисника ОСОБА_10 до апеляційної скарги та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, доводи та думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу процесуального прокурора та заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника зі змінами, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора та зміни до апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

В ході розгляду кримінального провадження судом в повному обсязі було дотримано вказані норми та постановлено законне, обгрунтоване та вмотивоване рішення, з яким погоджується і колегія суддів. Висновок суду про вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах, а доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду кримінального провадження .

Доводи захисника обвинуваченого, викладені в його змінах до апеляційної скарги, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Зокрема, безпідставними є доводи про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанціях обставинам кримінального провадження.

Натомість слід зазначити, що у вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визначеного судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, вказано чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Наведено докази на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_9 , проведена експертиза, допитані обвинувачений, потерпілий та свідки, показанням яких надана відповідна правова оцінка відповідно до положень ст.ст. 86,87, 89, 94 ПК України, проведені експертизи.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України грунтується на показах потерпілого ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які було детально допитані під час судового розгляду провадження та іншими доказами у справі, а саме:

- показами свідка ОСОБА_20 , який в судовому засіданні пояснив, що він ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 зібрались в його дома випили та почали грати в карти, він пішов попити води коли повернувся ОСОБА_17 сказав що їде додому, він його провів та повернувся до хати та почув коли ОСОБА_22 говорив, щоб ОСОБА_17 не втікав бо він його всеодно посадить за те, що підрізав.

- показами свідка ОСОБА_23 , який в судовому засіданні пояснив, що він ОСОБА_17 , ОСОБА_22 та ОСОБА_24 зібрались вдома у ОСОБА_25 випили та почали грати в карти, коли зібрались іти до дому він почув як ОСОБА_22 говорив Вітька не втікай я тебе посаджу, він запитав ОСОБА_22 , що сталось останній підняв кофту та показав що у нього тече кров та сказав, що його порізав ОСОБА_17 .

- рапортом старшого інспектора чергової частини Новоград-Волинського РВП від 08.03.2019, відповідно до якого 07.03.2019 до Ярунського медпункту звертався ОСОБА_12 за медичною допомогою із ножовим пораненням живота (а.п. 174).

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 08.03.2019 у ОСОБА_12 про спричинення йому ОСОБА_9 ножового поранення в область живота (а.п. 175).

- протоколом огляду місця події від 08.03.2019 з фототаблицею до нього, відповідно до якого в присутності понятих за участю спеціаліста було оглянуто приміщення палати №4 хірургічного відділення Новоград-Волинського міськрай ТМО, в ході якого вилучено одяг потерпілого ОСОБА_12 (а.п. 176-178).

- протоколом огляду місця події від 08.03.2019 з фототаблицею до нього, відповідно до якого в присутності понятих за участю спеціаліста було оглянуто домоволодіння по АДРЕСА_2 (а.п. 180-183).

- протоколом обшуку від 08.03.2019 з відеозаписом до нього, відповідно до якого в присутності понятих за участю спеціаліста було проведено обшук у домоволодінні по АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено кухонні ножі (185-187).

- висновком експерта №7/16 від 26.03.2019, відповідно до якого виявлена на марлевому тампоні кров може походити від ОСОБА_12 (а.п. 191-195).

- висновком експерта №77-МК від 10.05.2019, відповідно до якого ушкодження на тілі потерпілого ОСОБА_12 можливе від дії клинків ножів №№4,6,7,9 (а.п. 197-203).

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.03.2019 з фото таблицею до нього, під час якого потерпілий ОСОБА_12 детально розповів та показав на місці обставини спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_9 (а.п. 211-215).

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.03.2019 з фото таблицею до нього за участю свідка ОСОБА_26 , під час якого останній розповів та показав на місці обставини спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 (а.п. 216-220).

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.03.2019 з фото таблицею до нього за участю свідка ОСОБА_27 , під час якого остання розповіла та показала на місці обставини спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 (а.п. 222-225).

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.03.2019 з фото таблицею до нього за участю свідка ОСОБА_28 , під час якого останній розповів та показав на місці обставини спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень. (а.п. 227-231)

- висновком експерта №188 від 15.03.2021 щодо тяжкості та локалізації тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 (а.п. 232-233).

- висновком експерта №212 від 22.03.2019, згідно якого при проведенні слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_12 описав та показав обставини спричинення йому ОСОБА_17 тілесних ушкоджень (а.п. 234-235).

Таким чином, проаналізувавши всі зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази, які визнані судом допустимими, суд першої інстанції дійшов висновку, що стороною обвинувачення доведено те, що ОСОБА_9 заподіяв потерпілому ОСОБА_22 умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів.

Твердження захисника про те, що залишилися не перевіреними показання обвинуваченого та першочергові показання потерпілого про отримання тілесних ушкоджень внаслідок того, що останній напоровся на ніж, який знаходився на столі та лежав лезом до нього є безпідставними, оскільки потерпілий пояснив, що надавав неправдиві покази на прохання обвинуваченого, а показанням обвинуваченого з приводу невизнання ним вини, судом було надано правову оцінку.

Доводи про те, що достовірно не встановлено знаряддя злочину не спростовують в даному випадку вини ОСОБА_17 у вчиненні вказаного злочину, оскільки його вина підтверджується сукупністю інших доказів по провадженню.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу відсутності в діях обвинуваченого ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, неповноти досудового розслідування та судового розгляду були предметом розгляду судом першої інстанції і обгрунтовано відхилені судом з наведенням мотивів такого рішення у вироку. З вказаними висновками суду погоджується і колегія судді апеляційного суду.

Таким чином колегія суддів вважає, що судом повно та всебічно встановлено обставини вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, усі надані стороною обвинувачення докази досліджені та оцінені у відповідності до положень ст.94 КПК України, та зроблено законний, обґрунтований та вмотивований висновок про визнання ОСОБА_9 винним у вчиненні правопорушення за ч.1 ст. 121 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника з приводу призначення суворого покарання та доводів апеляційної скарги прокурора з приводу призначення обвинуваченому ОСОБА_9 м`якого покарання, слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим так і іншими особами.

Суд першої інстанції при призначенні покарання зазначених вимог закону на думку колегії суддів дотримався.

Відповідно до санкції ч.1 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, каліцтво статевих органів, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя, карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що покарання у виді у виді 5 років позбавлення волі буде найбільш відповідати принципам та цілям призначення покарання і буде найбільш необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження ним нових злочинів.

Так, ОСОБА_9 вчинив про життя та здоров`я людини, який відноситься до категорії тяжких злочинів. Суд при призначенні покарання обвинуваченому йому покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом"якшують та обтяжують покарання.

Так судом першої інстанції обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 характеризується за місцем проживання задовільно, не одружений, раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання, судом не встановлено, злочин вчинив в стані алкогольного сп`яніння, вину не визнав, намагався уникнути кримінальної відповідальності, за що судом неодноразово застосовувався привід до нього, спонукав потерпілого до дачі завідомо неправдивих свідчень, висновок досудової доповіді згідно якої існує середня ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, думку потерпілого, який не наполягає на суворому покаранні обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції призначив ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 роки, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів та соціальної реабілітації, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Доводи прокурора про те, що призначене судом покарання обвинуваченому ОСОБА_9 у виді 5 років позбавлення волі не є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових умисних злочинів, оскільки обвинувачений вину у скоєному злочині не визнав, та про те, що при призначенні покарання суд не врахував обставини, які впливають на вид та розмір покарання є безпідставними, оскільки невизнання вини обвинуваченого є його правом згідно Конституції України та інших законів України, а обов`язок доводити вину обвинуваченого покладено саме на орган обвинувачення.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що всі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір призначеного покарання були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, тому підстав для ухвалення нового вироку та призначення останньому більш суворого, з мотивів зазначених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає. З тих же мотивів відсутні підстави для призначення менш суворого покарання без ізоляції від суспільства, як на те зазначає захисник в апеляційній скарзі та змінах до неї.

Враховуючи вищевикладене, доводи прокурора про те, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело призначення м`якого покарання, а також доводи захисника про призначення надто суворого покарання, є надуманими та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, оскільки всі ці обставини були враховані судом при призначенні покарання.

Вважати призначине покарання явно несправдливим підстав немає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги прокурора Новоград-Волинської окружної прокуратури ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_10 зі змінами в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 жовтня 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст.121 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду України протягом трьох місяців з дня її ухвалення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, в той же строк з моменту отримання її копії.

Судді: