Категорія:запобіжний захід Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 червня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

У межах розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄДРДР під №0000692 від 11.11.2020 року, про обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.255-1 КК України, та ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189 КК України, прокурор подав письмове клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 на строк 60 днів, без визначення розміру застави, оскільки існують ризики того, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, та свідків які ще не допитувались під час судового розгляду, вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 червня 2022 року клопотання прокурора задоволено.

Обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 27 серпня 2022 року включно.
Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 постановлено обчислювати з 29 червня 2022 року, тобто з моменту винесення ухвали суду про застосування запобіжного заходу.
Таке своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інше кримінальне правопорушення, які і дають обґрунтовані підстави для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою. При цьому, будь-який інший більш м`який запобіжних захід, аніж тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та дієво запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам.
Не погодившись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, оскільки судом не було в повній мірі оцінено усі обставини в справі та не взято до уваги відсутність будь-яких доказів про наявність ризиків. Вказує, що прокурором не доведено переконливих і обґрунтованих припущень про наявність жодного з ризиків, які передбачені у ч.1 ст.177 КПК України та вказані у клопотанні. Звертає увагу суду, на те, що ОСОБА_7 є обвинуваченим у кримінальному провадженні, розгляд якого відбувається у Луцькому міськрайонному суді з червня 2021 року. Протягом цього періоду ОСОБА_7 відповідально ставився до своїх обов`язків, коректно себе поводив під час судових засідань, не вчиняв дій, спрямованих на затягування судового процесу. Вказує, що прокурором у поданому до суду клопотанні не зазначено виклад обставин, на підставі яких останній дійшов висновку про наявність ризиків і посилань на матеріали, що підтверджують ці обставини. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 за період з березня 2021 року інших кримінальних правопорушень не вчиняв, тому посилання на ризик вчинення інших правопорушень, по спливу 14 місяців з моменту оголошення підозри є голослівними. Разом з тим, зазначає, що таке клопотання уже розглядалось на досудовому розслідуванні та ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 18 березня 2021 року в його задоволенні було відмовлено. Крім того, вважає, що стороною обвинувачення подаючи клопотання про застосування запобіжного заходу, залишено поза увагою те, що кримінальне провадження уже рік перебуває на розгляді у суді, багато ризиків уже не можуть існувати такі як тиск на потерпілих та свідків. Так як, усі потерпілі допитані, а допит свідків прокурором не буде ініціюватись, про що було повідомлено як суд так і інших учасників процесу. Водночас, звертає увагу, суду на те, що ОСОБА_7 17 червня 2022 року звільнився з місць позбавлення волі (Маневицька ВК), де відбував покарання за інше кримінальне правопорушення. Перебуваючи в місцях позбавлення волі 14 червня 2022 року останнім було отримано клопотання прокурора про застосування міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому ОСОБА_7 знав про те, що судом буде вирішуватись відповідне клопотання. Ставлячись з відповідальністю до своїх обов`язків як обвинуваченого, не зважаючи на наявність вищевказаного клопотання, останній з`явився в судове засідання, не бажаючи переховуватись від суду. При цьому, 27 червня 2022 року обвинувачений офіційно працевлаштувався, щоб мати можливість утримувати себе та малолітнього сина, ОСОБА_14 , 2013 року народження. Окрім того, звертає увагу суду, на те, що ОСОБА_15 хворіє на цукровий діабет 2 типу середньої важкості, потребує постійного контролю рівня цукру, прийому препаратів та нагляду лікаря амбулаторно-діагностичного відділення. Також, обвинувачений хворіє і на ряд інших хронічних хвороб, що виключає можливість переховування і необхідність постійного нагляду лікаря.
Посилаючись на вищенаведені обставини, просить оскаржувану ухвалу в частині обрання запобіжного заходу скасувати та постановити нову, якою відмовити прокурору в задоволенні його клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати до ОСОБА_15 домашній арешт, із застосуванням засобів електронного контролю.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали з мотивів наведених у ній, прокурора, який скаргу заперечив та вказав про її безпідставність, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги законодавства при розгляді клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Судом встановлено, що у провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження №0000692 від 11.11.2020 року про обвинувачення ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.255-1 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_16 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

На думку апеляційного суду суд першої інстанції у відповідності з вимогами кримінального процесуального законодавства, врахувавши майновий та сімейний стан обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, інших даних про його особу, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно якої рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, обґрунтовано обрав йому запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, без визначення розміру застави.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 є неодноразово судимий, 17 червня 2022 року звільнений із ДУ «Маневицька виправна колонія №42», де посередньо характеризувався, однак в даний час обвинувачується як організатор у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.2 ст. 255-1 КК України, які згідно з ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких.
Зважаючи на це, колегія суддів повністю погоджується з висновком місцевого суду про те, що наявні ризики того, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків або ж вчинити інше кримінальне правопорушення.
Разом з тим, судом першої інстанції правильно встановлено, що прокурором не доведено наявність ризику незаконно впливати на потерпілих, оскільки останні допитані в ході судового розгляду.
З огляду на вищенаведене апеляційний суд вважає, що лише такий винятковий запобіжний захід, як тримання під вартою, зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором під час судового розгляду провадження, а не будь-який інший більш м`який, передбачений ст.176 КПК України.

Доводи апелянта про те, що наведені прокурором ризики того, що обвинувачений перебуваючи на волі може вчинити дії, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України нічим не підтверджені, на увагу суду не заслуговують, оскільки повністю спростовується матеріалами провадження, які фактично вказують про протилежне. А тому, такі доводи сторони захисту, з урахуванням наведених вище мотивів не дають жодних підстав для відмови в задоволенні клопотання прокурора або ж застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою.

Медичних протипоказань утриманню обвинуваченого в СІЗО в суді апеляційної інстанції не встановлено.
Разом з тим, місцевий суд також обґрунтованоне визначав розмір застави, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів із погрозою застосування насильства, з чим повністю погоджується і апеляційний суд.
Таким чином, доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду, з урахуванням наведених вище мотивів, не зменшують ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та не дають жодних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та відмови в задоволенні клопотання прокурора, як про це просить апелянт.

Будь-яких порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 червня 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , без визначення розміру застави, без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді