Справа № 744/694/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/508/22
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

27 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Розглянула в письмовому провадженні в м. Чернігові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному проваджені ОСОБА_5 на ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Новгород-Сіверської окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, з середньою спеціальною освітою, не працюючому, не одруженому, раніше судимому, з підстав недоведеності прокурором відомостей, наведених у клопотанні, про справжнє існування на цей час ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, про які вказує сторона обвинувачення.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на незаконність ухвали суду та просить її скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на термін 60 днів, тобто до 12 год. 30 хв. 23 листопада 2022 року, мотивуючи тим, суд не врахував, що при обранні 26 липня 2022 року ОСОБА_6 запобіжного заходу вже було підтверджено обґрунтованість підозри та наявність ризиків, визначених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Розгляд клопотання прокурора відбувався фактично у форматі обрання запобіжного заходу, а не його продовження, які є відмінними за своєю суттю.

Вважає, що підтверджені ухвалою слідчого судді від 26 липня 2022 року ризики продовжують мати місце і на даний час не зменшилися, а тому можливість переховування обвинуваченого від суду обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, за який передбачене покарання до 8 років позбавлення волі, отже, розуміючи тяжкість та невідворотність покарання він може безперешкодно залишити місце проживання, як особа, що не має стійких соціальних зв`язків, не працює та посередньо характеризується. При цьому, він розуміє, що вчинення ним крадіжки під час іспитового строку, матиме наслідком засудження його виключно до реального позбавлення волі.

Наявність вказаного ризику повністю підтверджена прокурором даними щодо особи обвинуваченого, які містяться у матеріалах провадження, та яким суд не надав належної оцінки, не врахував тяжкість злочину, неодноразові притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності, вчинення нового кримінального правопорушення у період іспитового строку, що з огляду на практику Європейського Суду є суттєвим елементом, який має враховуватись при обранні та продовженні строку запобіжного заходу.

Вказує на можливість обвинуваченого впливати на потерпілого, який є його братом, а також свідків, оскільки останні проживають з ним в одному населеному пункті та перебувають з ним у дружніх відносинах. У той же час, версія обвинуваченого щодо набуття телефону, яку він висловив у судовому засіданні,відрізняється від тієї, якої він притримувався під час досудового слідства, що підвищує ризик його впливу на потерпілого та свідка ОСОБА_7 , у разі домовленості з якими він може уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Можливість продовження злочинної діяльності ОСОБА_6 підтверджується тим, що у вчиненні нового майнового злочину він обвинувачується лише через три дні після постановлення 08 червня 2022року щодо нього обвинувального вироку із призначенням іспитового строку, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення.

Посилання суду на те, що потерпілий мовчазно погоджується з твердженням ОСОБА_6 про те, що телефон останній продав з його дозволу, не відповідають фактичним обставинам справи. ОСОБА_8 не допитувався у судовому засіданні, а під час досудового слідства самостійно, без будь-якого примусу повідомив про вчинене кримінальне правопорушення, категорично заперечував факт передачі телефону будь-кому, у тому числі брату, тим більше з метою його подальшого продажу.

Прокурор ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про свою особисту участь у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не просив, обвинувачений ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_8 на адресу суду заяву про бажання брати участь у судовому засіданні не подавали, а тому на підставі ч. 2 ст. 422-1 КПК України, було вирішено провести розгляд без виклику сторін. Матеріали кримінального провадження перебувають в суді першої інстанції, оскільки судовий розгляд триває, а тому на підставі ч. 1 ст. 406 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу прокурора та ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу. Проте, це не означає, що прокурор і суд дублюють повністю положення процесуального закону, які застосовуються під час досудового розслідування, враховуються особливості судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, при продовженні строку тримання під вартою суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 11 червня 2022 року в обідній час, знаходячись в альтанці поблизу озера «Казкове» в м. Семенівка, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час дії воєнного стану, таємно викрав з барсетки ОСОБА_8 мобільний телефон, вартістю 877 грн., чим спричинив останньому матеріальну шкоди, за що передбачена кримінальна відповідальність за ч. 4 ст. 185 КК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про обрання запобіжного заходу у виді взяття під варту через можливість переховування ОСОБА_6 від суду з підстав тяжкості можливого покарання та даних щодо особи обвинуваченого, за відсутності даних про не належну процесуальну поведінку останнього, не в повній мірі свідчать про необхідність обрання ОСОБА_6 найбільш суворого запобіжного заходу.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїй практиці наголошував на обов`язковості доказування існування ризиків, а не лише зазначення їх стандартного переліку. Так, у справі «Белевитський проти Росії», пп.111-112, вказано, що суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції.

Вказані прокурором дані про минулі судимості ОСОБА_6 , обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення в період іспитового строку та тяжкість можливого покарання, з урахуванням даних, які посередньо характеризують особу обвинуваченого, не є тими доказами, які вказують, що обвинувачений не буде дотримуватись належної процесуальної поведінки.

Минулі судимості та дані про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути розцінені, як критерій, що надає можливість тримати особу під вартою. При цьому, суд не може брати до уваги показання свідків, потерпілого та обвинуваченого, які ними надавались під час досудового слідства, як цього хоче сторона обвинувачення, адже судом буде надана оцінка виключно тим показанням, які будуть отримані судом під час судового розгляду, саме ці показання будуть оцінюватись з огляду на їх узгодженість між собою та іншими доказами у кримінальному провадженні.

Всі версії, які були предметом дослідження досудового розслідування, це те, що мало бути досліджено, спростовано або підтверджено належними і допустимими доказами стороною обвинувачення під час судового розгляду, яким суд повинен надати належну оцінку у судовому рішенні.

Той факт, що під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя прийшов до переконання про наявність заявлених стороною обвинувачення ризиків, не зобов`язують суд автоматично продовжувати строк дії запобіжного заходу, як помилково вважає прокурор.

З часу обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 минув час, були встановлені всі обставини вчинення кримінального правопорушення, допитані всі особи, складений обвинувальний акт та скерований до суду.

Факт родинних відносин з потерпілим та проживання в одному населеному пункті зі свідками, за відсутності доказів того, що на свідків чи потерпілого чинився тиск з боку сторони захисту, не може бути розцінений, як можливість обвинуваченого впливати на вказаних осіб, а тим більше не є тією обґрунтованою обставиною, яка дає можливість тримати особу під вартою.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що наведені прокурором обставини та докази на їх підтвердження свідчать про доведеність обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , однак, ні клопотання, ні матеріали провадження, ні пояснення прокурора, надані в судовому засіданні, не містять конкретних доводів та обґрунтованого мотивування наявності заявлених у клопотанні ризиків.

Твердження прокурора про необґрунтованість висновків суду є непереконливими, з урахуванням відсутності у матеріалах кримінального провадження даних про неналежну поведінку підозрюваного/обвинуваченого в процесі даного провадження. Не додано таких даних прокурором і до апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному проваджені ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строків тримання під вартою, без зміни.

Ухвала набуває законної сили після її постановлення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11