Справа № 459/1856/21
Провадження № 1-кп/459/379/2021
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2022 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Червонограді кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000159 від 03 червня 2021 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червонограда, Львівської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
раніше судимого 24.04.2020 р. Червоноградським міським судом Львівської області за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 28.05.2020 р. Сокальським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, на підставі розпорядження Червоноградського міського суду Львівської області від 27.05.2020 про виконання вироку, що набрав законної сили, поставлено на облік, як засудженого до покарання у виді громадських робіт. 17.09.2020 р. з метою забезпечення встановленого законом порядку відбування громадських робіт, ОСОБА_4 ознайомлено із умовами та порядком відбування покарання, а також попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт, після чого вручено направлення до комунального підприємства «Комунальник» для відпрацювання призначених громадських робіт.
В подальшому, ОСОБА_4 , на підставі наказу № 93-в/к від 21.09.2020 р. по КП «Комунальник», прийнятий для відбування громадських робіт на підприємство, де ознайомлений із графіком відбування громадських робіт на період з 21.09.2020 р. по 30.09.2020р. Однак на відпрацювання громадських робіт ОСОБА_4 не прибув, умисно та свідомо допустивши невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин з 23.09.2020 р. по 25.09.2020 р. та з 28.09.2020 р. по 30.09.2020р.
24.09.2020 р. та 05.10.2020 р. ОСОБА_4 скеровувались виклики в Сокальський міськрайонний відділ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області для з`ясування причин неявки на громадські роботи, на які засуджений не з`явився. Проведеними першочерговими розшуковими заходами 26.12.2020 р. було встановлено місцезнаходження ОСОБА_4 , який зобов`язався прибути в Сокальський міськрайонний відділ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, однак в подальшому не з`явився, у зв`язку із чим 04.01.2021 р. та 13.01.2021 р. ОСОБА_4 повторно скеровано виклики, на які останній не з`явився.
В подальшому, після встановлення місцезнаходження та відібрання пояснення у ОСОБА_4 , останній ознайомлений із графіком відбування громадських робіт на період з 19.05.2021 р. по 31.05.2021 р.. Однак, на відпрацювання громадських робіт ОСОБА_4 не прибув, умисно та свідомо допустивши невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин з 25.05.2021 р. по 28.05.2021 р. та 31.05.2021 р., чим порушив умови та порядок відбування громадських робіт.
Стороною обвинувачення дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав та пояснив, що відбув лише декілька годин громадських робіт, оскільки за громадські роботи йому ніхто коштів не оплачував, а він хотів заробити гроші. Просив, призначити йому більш м`яке покарання.
Оскільки фактичні обставини справи не оспорюються учасниками судового провадження, показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження фактичних обставин справи, не маючи сумнівів у добровільності їх позицій, тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дослідження фактичних обставин справи обмежив допитом обвинуваченого та дослідженням даних у справі, що характеризують особу обвинуваченого.

Учасникам судового провадження роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване, доведена повністю. Відтак, дії обвинуваченого правильно кваліфіковано за ч.2 ст.389 КК України.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно з п.3 вищевказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
Обираючи вид покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість вчиненого діяння, що є проступком, враховується й особа обвинуваченого, що є людиною молодого віку, на обліку у психіатра чи нарколога не перебуває, скарг на нього не надходило, раніше судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Враховуючи наявні пом`якшуючі обставини та особу обвинуваченого, суд вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України у виді арешту.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
А тому, при призначенні остаточного покарання суд враховує вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 24.04.2020 року.
Згідно інформації про кількість відпрацьованих годин громадських робіт, ОСОБА_4 відбуто 24 години громадських робіт. Невідбутими залишилися 96 год. громадських робіт.
Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 72 КК України одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт. Таким чином, 96 год. невідбутих громадських робіт дорівнює 12 дням арешту.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні відсутній.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на 1 (один) місяць.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України остаточне покарання ОСОБА_4 визначити шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Червоноградського міського суду від 24.04.2020 року та призначити у виді арешту строком на 1 (один) місяць і 12 днів.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1