ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1789/22 Справа № 215/5786/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 у провадженні за №0000216 від 10.06.2021 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України,
за участі:
секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 , ( в режимі відеоконференції), -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 22 липня 2022 року.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції, врахувавши тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 злочину, за який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, у разі визнання його винуватим, особу обвинуваченого, який не працює, неодружений, а також те, що він порушував умови раніше застосованого судом запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, дійшов висновку, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, які підлягають допиту в судовому засіданні, чим обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню не зменшилися та продовжують існувати, тому продовжив строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не погоджуючись з цією ухвалою, обвинувачений ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період доби.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги обвинувачений посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення. Так, апелянт зазначає, що ризики, на які посилається прокурор у своєму клопотанні про продовження строку тримання під вартою, є недоведеними, ґрунтуються на припущеннях сторони обвинувачення та не підтверджуються доказами у цьому провадженні. Між цим, звертає увагу на те, що ризик впливу на свідка ОСОБА_7 , чим було мотивоване рішення суду, є безпідставним, оскільки ці обставини не відповідають дійсності та цей свідок є зацікавленою особою - його рідною тіткою, однак суд, не врахував ці пояснення та дійшов висновків, які не підтверджуються доказами у цьому провадженні.
Окрім того, обвинувачений вказує, що він має постійне місце реєстрації і проживання, до його затримання працював на будівництві та намірів переховуватися від суду чи впливати на свідків не має, проте суд, незважаючи на ці обставини, не знайшов підстав для зміни йому запобіжного заходу на більш м"який та безпідставно продовжив строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. З урахуванням наведених обставин та необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, просить розглянути його скаргу та ухвалу скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Так, апеляційним судом встановлено, що в провадженні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження, які внесено до ЄРДР за №0000216 від 10.06.2021 щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України.
Ухвалою слідчого судді від 11.06.2021 на стадії досудового розслідування ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, але покладені ухвалою суду обов`язки обвинуваченим не були виконані, тому в подальшому запобіжний захід було змінено на більш суворий у вигляді тримання під вартою, який продовжувався ухвалами суду першої інстанції, останній раз 24.05.2022.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд також, у відповідності до ст. 178 КПК України, належним чином врахував, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, за який, у разі визнання його винуватим, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, особу обвинуваченого, який не працює, неодружений, й те, що він порушував умови раніше застосованого судом запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, які підлягають допиту в судовому засіданні, чим обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню, не зменшились та продовжують існувати, та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу, зокрема й домашнього арешту, про що йдеться в апеляційній скарзі.
Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованим.
Разом з цим, доводи скарги обвинуваченого про те, що ризики у провадженні є недоведеними, не заслуговують на увагу, оскільки ризики, вказані в ухвалі, судом встановлені та підтверджуються наявними у провадженнями доказами, відповідно до яких, ці ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Посилання апелянта на те, що він має постійне місце реєстрації і проживання, до його затримання працював на будівництві та намірів переховуватися від суду чи впливати на свідків не має, є неспроможними, оскільки ці обставини не спростовують встановлених ризиків, та не є достатніми стримуючими факторами належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Отже, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
При цьому, переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, апеляційним судом не встановлено.
Колегія суддів зважає на тривалість строку застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак на думку суду, у цьому провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала є вмотивованою і обґрунтованою, постановленою у відповідності до вимог закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги обаинуваченого.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 травня 2022 року щодо ОСОБА_5 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4