Справа № 522/380/21
Провадження № 1-кп/522/1856/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000726 від 29.11.2020 року відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з ст. 89 КК України раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 26 листопада 2020 року приблизно о 20 годині 30 хвилин через мережу Інтернет, з використанням месенжеру «Telegram», з метою особистого вживання, незаконно придбав у невстановленої особи під іменем « ОСОБА_5 », шляхом знахідки (закладки), психотропну речовину, а саме: амфетамін, плодове тіло грибів, що містить псилоцин, та наркотичний засіб канабіс, які у подальшому незаконно зберігав для особистого вживання при собі.

Так, 29 листопада 2020 року приблизно о 13 годині 10 хвилин на спортивному майданчику Загальноосвітньої школи № 77, розміщеної за адресою: м. Одеса, вул. Транспортна, 12, працівниками БПОП ГУНП в Одеській області, під час патрулювання виявлено ОСОБА_4 , який, побачивши працівників поліції, вів себе підозріло, відразу ж почав щось ховати до правої кишені куртки.

В подальшому, 29 листопада 2020 року приблизно о 13 годині 40 хвилин слідчо-оперативною групою Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000726 від 29.11.2020, за участю двох понятих проведено особистий обшук ОСОБА_4 , в ході якого у останнього виявлено та вилучено:

- з лівої кишені куртки полімерний предмет циліндричної форми чорного кольору з скляною ємністю та полімерною трубкою чорно-зеленого кольору, на внутрішніх поверхнях яких виявлено нашарування речовини темно-коричневого кольору, яка містить особливо-небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено екстракт канабісу, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,360г;

- з нагрудної сумки та з правої кишені куртки два полімерні пакетики з замком «zip lock» з речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору, масами 4,81г та 1,81г, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, маса якого в висушеному стані становить 4,30г та 1,61г.

Вказані психотропні речовини та наркотичні засоби, обіг яких заборонено ОСОБА_4 незаконно придбав та незаконно зберігав при собі з метою особистого вживання.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за кваліфікуючими ознаками - незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин без мети збуту.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні вищевказаного кримінального проступку визнав та підтвердив, що дійсно вчинив дане кримінальне правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин. Пояснив, що зберігав наркотичний засіб для власного вживання, у вчиненому щиро кається, зробив відповідні висновки та завірив суд, що подібне більше не повториться, просив його суворо не карати та призначити найбільш м`яке покарання.
Прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у виді 1 року обмеження волі з випробувальним терміном 1 рік.
Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було розяснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
За таких обставин, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України.
Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, повністю доведена.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 309 КК України, а саме: незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту.
Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального проступку.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, - відсутні.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.
Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».
Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.
Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.
Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Питання звільнення від відбування покарання з випробуванням врегульоване статтею 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд, при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення є кримінальним проступком, у якому він щиро покаявся.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує його особу, те що він є громадянином України, має постійне місце реєстрації та проживання в м. Одесі, у лікаря на наркологічному обліку не значиться.

Також суд враховує, що ОСОБА_4 є раніше не судимою особою.
Згадані обставини, а також відомості про особу обвинуваченого, в своїй сукупності та співвідношенні дають суду підстави для призначення обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 року обмеження волі.
Застосування інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, у даному випадку, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ним нових злочинів.
У той же час, відповідно до вимог ст.76 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженого для встановлення факту виправлення, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
У зазначеному кримінальному провадженні особи потерпілими невизнавалися, цивільний позов не заявлявся.
Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог глави 8 Розділу І КПК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Витрати на залучення експертів склали 3269,00 грн., на підтвердження чого стороною обвинувачення було надано суду відповідні докази.
Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 100, 349, 366-371, 373, 374, 375, 376, 395, 532КПК України,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання у виді обмеження волі строком 1 рік, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Строк відбування покарання, а саме строк випробування, ОСОБА_4 рахувати з моменту ухвалення вироку, тобто з 17.06.2022 року.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Стягнути із засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи наркотичних засобів, психотроптних речовин, їх аналогів та перкурсорів у сумі 3269,00 (три тисячі двісті шістдесят дев`ять) грн.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 11.12.2020 року (справа №522/6774/20, провадження №1-кс/522/15358/20), а саме на: електронні ваги, паперовий згорток з речовиною, два пристрої для куріння, один зіп-пакетик з грибами, пластмасову баночку з речовиною, два зіп-пакетики з речовинами рослинного походження.

Речові докази по даному кримінальному провадженню: електронні ваги, паперовий згорток з речовиною, два пристрої для куріння, один зіп-пакетик з грибами, пластмасову баночку з речовиною, два зіп-пакетики з речовинами рослинного походження знищити; спецпакети №№5417421, 5417420, 5417425, 3119244, 3119241 знищити.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку суду після його проголошення.
Суддя ОСОБА_1