У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №№0004433, 0002494, 0001152

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 10.04.2012 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці;
-06.12.2012 Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці;
- 14.07.2017 Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
-18.04.2017 Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік;
- 31.10.2019 Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
- 29.07.2020 вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва за ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць

-обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів за ч.2 ст. 185 КК України, вчиненого 19.11.2019, та покарання, призначеного за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29.07.2020 (епізод 28.12.2019) шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 : на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 1307,60 грн., та на користь ОСОБА_8 259,33 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди

Вирішено питання про речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок змінити та призначити більш м`яке покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що він вчинив кримінальні правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, оскільки працював неофіційно та йому потрібно було утримувати новонароджену дочку та її мати, з якою перебуває у цивільному шлюбі.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

19.11.2019 приблизно о 19:34, ОСОБА_7 знаходився у приміщенні магазину "Ева" за адресою: м. Миколаїв, вул. Крилова 9/2, та, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що його злочині дії не помітні для оточуючих, шляхом вільного доступу, таємно викрав з полиці магазину туалетну воду «Версачі», вартістю 746,80 грн.
Після чого, утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, 07.07.2020 приблизно о 16:52 ОСОБА_7 знаходився у м.Миколаєві на перетині вул. Скороходова та вул. Погранична.

ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, спрямований на таємне викрадення майна, діючи повторно, скориставшись відсутністю уваги оточуючих та ОСОБА_8 , котрий сидів на лавці за вказаною вище адресою, таємно, шляхом вільного доступу, викрав поліетиленовий пакет, який лежав на лавочці поряд із потерпілим, в якому знаходився мобільний телефон вартістю 259, 33 грн. Після чого ОСОБА_7 , утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

25.02.2020, приблизно о 18:26, ОСОБА_7 знаходився у приміщенні супермаркету «Гіппо», який розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Шосейна, 15/1. Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, скориставшись відсутністю уваги як персоналу супермаркету «Гіппо», так і сторонніх осіб, таємно, шляхом вільного доступу, викрав майно, яке належить ТОВ «СВАНТОВІТ»: дві пляшки напою алкогольного «Alexandrion 7» об`ємом 0,5 л. кожна, загальною вартістю 455 грн 38 коп., які поклав у внутрішні кишені свого верхнього одягу та пройшов повз касу, не розрахувавшись за вказані товари.

Після чого, ОСОБА_7 , утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно. Його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_7 належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Захисник ОСОБА_6 просила апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити.

Прокурор просив в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України вирок змінити в частині застосування вимог ч. 4 ст. 70 КК України через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та остаточне покарання визначити за сукупністю злочинів за оскаржуваним вироком та вироком від 29.07.2020.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 є обґрунтованими та відповідають дослідженим судом доказам. Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України і в цій частині апелянтом вирок не оскаржується.

Що стосується призначеного покарання, то відсутні вважати його занадто суворим, як зазначив апелянт.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом дотримані та обвинуваченому призначено покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (нетяжкого злочину).

Також достатньо враховані дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, перебуває на обліку в наркологічному диспансері внаслідок вживання опіоїдів.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, визнано щире каяття, визнання провини, а обставини, які обтяжують покарання, не встановлено.

З урахуванням наведених даних про особу обвинуваченого, суд дійшов обгрунтованого висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі, яке передбачено санкцією ч.2 ст. 185 КК України, та за розміром призначене покарання не є максимальним.

Посилання обвинуваченого на вчинення злочину у зв`язку з скрутним матеріальним станом, не є підставою для пом`якшення призначеного покарання.

Призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з тим, судом першої інстанції не правильно застосовано закон про кримінальну відповідальність.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши вирок від 29.07.2020 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає, при призначенні остаточного покарання не вірно застосовано вимоги ч.4 ст. 70 КК України.

За оскаржуваним вироком злочини вчинено 19.11.2019, 25.02.2020 та 07.07.2020, тобто до ухвалення вироку Корабельного районного суду м.Миколаєва від 29.07.2020.

За оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні 19.11.2019, 25.02.2020 та 07.07.2020 крадіжок, та його дії кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України.

Суд першої інстанції правильно призначив покарання за ч. 2 ст. 185 КК України за вчинення вище вказаних крадіжок.

Разом з тим, враховуючи, що за попереднім вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29.07.2020 ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.15,ч.2 ст. 185 КК України, за вчинення крадіжки 28.12.2019, тобто у даному кримінальному провадженні злочини вчинені до постановлення вироку від 29.07.2020, то остаточне покарання підлягало визначенню на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за даним вироком та за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29.07.2020.

Між тим, остаточне покарання хоча і визначено з посиланням на вимоги ч. 4 ст. 70 КК України, але судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки остаточне покарання визначено шляхом часткового складання призначених покарань лише за епізодом за 19.11.2019 за оскаржуваним вироком та за вироком від 29.07.2020 за епізодом від 28.12.2019, що не відповідає вимогам закону.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що вирок суду першої інстанції слід змінити в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки вирок підлягає зміні у звязку із невірним застосуванням вимог ч.4 ст. 70 КК України.

Керуючись ст. 404, 407, 409, 424, 425, 532 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2022 року щодо ОСОБА_7 змінити в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів за даним вироком та за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29.07.2020 ОСОБА_7 шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.

В іншій частині зазначений вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3