Справа № 527/1865/22
провадження № 1-і/527/58/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2022 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
в режимі відеоконференції прокурора ОСОБА_3 ,
в режимі відеоконференції обвинуваченого ОСОБА_4 ,
в режимі відеоконференції захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000039, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.01.2020 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.307 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадження Глобинського районного суду Полтавської області надійшло клопотання прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .
В обґрунтування клопотання зазначено, що в провадженні Чугуївського міського суду Харківської області перебуває вищезазначене кримінальне провадження. У вказаному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався судом. Станом на цей час існує необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може їм запобігти. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років. Враховуючи вищевикладені обставини, які в своїй сукупності свідчать про те, що з огляду на тяжкість інкримінованого злочину, вбачається ризик того, що ОСОБА_4 може вчинити спробу переховуватись від суду. З огляду на те, що обвинуваченому безпосередньо відомо місце фактичного мешкання свідків у вказаному кримінальному провадженні та перебуваючи на волі обвинувачений може незаконно впливати на останніх. У зв`язку з існуванням вищезазначених ризиків, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зазначеним вище ризикам, прокурор просив продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 2 місяці.
Згідно Розпорядження Голови Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 року на підставі ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» змінено територіальну підсудність судових справ Чугуївського міського суду Харківської області за Глобинським районним судом Полтавської області.
Відповідно до п. 5 роз`яснення Верховного Суду від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», у разі неможливості у визначений КПК України строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою його може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому ч.3 ст. 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності-іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями клопотання про продовження строків тримання під вартою передано для розгляду судді ОСОБА_1 .
Оскільки територіальну підсудність справ змінено, однак сама кримінальна справа на розгляд до Глобинського районного суду Полтавської області не була передана, суд дійшов висновку про необхідність вирішення питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою одноособово.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, та надав пояснення, аналогічні викладеним в клопотанні.
Захисник та обвинувачений проти задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 заперечували, прохали застосувати більш м`який запобіжний захід.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження в рамках заявленого клопотання, приходить до наступного висновку.
Згідно ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Згідно п.1, п. 3, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (Бекчиєв проти Молдови §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (Ідалов проти Росії, Гарицьки проти Польщі, Храїді проти Німеччини, Ілійков проти Болгарії).
Суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі Ілійков проти Болгарії № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів.
Вирішуючи клопотання прокурора, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі суспільну небезпечність та тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінуються ОСОБА_4 , суд враховує те, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років, а відтак, з урахуванням наведених даних суд вважає, що обставини регламентовані ст.ст.177, 194 КПК України є дійсними.
Суд приходить до висновку, що вказані ризики, на цей час є реальними, враховуючи зміст пред`явленого обвинувачення, а також тяжкість кримінального правопорушення, характер та обставини протиправних дій, в яких ОСОБА_4 обвинувачується.
Зазначені обставини свідчать про те, що обвинувачений, усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.
Вказані обставини судом враховані при розгляді клопотання прокурора.
А відтак, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.
Крім того, суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі Ілійков проти Болгарії № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів. Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від суду, незаконного впливу на потерпілу особу та свідків і можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, спростовують доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Оскільки термін дії запобіжного заходу спливає 15.09.2022 року, закінчити розгляд справи до вказаного строку не є можливим, підстави для продовження запобіжного заходу обвинуваченому, зазначені судом, продовжують існувати на даний час, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст.ст.177,182,183,194,372,376,392 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" строком на 60 днів, а саме до 12 листопада 2022 року включно.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Копію ухвали направити начальнику ДУ "Харківський слідчий ізолятор" - для виконання.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1