Справа № 192/881/21
Провадження № 1-кп/192/27/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2022 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області кримінальне провадження №0000046, відомості про що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 березня 2021 року відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ленінське Солонянського району Дніпропетровської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, який має повну середню освіту, не військовозобов`язаний, не одружений, раніше судимий вироком від 02 грудня 2020 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи раніше судимим згідно вироку Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року за ч. 3 ст. 185, ст. 75, ст. 76 КК України 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, на шлях виправлення не став і в період іспитового строку вчинив нове кримінальне правопорушення за наступних обставин.
Так, ОСОБА_3 25 березня 2021 року приблизно о 18 годині 45 хвилин перебував біля подвір`я АДРЕСА_1 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення металевих виробів з даного подвір`я. Переконавшись, що за його діям ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, ОСОБА_3 25 березня 2021 року приблизно о 18 годині 50 хвилин, зі сторони городу, підійшов до паркану, яким огороджено територію подвір`я АДРЕСА_1 , зайшов через зачинену хвіртку, тим самими проник на територію подвір`я, яке є сховищем звідки, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, викрав металеву драбину трапецієвидну довжиною 3 м, основа кутники 45*45 мм, сходи 8 шт з арматури, діаметром 15 мм, ніжній край 60 см, верхній край 50 см, яка належить ОСОБА_6 .
Своїми діями ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 700 гривень 00 копійок.
Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище, вчинена повторно.

ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та своїми показаннями підтвердив вказані обставини вчиненого ним злочину.

У судовому засіданні пояснив, що він 25 березня 2021 року приблизно о 18 годині 50 хвилин, зі сторони городу, підійшов до паркану, яким огороджено територію сусіднього подвір`я по АДРЕСА_1 . Далі він зайшов через зачинену хвіртку, тим самими проник на територію подвір`я, звідки викрав металеву драбину, яка стояла біля будинку та належить ОСОБА_6 . У судовому засіданні просив не карати його суворо та повідомив, що повністю відшкодував завдану потерпілому шкоду.

Потерпілий ОСОБА_6 , який про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви просив розглянути кримінальне провадження за його відсутності. Зазначив, що не має претензій до обвинуваченого (а.с. 31).
З`ясувавши думку учасників судового провадження суд постановив здійснювати розгляд справи за відсутності потерпілого з урахуванням положень ст. 325 КПК України.
Враховуючи те, що прокурор, обвинувачений та його захисник не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, постановив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.
Крім того це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Суд, оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 в сукупності з відомостями про предмет кримінального правопорушення і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.
Вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю. Він діяв з прямим умислом, з корисливих мотивів, таємно, повторно. Обвинувачений є суб`єктом цього злочину, оскільки є осудною та повнолітньою особою. Кваліфікуючою ознакою пред`явленого обвинувачення є проникнення у сховище та повторність вчинення крадіжки, оскільки остання вчинена в період іспитового строку за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року, яким ОСОБА_3 був визнаний винуватим за ч. 3 ст. 185 КК України.
Стороною обвинувачення в обвинувальному акті, в якості обставини, яка пом`якшує покарання вказано щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання стороною обвинувачення не зазначено.
Суд, оцінивши позицію обвинуваченого до скоєного вважає, що в даній справі відсутня така обставина, яка пом`якшує покарання, як щире каяття, оскільки щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює вчинене, бажає виправити ситуацію, що склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання. Однак, суд не встановив усіх цих ознак особливо в частині готовності понести заслужене покарання, оскільки обвинувачений як і його захисник просили призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Тому суд вважає, що така обставина, як щире каяття - відсутня. В той же час суд не заперечує наявність такої обставини, яка пом`якшує покарання як добровільне відшкодування завданого збитку, оскільки ОСОБА_3 повідомив суду про відшкодування 1 600 гривень потерпілому, який також написав заяву, згідно якої претензій до ОСОБА_3 не має. Також суд вважає, що в даній справі відсутні обставини, які обтяжують покарання.
При призначенні покарання згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який є раніше судимим за вчинення аналогічного корисливого кримінального правопорушення проти власності, вчинив нове кримінальне правопорушення під час іспитового строку, завдану шкоду відшкодував шляхом виплати грошових коштів потерпілому, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, офіційно не працює. Вчинення кримінального правопорушення під час іспитового строку суд розцінює як порушення положень ст. 75 КК України щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Суд вважає, що оскільки ОСОБА_3 в період звільнення від відбування покарання вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, то відповідно до ч. 4 ст. 81 КК України покарання йому слід призначити за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу у вигляді позбавлення волі, оскільки призначенням іншого виду покарання не буде досягнуто мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.
Суд, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку не можливе без його ізоляції від суспільства. Підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69?, 75 КК України відсутні.
При цьому при призначені остаточного покарання за сукупністю вироків, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_3 положення ст. 71 КК України, оскільки останній вчинив кримінальне правопорушення не відбувши повністю покарання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року та частково приєднати невідбуту частину покарання за цим вироком у вигляді 1 місяця позбавлення волі.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 неможливе без ізоляції його від суспільства і йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк, достатній для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

При вирішенні долі речових доказів суд враховує положення ч. 9 ст. 100 КПК України, згідно якої питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно постанови про приєднання речей до кримінального провадження як речових доказів від 27 травня 2021 року металеву драбину визнано речовим доказом, який був повернутий потерпілому ОСОБА_6 . Такий доказ слід залишити у потерпілого.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

В обвинувальному акті зазначено, що витрати на залучення експерта по кримінальному провадженню №0000046 склали 150 гривень 00 копійок (а.с.6). Оскільки такі витрати документально підтверджені суду, тому їх слід стягнути з обвинуваченого.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню стосовно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року у вигляді 1 (одного) місяця позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Строк покарання рахувати з моменту початку його фактичного виконання.

Речовий доказ: металеву драбину - залишити потерпілому ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_3 150 (сто п`ятдесят) гривень 00 копійок документально підтверджених витрат на залучення експерта в дохід державного бюджету.

Заходи забезпечення кримінального провадження в даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 , а саме запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та направити потерпілому.

Головуючий: суддя ОСОБА_1