КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/1390/2022 Суддя - доповідач ОСОБА_2
Вирок

Іменем України

19 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового

засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0001271 за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23.07.2021 щодо обвинуваченого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 23.07.2021 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено йому покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України - у виді 6 шести місяців обмеження волі; за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді 1 одного року обмеження волі.
Відповідно до ст.70 КК України ОСОБА_7 призначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних проступків шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 1 одного року обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.
Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено долю речових доказів.
Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати в розмірі 1887 грн. 82 коп., за проведення експертизи № СЕ-19/111-21/29028-ДД від 24.06.2021 року, на користь держави.

Згідно вироку, ОСОБА_7 , не маючи посвідчення водія, яке знаходиться в офіційному обороті на території України, звернувся до невстановленої дізнанням особи з проханням посприяти скорішому отриманню ним вказаного офіційного документу, без складання іспитів в сервісних центрах МВС України. Коли невстановлена дізнанням особа погодилась допомогти ОСОБА_7 , то останній, з метою виконання свого злочинного умислу, в невстановлені дізнанням час та місці, передав вказаній невстановленій дізнанням особі власну фотокартку для бланку посвідчення водія, чим вчинив пособництво в підробленні документа, який видається державною установою та надає права, отримавши в подальшому завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 19.05.2021 видане ТСЦ №5154 на його ім`я.
Після цього, невстановлена особа, перебуваючи в невстановленому місці, в невстановлений час, виготовила підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 19.05.2021 виданого ТСЦ №5154 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Таким чином, ОСОБА_7 достовірно знаючи, що він не проходив установленого законом порядку отримання посвідчення водія, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1994 №340 (зі змінами) «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», видається установою, яка має право видавати такі документи, і яке відповідно до п. 2.1 а) та 2.4 Правил дорожнього руху України (які діють з 01.01.2002 зі змінами) водій повинен мати при собі та пред`явити для перевірки на вимогу поліцейського, залишив дане посвідчення в себе, та в подальшому почав його використовувати для можливості керувати транспортними засобами.
14.06.2021, приблизно в 02:15 год., ОСОБА_7 , використав завідомо підроблений документ, який видається державною установою та надає права, а саме: посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 19.05.2021 ТСЦ №5154 пред`явивши його працівникам поліції.
Відповідно до висновку судово-технічної експертизи документів №СЕ-19/111-21/29028-ДД від 24.06.2021 бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 виданий 19.05.2021 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території країни виробника України.
У бланку посвідчення водія серії НОМЕР_1 виданого 19.05.2021 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зображення та друковані тексти лицевого та зворотнього боків бланку нанесені за допомогою знакодрукуючого пристрою зі струменевим способом друку.
Крім цього ОСОБА_7 , 14.06.2021, приблизно о 02:15 год., керуючи автомобілем марки «Volkswagen passat» р.з. НОМЕР_2 по вул. Обухівська, 110 у м. Києві, був зупинений працівниками поліції та використав завідомо підроблений документ, який видається державною установою та надає права, а саме: посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 19.05.2021 ТСЦ№5154 пред`явивши його працівникам поліції.
Таким чином, суд першої інстанції визнав винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, а саме: ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України - умисні дії, які виразилися у пособництві, шляхом надання засобів для підроблення офіційного документа, який видається державною установою, яка має право його видавати, і який надає права, з метою його використання підроблювачем; ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документа.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23.07.2021 щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді 1 року обмеження волі; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних проступків шляхом часткового складання призначених покарань у виді 1 року 1 місяця обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Згідно зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. У решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції оскаржуваним вироком призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді 6 місяців обмеження волі, однак, відповідно до положень ч. 2 ст. 61 КК України обмеження волі встановлюється на строк від 1 до 5 років.
Таким чином, на думку апелянта, суд першої інстанції, вимоги закону України про кримінальну відповідальність проігнорував і призначив покарання нижче від найнижчої межі, встановленої положеннями Загальної частини КК України. Зазначає, що тільки при застосуванні ст. 69 КК України, суд може призначити більш м`яке покарання ніж передбачено законом. Однак, в ході судового розгляду підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України встановлено не було. Суд першої інстанції не застосував до обвинуваченого ч. 2 ст. 61 КК України, яка підлягала обов`язковому застосуванню, тобто, на думку апелянта, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Апелянт вказує, що внаслідок такої помилки, обвинуваченому призначено явно несправедливе, невиправдано м`яке покарання. Виправлення помилки місцевого суду призведе до безумовного збільшення призначеного покарання, оскільки призначення навіть мінімального розміру обмеження волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, призведе до обов`язкового збільшення остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень. Покарання однакового виду та розміру не можуть поглинати одне одного і підлягають частковому чи повному складанню.
Дана помилка суду першої інстанції підлягає виправленню, на думку прокурора, шляхом постановлення нового вироку в частині покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у пособництві, шляхом надання засобів для підроблення офіційного документа, який видається державною установою, яка має право його видавати, і який надає права, з метою його використання підроблювачем, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України та використання завідомо підробленого документа, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються встановленими органом досудового розслідування обставинами, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 2 ст. 382 КПК України, в апеляційній скарзі прокурора не оскаржуються, як і кваліфікація дій обвинуваченого, а тому згідно із ч. 1 ст. 394 КПК України, вирок суду в цій частині апеляційному перегляду не підлягає.

Однак, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Санкція ч.1 ст. 358 КК України передбачає покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Відповідно до ч.2 ст. 61 КК України обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років.

Разом з тим, суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 вищенаведених норм закону не дотримався та призначив покарання за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України нижче встановленої межі, передбаченої ч.2 ст. 61 КК України - у виді обмеження волі строком на 6 місяців, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23.07.2021 підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання на підставі п.4 ч. 1 ст.409 КПК України з ухваленням судом апеляційної інстанції свого вироку, відповідно до ст. 420 КПК України.
Виходячи з вимог ст. ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, дані щодо особи обвинуваченого, який неодружений, офіційно не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Крім того, колегія суддів враховує обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

Враховуючи в сукупності відповідно до статті 65 КК України зазначені вище обставини, колегія суддів погоджується із запропонованим прокурором покаранням та вважає правильним призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі в мінімальних межах даного виду покарання.

Також, колегія суддів погоджується з видом та розміром покарання, призначеного ОСОБА_7 судом першої інстанції за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України у виді 1 одного року обмеження волі, яке прокурором фактично не оскаржувалось в апеляційній скарзі.

Крім того, колегія суддів враховує, що покарання однакового виду та розміру не можуть поглинати одне одного, а тому вважає правильним визначити остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів - шляхом часткового складання призначених покарань на підставі ч.1 ст. 70 КК України.
На переконання колегії суддів, саме таке покарання в повній мірі відповідатиме вимогам ст. 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.
Окрім того, колегія суддів, враховуючи у сукупності дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, його відношення до вчиненого - щире каяття, колегія дійшла висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства із застосуванням до обвинуваченого ОСОБА_7 ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання у виді обмеження волі, якщо він у період встановленого судом випробувального строку виконає відповідно до ст. 76 КК України покладені на нього судом обов`язки. При цьому, колегія суддів зауважує, що правильність застосування до ОСОБА_7 інституту звільнення від відбування покарання не оскаржувалась прокурором і в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23.07.2021 щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Остаточне покарання ОСОБА_7 , призначити на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

__________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4