Справа № 462/4249/22
Провадження 1-кп/462/459/22
У Х В А Л А

18 серпня 2022 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000926 від 18.12.2020 року відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України,

встановив:

У провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження № 0000926 від 18.12.2020 року відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.
Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (яке у тому числі подав письмово) відносно обвинуваченого ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.
Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що у ході досудового розслідування, встановлена наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для звернення до суду із клопотанням про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризики не минули та не зменшились. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, зазначені кримінальні правопорушення є особливо тяжким злочином у розумінні ст. 12 КК України, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, а, отже, з метою уникнення такої відповідальності останній може переховуватись від суду. Також зазначає, що соціальні зв`язки ОСОБА_4 , не перешкоджають йому покинути Львівську область, у тому числі і територію України та переховуватись від суду, враховуючи тяжкість інкримінованих правопорушень та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже самі по собі можуть бути підставою та мотивом для ОСОБА_4 , до втечі, також є ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні шляхом їх переконання та залякування і схиляння їх до зміни даних ними показань, також зазначає що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 має ознаки повторної дії. Окрім цього, сторона обвинувачення зазначає про наявність обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу, які передбачені у ст. 178 КПК України, а саме: наявність вагомих доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, вік, який не перешкоджає застосуванню до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутність перешкод щодо застосування до обвинуваченого запобіжних заходів, відтак зазначає, що інший більш м`який запобіжний захід не в силі запобігти ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку, тому просить суд задовольнити подане клопотання.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 у підготовчому засіданні проти клопотання заперечили, просять суд про застосування більш м`якого запобіжного заходу, також просили суд змінити розмір застави.
З`ясувавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Згідно ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
Позиція Конституційного Суду України, яка узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, вказує на те, що запобіжні заходи (домашній арешт та/або тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою ст. 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.
Згідно з ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Суд приймає до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, та той факт, що ОСОБА_4 , раніше не судимий, непрацевлаштований, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, інших осіб, що свідчить про відсутність соціально-стримуючих зв`язків обвинуваченого.
При цьому, характер кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_4 , на думку суду, свідчать про схильність до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, а відтак про ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.
Також суд зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може у подальшому ускладнити досягнення мети застосування запобіжного заходу, а саме забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню.
Відтак, суд вважає встановленим, той факт, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, та прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, доведено, що перебуваючи на волі, ця особа може переховуватись, перешкоджати кримінальному провадженню, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
На час вирішення клопотання судом, підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає.
Беручи до уваги викладене та враховуючи, той факт, що хоча тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, суд вважає, що жодний більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не буде достатнім для запобігання вказаним ризикам, наявність яких доведена прокурором.
Таким чином, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_4 , зможе забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження.
Отже, суд дійшов висновку про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, тобто до 16.10.2022 року включно.
Також, суд враховує положення п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, де зазначено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Відтак, з огляду на конкретні обставини справи, а також з врахуванням викладеного, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.
Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 193, 197, 314, 315, 372, 395 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.
Застосувати до обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0000926 від 18.12.2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, тобто до 16.10.2022 року включно.
Копія ухвали про застосування запобіжного заходу вручається обвинуваченому ОСОБА_4 негайно після її оголошення.
Копію ухвалу направити ДУ «Львівська установа виконання покарання (№ 19)» (79007, м. Львів, вул. Городоцька, 20) - для виконання.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя/підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1