Березівський районний суд Одеської області
07.04.2022
Справа № 494/1797/21
Провадження № 1-кп/494/147/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2022 р. м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
у присутності:
процесуального прокурора Березівської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, в режимі відеоконференцзв`язку із Державною установою «Одеський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, де перебуває обвинувачений ОСОБА_4 , та з власними технічними джерелами адвоката ОСОБА_5 , клопотання процесуального прокурора Березівської окружної прокуратури ОСОБА_3 «Про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою», -

в с т а н о в и в:
На розгляді суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених:
ч.3 ст.185 таємному викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у інше сховище;
ч.2 ст.289 КК України, у незаконному заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.
07 квітня 2022 р. у судовому засіданні процесуальний прокурор заявив клопотання «Про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою» обвинуваченому ОСОБА_4 ..
На обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою прокурор посилався на обвинувачення ОСОБА_4 у скоєнні двох тяжких кримінальних правопорушень і того, що ризики передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшились.
Захисник обвинуваченого заперечував проти продовження строку перебування під вартою його підзахисному. Посилався на те, що клопотання подане із запізненням 5-ти денного строку, передбаченого ч.1 ст.199 КПК України, не має посилань на можливість застосування інших запобіжних заходів, що є порушенням ст.183 КПК України, посилання на ризики не розкриті, і те, що подане клопотання не відрізняється від раніше поданого та розглянутого 04 лютого 2022 р..
Обвинувачений також заперечував проти продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Посилався на бажання піти до лав Збройних сил України.
Обвинувачений підтримав свого захисника просив відмовити у задоволенні клопотання.
Вирішуючи питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на підставі наданих доказів і доведення перед судом їхньої переконливості суд вважає наступне.
Згідно до положень ч.1 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст та спрямованість діяльності держави.
Як передбачено ч.ч.1,2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
При цьому слід врахувати ч.1 ст.23 КПК України за якою суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Згідно ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотання сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Положення ст.177 КПК України, встановлюють, що наряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду.
Положеннями ст.178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.
Суд вважає також за необхідне зазначити, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. Отже, ризик кримінального провадження як критерій застосування запобіжного заходу має прогностичний характер, спрямований на усунення негативного впливу на кримінальне провадження у майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися, однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються.
Так, у справі «Смирнови проти Росії» (п.60) ЄСПЛ зазначив, що «ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку; це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан, зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування».
Оцінюючи заявлені прокурором ризики суд погоджується із посиланням прокурора на те, що у відповідності з вимогами ч.1 ст.177 КПК України наявність вказаних ризиків не зменшилась, у зв`язку з чим застосування більш м`якого виду запобіжного заходу не доцільне.
Так, на думку суду наявні ризики передбачені:
п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений може переховуватися від суду, у зв`язку з тим, що у нього відсутні стійкі родинні та соціальні зв`язки, він не має власної сім`ї, у нього відсутні неповнолітні і недієздатні утриманці, офіційно не працевлаштований, не має постійного заробітку, розуміючи передбачену законом відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років з конфіскацією майна за вчинений ним злочин, може уникнути покарання та переховуватись від органів досудового розслідування та суду;
п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений може незаконно впливати на свідка ОСОБА_6 , з метою зміни показів так як свідок був його приятелем, і надав покази, які викривають його дії;
п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як він не працює, постійного джерела доходу не має, неодноразово засуджувався різними судами за вчинення кримінальних правопорушень, неодноразово відбував покарання у вигляді реального позбавлення волі, вчинив кримінальні правопорушення через 10-ть днів після звільнення від відбування попереднього покарання, що свідчить про те, що необхідних висновків обвинувачений для себе не зробив та продовжує вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Все вищевикладене у сукупності свідчить, що застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого та обмеження його прав, не суперечать ст.5 «Конвенції з прав людини та основоположних свобод», оскільки на думку суду доведено і в матеріалах кримінального провадження існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, перевищує принцип поваги до особистої свободи та є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини.
Отже, суд, обговоривши з учасниками кримінального провадження можливе продовження обраного раніше запобіжного заходу, враховуючи доведені ризики, обставини кримінального провадження, його суспільний інтерес, данні про особу обвинуваченого, дійшов висновку про те, що іншій менш суворий вид запобіжного заходу не зможе забезпечити мети заходів забезпечення кримінального провадження, досягнення якої вимагається Національним законодавством, що узгоджується із сталою практикою рішень ЄСПЛ.
Разом із тим, суд приймаючи рішення враховує положення ч.4 ст.183 КПК України, за якою слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:
1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;
2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;
3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;
4) щодо злочину, передбаченого ст. ст. 255 - 255-3 Кримінального кодексу України;
5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Отже, вищенаведені положення ч.4 ст.183 КПК України мають імперативний характер у зв`язку з чим суд вважає за можливе вирішити питання про застосування застави.
Згідно ч.1 ст.182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених ч.ч.3, 4 ст.183 КПК України.
Згідно ч.2 ст.182 КПК України застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем). Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності.
Згідно ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 КПК України цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Згідно ч.5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - визначається у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як передбачено ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 р. прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2022 р. складає 2 481 гривню.
За таких обставин суд вважає, що вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 198 480 гривень буде найбільш дієвим заходом гарантування для виконання покладених на нього обов`язків.
Крім цього у разі внесення застави суд вважає необхідним покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, а саме - прибувати до суду за першим викликом; не відлучатися з місця свого проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання та роботи; утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками по кримінальному провадженню.
З огляду на вищевикладене суд вважає, що є наявність достатніх підстав вважати, що існує необхідність у продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у виді перебування під вартою, з наданням можливості внесення застави, після чого звільнення з під варти з покладенням відповідних обов`язків, тому подання прокурора підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст.177, 178, 181, 183, ст.ст.331, 350, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:
Клопотання прокурора Березівської окружної прокуратури ОСОБА_3 «Про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою» задовольнити частково.
ОСОБА_4 продовжити строк тримання під вартою у Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України на 60 діб, починаючи з 10 квітня 2022 р. по 08 червня 2022 р., включно.
Визначити розмір застави обвинуваченому ОСОБА_4 , як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК України у розмірі - 80 вісімдесяти (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 198 480 гривень.
Обвинувачений ОСОБА_4 або заставодавець мають право у будь - який момент внести заставу.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти після внесення застави.
У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 КПК України строком на 2 (два) місяця, а саме:
прибувати за кожною вимогою до суду;
повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;
утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками по кримінальному провадженню.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків, а також, якщо він будучи належним чином повідомлений не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст.194 КПК України.
Застава внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень.
Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.
Ухвала суду може бути оскаржена протягом 7-ми днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Суддя: __________________________________________