УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2022 року

м. Київ

справа № 161/8265/18

провадження № 51-108 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду від 7 липня 2021 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 1 лютого 2022 року щодо нього, якими

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька, жителя м. Самбір Львівської області,

засуджено за частиною 1 статті 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, згідно з частиною 1 статті 71 КК за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 17 червня 2016 року та визначено остаточне покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Обставини справи

1. Суд першої інстанції визнав доведеним, що 7 березня 2018 року близько 18:15 під шляхопроводом поблизу будинку АДРЕСА_1 засуджений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту умисно завдав ОСОБА_5 удару ножем в шию, чим спричинив тому тяжких тілесних ушкоджень.

Доводи скарги

2. У касаційній скарзі засуджений вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки матеріали не містять доказів його винуватості у вчиненні інкримінованого правопорушення. Посилається на недопустимість доказів, якими сторона обвинувачення обґрунтувала його вину. Суд не врахував що в матеріалах провадження відсутнє медичне підтвердження завданих тілесних ушкоджень потерпілому, не взято до уваги показань засудженого, докази що підтверджують вину є показання свідків про факт нанесення удару потерпілому, проте насправді ніхто не бачив цього.

3. Крім того, засуджений вважає, що апеляційний суд не перевірив доводів наведених у його апеляційній скарзі, повторно не дослідив докази та не усунув порушень, допущених судом першої інстанції в частині юридичної оцінки діяння, що призвело до незаконного його засудження.

Оцінка Суду

4. Перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

5. Відповідно до статті 438 КПК суд касаційної інстанції вправі скасувати або змінити оскаржені судові рішення лише у випадку допущених судами істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність або невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

6. Фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції. Засуджений у касаційній скарзі зазначає, що суд поклав в основу вироку суперечливі докази, не дав їм належної оцінки. Разом із тим оскаржені рішення свідчать, що судом висновок про його винуватість зроблено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до положень статті 94 КПК.

7. Посилання засудженого на те, що суд першої інстанції ґрунтував свій висновок про те, що він наніс потерпілому удар ножем, на показаннях свідків, жоден з яких не бачив цього моменту події, а тому ці свідчення не можуть довести винуватість засудженого поза розумним сумнівом, є неприйнятними.

8. Суд не може погодитися із засудженим. Як зазначив суд першої інстанції, на підставі показань свідків, які спостерігали подію безпосередньо до і після удару ножем, він склав уяву про обстановку, у якій був нанесений цей удар. У сукупності з показаннями потерпілого ці свідчення дали суду підстави для висновку про винуватість засудженого у нанесенні цього удару. Суд не вбачає підстав ставити під сумнів оцінку ним достовірності доказів та їх достатності для висновку про винуватість засудженого.

9. Необхідність повторного дослідження доказів і фактичних обставин апеляційним судом може постати лише, якщо суд першої інстанції не забезпечив обвинуваченому можливість дослідити і спростувати докази під час змагальної процедури в суді першої інстанції. Частина третя статті 404 КПК зобов`язує суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження фактичних обставин справи, якщо суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушенням.

10. Однак, у цій справі фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції. Засуджений в своїй касаційній скарзі не зазначає, які саме порушення були допущені судом першої інстанції при дослідженні доказів або які докази не були ним досліджені. Незгода засудженого із висновками суду, зробленими на підставі досліджених доказів, не є підставою для повторного дослідження тих самих доказів апеляційним судом.

11. Як убачається з копії ухвали, апеляційний суд у своєму судовому рішенні послався на конкретні фактичні дані, що містяться у кримінальному проваджені та свідчать про правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи та кваліфікації дій засудженого за частиною 1 статті 121 КК. Касаційна скарга не містить доводів, які б свідчили про порушення судом апеляційної інстанції процесуальних норм, що регулюють апеляційне провадження.

12. Суд вважає, що розгляд справи у суді апеляційної інстанції проводився у передбаченому законом порядку, зокрема, відповідно до положень статті 404 КПК, а рішення апеляційного суду не суперечить вимогам статті 419 КПК.

13. Зміст касаційної скарги зводиться до незгоди з оцінкою судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи. Однак така незгода з висновками судів, зробленими на підставі досліджених доказів, не є свідченням порушення ними процесуального закону. Будь-яких інших доводів щодо порушення судами норм матеріального чи процесуального права в скарзі не наведено.

З огляду на викладене, касаційна скарга та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому слід відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 КПК.

Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду від 7 липня 2021 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 1 лютого 2022 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3