Постанова
Іменем України
21 липня 2022 року
м. Київ
Справа № 550/438/20
Провадження № 51-1574 км 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції:
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000143, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Федорівка Полтавського району Полтавської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 березня 2022 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Чутівського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2021 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили ухвалено застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено відраховувати з моменту його фактичного затримання.
Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 2020,00 грн. матеріальної шкоди та 20 000,00 грн. моральної шкоди.
В іншій частині цивільного позову відмовлено.
Вирішено питання про речові докази у провадженні.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15 березня 2022 року вищевказаний вирок залишено без змін.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 29 квітня 2019 року, приблизно о 24 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на подвір`ї домогосподарства, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, дерев`яною бейсбольною биткою наніс ОСОБА_9 три удари в область голови та лівої ключиці, чим заподіяв шкоду його здоров`ю у вигляді порушення анатомічної цілості та фізіологічних функцій тканин, які кваліфікуються в своїй сукупності, як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя; та ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Таким чином, своїми умисними діями, що виразилися в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить переглянути судові рішення щодо ОСОБА_6 в касаційному порядку. Вважає їх такими, що постановлені з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вважає, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводів апеляційних скарг сторони захисту щодо наявності підстав для зміни вироку суду першої інстанції та призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 України та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України. Зазначає про те, що суд необґрунтовано послався на обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_6 - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, та не визнав обставинами, які пом`якшують покарання: щире каяття, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди, надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину. Посилається на те, що судом не враховано думку потерпілого щодо призначення ОСОБА_6 покарання. Вважає, що апеляційним судом не була надана оцінка долученим до матеріалів справи за клопотанням захисника документам, що характеризують особу ОСОБА_6 та свідчать про його становлення на шлях виправлення.

Позиції учасників судового провадження
До початку касаційного розгляду на адресу Суду надійшли письмові заперечення представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , в яких він просить касаційну скаргу задовольнити частково, змінити судові рішення, застосувавши ст. 75 КК України.
Захисник ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримали доводи, викладені в касаційній скарзі, просили її задовольнити.
Представник потерпілого ОСОБА_8 підтримав частково касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 .
Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення касаційної скарги. Просив судові рішення залишити без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 ККУкраїни, та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі захисником не оскаржуються.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Відповідно до положень закону, що діяв на час вчинення інкримінованого діяння, згідно ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши наведені обставини суд з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Доводи касаційної скарги захисника щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Як убачається з вироку місцевого суду, при призначенні покарання ОСОБА_6 враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; особу обвинуваченого, який під час судового розгляду свою вину у вчиненні злочину не визнав та не розкаявся; дані, які його характеризують; досудову доповідь органу пробації; відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, стороною захисту були подані апеляційні скарги, в яких обґрунтовуючи свої доводи, які за змістом є аналогічними доводам касаційної скарги захисника, обвинувачений та захисник просили суд апеляційної інстанції змінити вирок суду першої інстанції та призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України та звільнити від його відбування на підставі ст. 75 КК України.
На думку колегії суддів касаційного суду, апеляційним судом при перегляді вироку місцевого суду дотримано вимог кримінального та кримінального процесуального закону.
Зокрема, судом враховано поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочину, а також, те, що впродовж судового розгляду провадження він своєї вини не визнавав, заперечував будь-яку свою причетність у вчиненні злочину та не виказував щирий жаль щодо вчиненого. Саме по собі визнання обвинуваченим своєї вини під час апеляційного провадження не вказує, що його зізнання стало результатом тривалого роздуму й затятої внутрішньої боротьби та не може вважатися щирим каяттям.
Щире каяття означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому. До того ж, щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться в провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.
Апеляційний суд обґрунтовано вказав про те, що визнання ОСОБА_6 своєї вини лише під час апеляційного розгляду, майже через два роки після вчинення злочину, свідчить про відсутність у нього щирого жалю з приводу скоєного та осуду своїх протиправних дій. А відшкодування шкоди потерпілому під час апеляційного розгляду необхідно оцінювати як спосіб уникнення покарання після усвідомлення його невідворотності.
Апеляційним судом враховано, що ОСОБА_6 намагався надати медичну допомогу потерпілому, проте вказана обставина на правильність ухваленого рішення не впливає, оскільки обвинувачений почав надавати допомогу після того, як усвідомив, що вчинив протиправні дії щодо не тієї особи. При цьому, апеляційний суд звернув увагу на те, що обвинувачений і не намагався з`ясувати кому завдає удари, а підійшовши до потерпілого, відразу наніс кілька ударів спеціально пристосованим знаряддям, у тому числі у життєво важливий орган - голову, чим завдав тяжкі наслідки.
На переконання колегії суддів касаційного суду, апеляційний суд правильно визнав безпідставними доводи сторони захисту про наявність вище викладених обставин як таких, які пом`якшують покарання.
Були предметом перевірки апеляційного суду і доводи сторони захисту про відсутність обставини, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, яким суд дав відповідну юридичну оцінку і навів в ухвалі обґрунтовані висновки.
Колегією суддів апеляційного суду враховано, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, проте вказана обставина, на переконання суду не є достатньою підставою для пом`якшення покарання, з чим погоджується колегія суддів касаційного суду.
Думка потерпілого може враховуватись судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною, а тому доводи касаційної скарги захисника в цій частині Суд визнає необґрунтованими.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення суду апеляційної інстанції, умотивованість його висновків з питання правильності призначеного засудженому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, захисник у касаційній скарзі не навів.
На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би впливали на обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_6 судами першої та апеляційної інстанцій у кримінальному провадженні допущено не було, тому їх слід залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Керуючись статтями 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:
Вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 березня 2022 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3