Справа № 750/3276/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/350/22
Категорія - ч.3 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000669 від 06.03.2021 року, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 травня 2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 26.09.2007 року вироком Деснянського районного суду м. Чернігова за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнено від покарання з іспитовим строком на 1 рік;

2) 27.11.2008 року вироком Дарницького районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

3) 11.05.2017 року вироком Деснянського районного суду м. Чернігова за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

4) 24.04.2018 року вироком Деснянського районного суду м. Чернігова за ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 03.02.2020 відповідно до ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.01.2020 на підставі ст. 81 КК України звільнений умовно-достроково, невідбутий строк покарання 1 рік 14 днів,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України і призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 09.02.2022 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1307 грн. 60 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Питання про долю речових доказів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 05.03.2021 року, близько 18 години 15 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись у буд. АДРЕСА_2 , діючи умисно та повторно, з корисливих мотивів, при відкритті дверей квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_9 незаконно проник до приміщення вказаної квартири та наніс останній один удар головою по обличчю, внаслідок якого потерпіла впала на підлогу в коридорі квартири, після чого відкрито викрав майно ОСОБА_9 , зірвавши з плеча останньої сумку, яка для неї матеріальної цінності не має, з грошовими коштами в сумі 4800 грн., що належить останній.

В поданій апеляційній скарзі, адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить змінити вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 травня 2022 року в частині призначеного покарання, а саме, призначити ОСОБА_8 покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Так, апелянт зазначає, що при постановленні вироку суд призначив покарання, яке за своєю суворістю не відповідає вимогам ст. 65 КК України, а саме тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та не врахував усіх наявних пом`якшуючих обставин.

Звертає увагу суду, що в мотивувальній частині вироку, з посиланням на положення ст. 66 КК України, суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого: активне сприяння розкриттю злочину та часткове добровільне відшкодування завданих збитків. При цьому попри зазначену в обвинувальному акті пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, не визнав її такою, що суперечить самому змісту вироку та встановленим судом обставинам.

Так, адвокат підкреслює, що у вирок суду зазначено, про те, що ОСОБА_8 свою вину визнав повністю, аналогічну позицію він підтвердив під час свого виступу в судових дебатах та останньому слові. Крім того, зазначено і про те, що ця пом`якшуюча обставина містить і в обвинувальному акті. А відтак, така позиція суду, вважає автор скарги, є суперечливою. Посилаючись на показання потерпілої ОСОБА_9 підкреслює, що через декілька днів після вчинення кримінального правопорушення обвинувачений приходив вибачатися, що стверджується і показаннями свідка ОСОБА_10 . Більше того, обвинувачений добровільно з`явився до органів досудового розслідування та на підставі заяви видав працівникам поліції інші викрадені ним у потерпілої речі, про що слідчим 09.03.2021 року винесена відповідна постанова про визнання їх речовими доказами та передачу на зберігання.

Відтак, вказує, що суд при постановленні вироку не врахував висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 05.08.2020 у справі №334/5670/18, що щире каяття як обставина, що пом`якшує покарання, має місце навіть і в тому випадку, коли засуджений не погоджується з кваліфікацією своїх дій, тоді як ОСОБА_8 жодних обставин у обвинувальному акті не оспорював.

Також апелянт переконаний, що поза увагою суду залишились дані про наявність батьків пенсійного віку, яких відповідно до Сімейного кодексу України зобов`язані утримувати повнолітні діти, а тому незважаючи на те, що обвинувачений не мав офіційного місця працевлаштування, проте саме він утримував батьків, домоволодіння яких знищено в результаті збройної агресії Російської Федерації. При цьому просить врахувати позитивні характеристики особи обвинуваченого, відсутність обвинуваченого на обліку у лікарів нарколога та психіатра, ступінь тяжкості вчиненого злочину, часткове відшкодування збитків потерпілій, повне повернення інших викрадених речей, відсутність цивільних позовів та обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, а відтак застосувати положення ст. 69 КК України.

В доповненнях до апеляційної скарги захисника обвинувачений ОСОБА_8 просить переглянути вирок суду першої інстанції та фактично змінити його, застосувавши положення ст. 69 КК України, визнавши при цьому обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття та явку з повинною, а відтак призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В іншій заяві адресованій апеляційному суду обвинувачений ставить питання про призначення йому умовного покарання, з метою вступу ОСОБА_8 до ЗСУ.

В інших доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 просить врахувати всі пом`якшуючі обставини та характеризуючі його особу дані, про які зазначає адвокат обвинуваченого у своїй скарзі, і призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 та доводи в доповненнях самого обвинуваченого ОСОБА_8 до апеляційної скарги його адвоката щодо невідповідності призначеного обвинуваченому покарання внаслідок його надмірної суворості та щодо наявності підстав для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, відповідно до п.1постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Зі змісту ст.69 КК України вбачається, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12, є тяжким злочином, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Так, з матеріалів справи судом було встановлено, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий; доставлявся в кабінет медичних оглядів наркологічного диспансерного відділення КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня», де встановлено діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, гостра інтоксикація неускладнена (алкогольне сп`яніння); за медичною допомогою в диспансерне психіатричне відділення КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» не звертався; за інформацією Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.ст. 130, 178, 126, 121-6 КУпАП; за місцем проживання скарг на ОСОБА_8 не надходило.

Крім цього, судом враховано, що обвинувачений має батьків пенсійного віку, однак доказів утримання їх обвинуваченим суду не було надано. При цьому, як вірно підкреслив суд, обвинувачений не працював, а тому, наголошує колегія суддів апеляційного суду, докази щодо їх утримання відсутні і стороною захисту такі не надавалися, що свідчить про голослівність таких тверджень.

Більше того, як свідчить детальний аналіз висновків вироку суду, при призначенні покарання суд урахував знищення житла обвинуваченого та його батьків внаслідок ведення бойових дій російською федерацією на території м. Чернігова.

Обставинами, що пом`якшують покарання згідно ст. 66 КК України, з чим однозначно погоджується і колегія суддів, суд визнав активне сприяння розкриттю злочину, часткове добровільне відшкодування завданого збитку. В той же час у вироку досить детально та обґрунтовано зазначено, чому суд не визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття, як про це зазначено в обвинувальному акті, оскільки хоча ОСОБА_8 і визнав свою вину в учиненні правопорушення, однак надав показання, згідно яких занизив суспільну небезпеку свого діяння, вказуючи на необережний характер своїх дій щодо заподіяння насильства стосовно потерпілої. В засіданні апеляційного суду його позиція була аналогічною. Ці показання обвинуваченого суд першої інстанції вірно розцінив як такі, що не свідчать про осуд своїх дій, а навпаки покликані уникнути справедливого покарання, занижуючи суспільну небезпеку свого діяння, з цим погоджується і колегія суддів, враховуючи висновки викладені у постановах Верховного Суду, в тому числі і Постанові Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 17.05.2022 у справі №714/659/21.

Також апеляційний суд звертає увагу, що хоча прокурором в обвинувальному акті зазначено, що обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_8 у кримінальному провадження, є рецидив злочинів, проте суд після ретельного аналізу, з посиланням на норми матеріального закону та Постанову Пленум Верховного Суду України від 04.06.2010 №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» встановив відсутність обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого.

Також апеляційний суд підкреслює, що ухвалюючи вирок, суд прийняв до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, конкретні обставин кримінального провадження; характер вчиненого злочину; особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів; ніде не працює; не дивлячись на раніше тривале перебування в місцях позбавлення волі, вчинив новий корисливий злочин із застосуванням насильства.

Разом з тим, судом першої інстанції були перевірені викладені дискусійні твердження як захисника, так і обвинуваченого щодо наявності підстав для призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 69 КК України.

З цього приводу суд зазначив про те, що не викликає сумнівів і у колегії суддів, обвинуваченим ОСОБА_8 , який з 2007 року має судимості за вчинення злочинів проти власності, знову вчинено злочин проти власності з застосуванням насильства до потерпілої. Звільнившись з установи виконання покарання 03.02.2020 умовно-достроково, вже в травні та липні 2020 року обвинувачений учинив адміністративні правопорушення, що пов`язані зі вживанням алкогольних напоїв, а 05.03.2021 вчинив злочин стосовно ОСОБА_9 ; з часу вчинення даного злочину минуло більше року, однак обвинувачений не повністю відшкодував заподіяну потерпілій шкоду, заявляючи в суді про такі наміри та вказуючи про те, що має неофіційну роботу, яка допомагає забезпечувати батьків, що на переконання апеляційного суду є досить суперечливим твердженням з його боку та встановленою обставиною щодо неповного відшкодування. Відтак, колегія суддів робить однозначний висновок, що судом першої інстанції вірно зазначено, що навіть при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, не можливо констатувати наявність обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що виключає застосування ст. 69 КК України.

Щодо розглянутих судом апеляційної інстанції доводів, викладених у апеляційній скарзі адвоката та кількох доповненнях до них самого обвинуваченого, колегія суддів робить однозначний висновок, що підстави для призначення обвинуваченому покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, про що вказано в апеляційній скарзі та в апеляційному суді, в даному кримінальному провадженні відсутні, а вказані обставини, на переконання колегії суддів, не знижують істотно ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, не можуть бути підставами для застосування положень ст. 69 КК України.

У зв`язку з вищевикладеним, доводи апеляційної скарги захисника про суворість призначеного судом покарання, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Суд врахував усі обставини на які покликається апелянт та визначив покарання, яке не може вважатися надто суворим та є достатнім для виправлення обвинуваченого.

Таким чином, усі доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі і наведені під час апеляційного розгляду справи щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає голослівними, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку, як про це просить апелянт.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

А тому, апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , слід залишити без задоволення, на підставі п.1 ч.1 ст.407 КПК України, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 травня 2022 року - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 травня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4