Номер провадження: 11-сс/813/700/22
Справа № 509/1587/22 1-кс/509/289/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6

представника власників майна - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власників майна ФОП ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.05.2022 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №00000052, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.05.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.05.2022 року у кримінальному провадженні №00000052, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.05.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України накладено арешт на майно, яке виявлене та вилучене 07.05.2022 у ОСОБА_10 за адресою: Одеський район, с. Миколаївка, на березі Дністровського лиману.

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що незастосування арешту перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно відповідає критеріям речових доказів, а також визнане речовим доказом у кримінальному провадженні, може бути приховане чи пошкоджене, а також може зберігати на собі сліди кримінального правопорушення. На думку суду незастосування такого заходу забезпечення може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник власників майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та постановлена з грубим порушенням норм кримінального процесуального законодавства.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що орган досудового розслідування з порушенням вимог кримінального процесуального закону здійснив слідчі(розшукові) дії, за якими незаконно вилучив транспортний засіб, без ухвали про надання дозволу на обшук та без ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, а слідчий суддя без наявності процесуальних документів, які свідчать про законне проведення огляду транспортного засобу та його вилучення, наклав арешт на транспортні засоби та документи, у зв`язку з чим можна зробити висновок, що ухвала про арешт майна слідчого судді була прийнята з порушенням вимог кримінального процесуального закону, передбачених ч. 2 ст. 167, ч. 1 ст. 172, ч. 6 ст. 173, ч. 2 ч. 3 ст. 233, ч. 4 ст. 234, ч. 2 ст. 237 КПК України.
Просить ухвалу суду скасувати, дослідити докази зазначені в апеляційній скарзі та відмовити у задоволені клопотання.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, представника власників майна, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно положень ч.ч. 1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна відповідно до приписів ч. 2 ст. 171 КПК України повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд при вирішенні питання про арешт майна повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Окрім того, ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Аналіз змісту клопотання слідчого та ухвали слідчого судді показав, що у зазначених процесуальних документах, дотримані вимоги наведених вище норм кримінального процесуального закону та враховані всі обставини кримінального провадження, які стали підставою для накладення арешту на майно, зазначене в резолютивній частині ухвали слідчого судді.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження СДВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000052, внесеному до ЄРДР 07.05.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, а саме за фактом незаконного зайняття рибним промислом.
Відповідно до клопотання слідчого встановлено, що 07.05.2022 до ЧЧ ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення від працівника поліції ОСОБА_11 , про те що 07.05.2022 за адресою: Одеський район, Одеська область, с. Миколаївка, на березі Дністровського лиману виявлено громадянина ОСОБА_10 , який здійснював вилов риби забороненими знаряддями лову (сітка) без належного дозволу.
Надалі 07.05.2022 в ході огляду місця події за адресою: Одеський район, с. Миколаївка, вул. Набережна, берег Дністровського лиману виявлено гаражне приміщення у якому виявлено та вилучено біоресурси у вигляді риби різного виду, сітки та тару.
Окрім того під час огляду вищевказаного приміщення виявлено журнал обліку вилучених біоресурсів №21/22 на 48 аркушах, судновий білет №1008 на судно за бортовим реєстраційним номером ЯОД-5365; посвідчення моряка на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво №07/1723 про підготовку та підвищення кваліфікації стернових-мотористів виданого на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також неподалік приміщення біля дерев`яного пірсу виявлено пришвартований човен «ЯОД -5365» зеленого кольору з кермом та штурвалом з мотором марки «Ямаха» у корпусі синього кольору, а також GPS навігатор марки «Garmin» 72Н.
Наказом Державного агентства меліорації та рибного господарства №132 від 14.04.2022 встановлено заборону на промисловий та любительський вилов водних біоресурсів у зв`язку з їх нерестом на водних об`єктах підконтрольних Чорноморському басейну управління Державного агентства меліорації та рибного господарства, зокрема у Дністровському лимані з 15 квітня по 31 липня.
Відповідно до п. 8 наказу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 02 березня 2021 року №162 «Про затвердження Режиму рибальства у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) України», максимальна довжина однієї ставної сітки, що застосовується на водосховищах повинна становити - 70 м.
Згідно з п 9.9.2. правил промислового рибальства в басейні Чорного моря затверджених Наказом Державного комітету рибного господарства України №164 від 08.12.98 заборонено зберігати об`єкти промислу, невраховані чи заборонені до вилову, частини їхнього тіла, а також приймати (здавати) виловлені об`єкти одного виду під іншою назвою або без видової назви.
Крім того згідно вище описаних правил, а саме п. 9.9.4. правил промислового рибальства в басейні Чорного моря забороняється зберігати на судні, бригадному стані тощо або у водоохоронній зоні неопломбовані державними органами рибоохорони знаряддя лову, застосування яких у даному районі і в даний період.
08.05.2022 вилучені речі визнано речовими доказами, оскільки зазначені речі є предметами та знаряддями вчинення злочину.
Так, слідчим суддею встановлено, що вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, оскільки має доказове значення у вказаному кримінальному провадженні.
Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а також наданих матеріалів, на думку апеляційного суду слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку, що арешт майна необхідний для подальшого проведення досудового розслідування.

Положеннями ст. 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийняв до уваги посилання у клопотанні слідчого про необхідність накладення арешту на майно для забезпечення збереження речових доказів.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуженнямайна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

Доводи представника власника майна про безпідставність накладеного арешту на майно не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки спростовуються матеріалами провадження, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що на даному етапі існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження.

Будь яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає та представником майна надано не було.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального Закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга представника власника майна підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу представника власників майна ФОП ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.05.2022 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №00000052, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.05.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4