ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/347/22 Справа № 705/3538/22 Категорія: ст.171 КПК УкраїниДоповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_1
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря за участю прокурора захисника підозрюваної ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 вересня 2022 року про розгляд клопотання слідчого про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001146 від 12.09.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області з клопотанням про арешт майна, в якому просив накласти арешт: на трудову книжку ОСОБА_9 , мобільний телефон «Bravis», радіоприймач «КІРО КВ-308 АС», чорного кольору, грошові кошти в сумі 1160,00 грн., які було виявлено та вилучено у підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою збереження речових доказів.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 вересня 2022 року клопотання про накладення арешту - задоволено частково.
Накладено арешт на майно, а саме на грошові кошти в сумі 1160,00 грн., які було виявлено та вилучено у підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Майно, на яке накладений арешт, залишено на зберігання в камері схову речових доказів Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, розташованого за адресою Черкаська область, м. Умань, вул. Незалежності, 55.
В іншій частині клопотання відмовлено.
Не погодившись з ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваної -адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді від 15 вересня 2022 року про арешт майна в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 1160,00 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання , а в іншій частині залишити ухвалу без змін.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам КПК України, як і клопотання слідчого про арешт майна.
Вказує, що під час розгляду клопотання в суді першої інстанції підозрювана ОСОБА_7 заявляла, що вказані грошові кошти є її власністю.
Крім того, слідчим не було наведено доказів того, що грошові кошти, які вилучено у підозрюваної, належали потерпілій, а отже і не можуть свідчити про будь-які обставини та бути доказом у вказаному кримінальному провадженні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положенням Кримінального процесуального кодексу України.
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень, зокрема арешт майна.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
ЄСПЛ нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України). Крім того, згідно п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна в частині накладення арешту на грошові кошти, слідчий суддя, прийшов до висновку, що клопотання в цій частині відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.
В іншій частині клопотання про арешт, слідчий суддя обґрунтовано відмовив в його задоволенні, оскільки в клопотанні слідчого відсутнє обґрунтування, яке відношення до кримінального провадження мають вилучені речі, а саме: трудова книжка ОСОБА_9 , мобільний телефон «Bravic», радіоприймач «КІРО КВ-308 АС», чорного кольору та які обставини кримінального провадження можуть бути підтверджені з використанням цих речей.
Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, виходячи з наступного.
Досудовим розслідуванням встановлено, що слідчим відділом Уманського районного управління ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001146 від 12.09.2022 року, за ознаками злочину, передбачено ч. 4 ст. 185 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що в період часу з 22 години 11.09.2022 року по 07 годину 12.09.2022 року, ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно та цілеспрямовано з корисливих мотивів, в період запровадження на території України воєнного стану, шляхом вільного доступу, із жіночої сумки, яка знаходилася в одній із кімнати будинку за вказаною адресою таємно викрила грошові кошти в сумі 8000,00 грн., чим спричинила ОСОБА_10 матеріальні збитки на вказану суму.
12.09.2022 року за вищевказаною адресою було проведено огляд місця події, в ході якого нічого не виявлено та не вилучено.
12.09.2022 року під час затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в неї виявлено та вилучено трудову книжку ОСОБА_9 , мобільний телефон, радіоприймач, та грошові кошти в розмірі 1160,00 грн., які поміщені до сейф пакетів, та визначено речовими доказами по даному кримінальному провадженню.
Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.
Як вбачається з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до вимог ст. ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.
З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно, а саме грошові кошти, які вказані в клопотанні, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Згідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України та ст. 172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України.
Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.
Відповідно до порядку, передбаченого ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.
На думку колегії суддів, в клопотанні слідчого доведено наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, у відповідності до яких необхідно накласти арешт на майно, з метою його збереження, оскільки за матеріалами, доданими до клопотання про накладення арешту на майно, а саме: грошові кошти в сумі 1160,00 грн. можуть свідчити, у сукупності, про вчинення особою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК і бути набуті в результаті вчинення неправомірної діяльності.
Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 про те, що клопотання слідчого про арешт майна в частині грошових коштів, розглянуто без додержання вимог КПК України і тимчасово вилучене майно підлягало поверненню, то колегія суддів не бере їх до уваги, так як слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно дотримався вимог ст. 170 КПК України, за якою арешт допускається, зокрема з метою збереження речових доказів.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді обґрунтована та належним чином мотивована і підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги захисника, не вбачає.
Керуючись ст.ст. 171, 392, 404, 405, 407, 418, 419, 422КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15 вересня 2022 року про розгляд клопотання слідчого про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001146 від 12.09.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - залишити без змін

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3