Категорія: ч.3 ст.185 КК України Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Денісова В.П.,

суддів Гапончука В.В., Борсука П.П.,

з участю секретаря Прус Я.А.,

прокурора Яковлєвої О.В.,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Василюка Н.М. на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, із середньою спеціальною освітою, розлучений, має на утриманні двоє малолітніх дітей, непрацюючий, раніше судимий:

- 26.04.2005 Луцьким міськрайонний судом Волинської області за ч.3 ст.185, ст.ст.75, 76 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з іспитовим строком два роки;

- 29.06.2005 Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.289, ст.69, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 04.11.2010 за відбуттям покарання;

- 27.03.2019 Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.1 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.185, ст.70 КК України до 3 (трьох) місяців арешту, звільненого з місць позбавлення волі 16.08.2019 за відбуттям покарання,

засуджений:

-за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України, обвинувачений звільнений від відбування призначеного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуті з ОСОБА_1 в дохід держави судові витрати у розмірі 1307 (одна тисяча триста сім) гривень 60 коп. за проведення судової товарознавчої експертизи.

Вироком суду ОСОБА_1 визнаний винним і засуджений за те, що 14 квітня 2020 року у період з 17.00 год. до 00.00 год. він, перебуваючи у другому під`їзді будинку АДРЕСА_2 , умисно, з корисливих мотивів, шляхом злому навісного замка, проник до підсобного приміщення, звідки таємно викрав велосипед іноземного виробництва, марки «Avanti» вартістю 3000 гривень, спричинивши потерпілій ОСОБА_2 майнову шкоду на вказану суму.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор оскаржує вирок суду, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Не погоджується із призначеним ОСОБА_1 покаранням внаслідок його м`якості. Посилається на те, що місцевим судом до обвинуваченого необґрунтовано застосована ст.75 КК України. Зазначає, що ОСОБА_1 повторно вчинив корисливий тяжкий злочин і на шлях виправлення не став. З огляду на наведене, просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

У доповненні до апеляційної скарги прокурор просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким визнати обвинуваченого винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про наявність у ОСОБА_1 судимості за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.04.2005 за ч.3 ст.185, ст.ст.75, 76 КК України із призначенням покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з іспитовим строком два роки.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги з доповненнями, прокурора, яка підтримала апеляцію з доповненнями у повному обсязі, просила скасувати вирок суду та ухвалити новий, обвинуваченого, який апеляцію з доповненнями заперечив та просив рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга з доповненнями задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане із проникненням у інше приміщення, є правильною та ґрунтується на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку і перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд надав належну юридичну оцінку, і які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Діям ОСОБА_1 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким з учасників судового провадження не оскаржується.

В апеляційній скарзі прокурор не оскаржує вид та розмір покарання, призначеного місцевим судом ОСОБА_1 за ч.3 ст.185 КК України.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Положення п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» регламентують, що, вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Посилання, наведені в апеляційній скарзі, про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого і ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та безпідставне застосування положень ст.75 КК України, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.

Приписами ч.1 ст.75 КК України встановлено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначення покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При призначенні ОСОБА_1 покарання та застосуванні щодо нього положень ст.ст.75, 76 КК України судом першої інстанції враховано, що перший вчинив злочин, який за ступенем тяжкості належать до категорії тяжких.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд першої інстанції відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обтяжуючі покарання обставини місцевим судом не встановлені.

Судом також враховано особу винного, який раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, покарання відбув повністю, на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, на часі проходить курс реабілітації у РГ Церква «Фіміам», де характеризується позитивно.

Крім того, судом першої інстанції взята до уваги думка потерпілої сторони, котрій повністю відшкодовані збитки, а щодо покарання перша покладається на розсуд суду, не наполягаючи на його суворій мірі.

Таким чином, на підставі вищенаведеного, місцевий суд обґрунтовано призначив ОСОБА_1 покарання у межах санкції ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Фактично врахувавши тяжкість вчиненого злочину, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу ОСОБА_1 , який свою вину визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, відшкодував завдані збитки, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про можливість перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбування покарання на підставі статей 75, 76 КК України та покладення на нього обов`язків в межах дворічного іспитового строку, що дозволить здійснювати контроль за його поведінкою зі сторони уповноваженого органу з питань пробації.

Суд апеляційної інстанції вважає призначене ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком необхідним і достатнім для виправлення першого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, і таким, що не можна вважати надто м`яким, як про це зазначено в апеляційній скарзі.

Наведені в апеляції прокурора твердження, на думку суду апеляційної інстанції, не є підставою для скасування застосованого до обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК України.

Призначене ОСОБА_1 покарання апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і не є надто м`яким, як про це зазначено в апеляційній скарзі.

На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

У доповненні до апеляційної скарги прокурор просить виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про наявність у ОСОБА_1 судимості за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.04.2005 за ч.3 ст.185, ст.ст.75, 76 КК України із призначенням покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з іспитовим строком два роки.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.374 КПК України, у вступній частині вироку зазначаються прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рік, місяць і день його народження, місце народження і місце проживання, заняття, освіта, сімейний стан та інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи.

Із вступної частини вироку суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_1 раніше судимий:

- 26.04.2005 Луцьким міськрайонний судом Волинської області за ч.3 ст.185, ст.ст.75, 76 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з іспитовим строком два роки;

- 29.06.2005 Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.289, ст.69, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 04.11.2010 за відбуттям покарання;

- 27.03.2019 Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.1 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.185, ст.70 КК України до 3 (трьох) місяців арешту, звільненого з місць позбавлення волі 16.08.2019 за відбуттям покарання.

На думку апеляційного суду, доводи сторони обвинувачення, викладені у доповненні до апеляційної скарги, про виключення із мотивувальної частини вироку вказівки про наявність у ОСОБА_1 судимості за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.04.2005 не є підставою для зміни судового рішення в розумінні положень ст.ст.408, 409 та п.4 ч.2 ст.374 КПК України та жодним чином не впливають на правильність призначеного обвинуваченому покарання.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для зміни вироку місцевого суду та задоволення апеляційної скарги з доповненнями з наведених у ній мотивів, суд апеляційної інстанції не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Василюка Н.М. з доповненнями залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_1 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді