справа № 208/1778/22
№ провадження 1-в/208/167/22
УХВАЛА
Іменем України

18 квітня 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника установи виконання покарань ОСОБА_4 , засудженої ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції), захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 про звільнення її від відбування покарання як жінки, яка має дітей віком до трьох років в порядку ст. 83 КК України, -

встановив:
І. Короткий зміст заявлених вимог та позиція учасників справи.
06.04.2022 року в провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська надійшло клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_5 про звільнення її від відбування в порядку ст. 83 КК України як жінки, яка має малолітню дитину ОСОБА_7 27.11.2021 року.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 та засуджена ОСОБА_5 наполягали на задоволенні клопотання, зазначили, що наявні умови для утримання малолітньої ОСОБА_7 , яка наразі знаходиться в установі виконання покарань разом з засудженою матір`ю. Засуджена ОСОБА_5 має квартиру в місті Чернігів, також в неї є цивільний чоловік.

Представник установи виконання покарань ОСОБА_4 надала суду характеристику на засуджену ОСОБА_5 та пояснила, що засуджена періодично порушує порядок і умови відбуття покарання, має два стягнення. Засуджена має цивільного чоловіка та ще двох синів, на одного з яких вона позбавлена батьківських прав, а другого залишила в пологовому будинку. Жодних документів щодо її побутового влаштування або особи, яка візьме її на поруки, немає.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні вважала за необхідне відмовити у клопотанні адвоката в зв`язку з наданою характеристикою та відсутністю підтверджуючих документів щодо можливості забезпечити умови для виховання дитини.

ІІ. Встановлені судом фактичні обставини справи.
ОСОБА_5 засуджена вироком Деснянського районного суду м.Чернігова від 06.11.2018 року за ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.2 ст. 185 КК України та призначено їй покарання за ч. 1 ст. 190 КК України - 100 годин громадських робіт; за ч.2 ст. 190 КК України - 1 (один) рік позбавлення волі; за ч.2 ст. 185 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі. Відповідно до ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк З (три) роки. В подальшому, ухвалою Деснянського районного суду ОСОБА_8 було вирішено питання про направлення звільненої від покарання з випробуванням ОСОБА_5 для відбування покарання, призначеного вироком.

На теперішній час ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком суду в Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№34)».

Під час відбуття покарання у ОСОБА_5 народилася дитина, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Засуджена не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , має 2 дисциплінарних стягнення, на даний час не погашених, заохочень не має. Кінець строку відбуття частина покарання 10.03.2023 року.

Засуджена ОСОБА_5 має двох синів, на одного, згідно вироку суду, позбавлена батьківських прав, а також згідно матеріалів особової справи, засуджена народила в 2020 році хлопчика, від якого відмовилась в пологовому будинку.

Правовстановлюючі документи на квартиру, яка зі слів засудженої належить їй та її брату та розташована в м.Чернігів, суду не надані.

ІІІ. Мотиви суду.
Засуджених до обмеження волі або до позбавлення волі жінок, які стали вагітними або народили дітей під час відбування покарання, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за умисні тяжкі та особливо тяжкі злочини, суд може звільнити від відбування покарання в межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною трирічного віку (ч. 1 ст. 83 КК України).

Звільнення від відбування покарання застосовується до засудженої, яка має сім`ю або родичів, що дали згоду на спільне з нею проживання, або яка має можливість самостійно забезпечити належні умови для виховання дитини (ч. 2 ст. 83 КК України).

Частина друга вказаної статті встановлює альтернативні самостійні умови її застосування, кожна з яких в даному випадку підлягає самостійному аналізу.

На думку суду, перша умова наявність сім`ї або родичів засудженої, що дали згоду на спільне з нею проживання в даному випадку недотримана.

У матеріалах справи відсутня згода члена сім`ї засудженої брата, на спільне проживання з засудженою.

Така згода має розумітись в кримінально-правовому аспекті, а саме вільному, усвідомленому волевиявлення члена сім`ї на проживання з особою, засудженою за злочин та яка повністю не відбула призначене їй покарання, яке необхідне для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, повернення у суспільство як законослухняної особи.

Ч. 2 ст. 83 КК України не передбачає презюмування згоди члена сім`ї засудженої на спільне з нею проживання залежно від ступеня кровної спорідненості та віку.

Така згода має знайти своє відображення в матеріалах справи та суд має пересвідчитись у її добровільності та усвідомленості.

Таким чином, адвокатом та засудженою не доведені підстави звільнення від відбування покарання за першою умовою, передбаченою ч. 2 ст. 83 КК України.

При оцінці другої умови наявності у засудженої можливості самостійно забезпечити належні умови для виховання дитини, суд виходить з наступного.

Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Тобто, забезпечення належних умов для виховання дитини має як матеріальний, так і соціальний та морально-етичний аспекти.

Суд бере до уваги, що засуджена до позбавлення її волі не працювала та адвокатом не доведено, що засуджена має права власності на житло, у якому має намір проживати. Також не доведено, що брат засудженої бажає проживати разом з нею.

Відсутні докази того, що засуджена має будь-яке інше майно, необхідне для забезпечення потреб малолітньої дитини з урахуванням її віку та потреб та витратах на утримання.

Суд також враховує відсутність у неї трудового стажу та факт її неодноразового засудження за корисливі злочини, що у співвідношенні з її віком вказує, що до позбавлення її волі вона матеріально забезпечувала себе за рахунок вчинення злочинів.

Суд керується пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яким передбачено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 1 ст. 141 КВК України, при виправних колоніях, в яких відбувають покарання засуджені до позбавлення волі жінки, у разі потреби організовуються будинки дитини. Засуджені жінки мають право влаштовувати в будинки дитини своїх дітей віком до трьох років. Будинок дитини при виправній колонії є дитячим закладом. У будинках дитини діти перебувають під опікою адміністрації дитячого закладу на повному державному забезпеченні, їм створюються умови, необхідні для нормальної життєдіяльності та розвитку. Якщо засуджена жінка не виявила бажання проживати в будинку дитини спільно із своєю дитиною, їй має бути надана можливість вільно спілкуватися з нею без обмежень. Не вважається обмеженням спілкування жінки із своєю дитиною, якщо від засудженої вимагається відвідувати дитину у час, вільний від виконання покладених на неї обов`язків.

Таким чином, на час відбування покарання засудженою ОСОБА_5 , малолітня ОСОБА_7 перебуває на повному державному забезпеченні, її належне утримання та спілкування з матір`ю гарантоване, тоді як не доведено, що за межами виправної колонії ОСОБА_5 здатна забезпечити належне утримання малолітній дитині. За таких обставин суд вважає, що засудженою та її адвокатом не доведено існування умов, передбачених ст. 83 КК України, тому клопотання є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Керуючись ст. 83 КК України, суд

постановив:
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 про звільнення її від відбування покарання як жінки, яка має дітей віком до трьох років в порядку ст. 83 КК України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу суду, якщо її не скасовано, вона набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1