Справа № 306/1018/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.06.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/440/20, за апеляційною скаргою начальника Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 з доповненням до неї, на вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 20.09.2019.

Цим вироком:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Арданово Іршавського району Закарпатської області, громадянин України, українець, мешканець АДРЕСА_1 , голова Полянської сільської ради, не судимий, - визнаний невинуватим та виправданий за недоведеністю наявності в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.171 КК України.
Цивільний позов ОСОБА_8 залишено без розгляду.
Зазначеним вироком ОСОБА_12 виправданий за обвинуваченням в тому, що будучи головою Полянської сільської ради, у відповідності до ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», тобто головною посадовою особою територіальної громади (суб`єкта владних повноважень) відповідного села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), на якого згідно ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» покладено обов`язок, в тому числі забезпечення здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та Законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади, організації в межах, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», роботи відповідної ради та її виконавчого комітету та, будучи персонально відповідальним за здійснення наданих йому законом повноважень, всупереч п.5 ч.1 ст.14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», не призначив особу та не ініціював питання про створення спеціального структурного підрозділу для забезпечення доступу запитувачів до інформації і, таким чином, завідомо створив умови, які не сприяють забезпеченню прозорості та відкритості суб`єкта владних повноважень. В подальшому ОСОБА_12 , завідомо знаючи про відсутність відповідального підрозділу чи особи за забезпечення доступу запитувачів до інформації, не організував належний розгляд шести (три адресовані ОСОБА_12 та три ОСОБА_13 )

-2-

інформаційних запитів головного редактора та журналіста газети «Сила Народного Контролю» (свідоцтво про державну реєстрацію ЗТ № 626/228 Р від 10.10.2014) ОСОБА_8 , які ОСОБА_8 26.05.2017 надіслала супровідним листом голові Полянської сільської ради, які в подальшому зареєстровані в сільській раді 30.05.2017 за № 257/02-06, чим вчинив дії спрямовані на перешкоджання законній професійній діяльності журналіста.
Так, 06.06.2017 ОСОБА_12 , перебуваючи на посаді голови Полянської сільської ради, усвідомлюючи, що ОСОБА_8 являється журналістом та виконує редакційне завдання, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою перешкоджання законній професійній діяльності журналіста ОСОБА_8 , підписав підготовану відповідь секретарем Полянської сільскої ради ОСОБА_13 , якою продовжено термін розгляду інформаційних запитів, посилаючись на п.4 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації». В подальшому, 22.06.2017 ОСОБА_12 , продовжуючи свій злочинний умисел, перебуваючи на посаді голови Полянської сільської ради, усвідомлюючи, що ОСОБА_8 являється журналістом та виконує редакційне завдання, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою перешкоджання законній професійній діяльності журналіста ОСОБА_8 , після продовження терміну розгляду запитів на інформацію ОСОБА_8 , підписав підготовану відповідь секретарем Полянської сільської ради ОСОБА_13 від 22. 06. 2017 за № 511/02-06, згідно якої повідомив автора запитів про те, що відповідно до п.2 ст.21 Закону України «Про доступ до публічної інформації», їй необхідно відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк, для чого запитувач інформації може отримати в бухгалтерії Полянської сільської ради відповідний рахунок, для виписки якого, та з метою дотримання фінансово-платіжної дисципліни запитувачу інформації, в тому числі, необхідно надати документи, що підтверджують статус юридичної особи засобу масової інформації, статус платника податку газети «СНК», а також документи, що підтверджують повноваження як головного редактора газети, чим не надав у доступі журналіста до інформації.
Зокрема, згідно ч. 4 ст.21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» при наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.
Відповідно до ч.2 ст.29 Закону України «Про інформацію» - предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.
Як встановлено досудовим розслідуванням, у інформаційному запиті, адресованому голові Полянської ОТГ ОСОБА_12 від 26.05.2017 №2 головного редактора та журналіста газети «Сила Народного Контролю» ОСОБА_8 , у пункті 4 запитувалася інформація щодо вичерпного переліку закуплених Полянською сільською радою та її виконавчим комітетом робіт та послуг на протязі 2013 року; в пунктах 1-3 інформаційного запиту від 26.05.2017 №3 інформація щодо проектно-кошторисної документації на будівництво/облаштування тротуарів в с. Поляна по вул. Жовтневій, які проводяться станом на квітень 2017 року, щодо договору про виконання будівельних робіт по облаштуванню вказаного тротуару, щодо акту виконаних робіт по облаштуванню тротуару, платіжних документів, що підтверджують видатки на вказані роботи.

-3-

Таким чином, ОСОБА_12 обвинувачується в тому, що будучи службовою особою, в порушення вимог ст.34 Конституції України, ст.ст.25,35 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», ст.ст.3,4, п.2 ч.1 ст.5, ч.ч.5,6 ст.6, ст. 13, ст. 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації», надав відповідь № 511/02-06 від 22.06.2017 на інформаційні запити головного редактора газети «Сила Народного Контролю» ОСОБА_8 , датовані 26.05.2017, подані в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», які надійшли до Полянської сільської ради 30.05.2017, чим не надав доступ журналісту до інформації, яка становить суспільний інтерес.
Наведені вище дії ОСОБА_12 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.1 ст.171 КК України, як умисне перешкоджання законній професійній діяльності журналіста.
Виправдовуючи ОСОБА_12 за вказаним обвинуваченням, суд першої інстанції, заслухавши пояснення обвинуваченого та потерпілої, показання свідків, оцінивши докази, досліджені за клопотанням сторони обвинувачення, проаналізувавши їх достатність, доведеність фактичних обставин кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у їх вчиненні, прийшов до висновку про недоведеність в діянні ОСОБА_12 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.171 КК України та наявність передбачених ст.373 КПК України підстав для його виправдання. Такі висновки суд обгрунтував тим, що надані суду шість копій інформаційних запитів разом з супровідним листом від 26.05.2017 редактора газети «Сила Народного Контролю» засвідчені піписом ОСОБА_8 , а саме копія запиту голові Полянської сільської ОТГ ОСОБА_6 редактора газети «СНК» ОСОБА_8 , засвідчена підписом ОСОБА_8 від 26.05.2017; копія інформаційного запиту №1 голові Полянської ОТГ ОСОБА_6 , редактора газети «СНК» ОСОБА_14 від 26.05.2017, засвідчена підписом Ступак; копія інформаційного запиту №2 голові Полянської ОТГ ОСОБА_12 редактора газети «СНК» ОСОБА_14 від 26.05.2017, засвідчена підписом Ступак; копія інформаційного запиту №3 голові Полянської ОТГ ОСОБА_6 редактора газети «СНК» ОСОБА_14 від 26.05.2017, засвідчена підписом Ступак; копія інформаційного запиту №1 секретарю ради Полянської ОТГ редактора газети «СНК» ОСОБА_14 від 26.05.2017, засвідчена підписом Ступак; копія інформаційного запиту №2 секретарю ради Полянської ОТГ редактора газети «СНК» Л.Ступак від 26.05.2017, засвідчена підписом Ступак; копія інформаційного запиту №3 секретарю ради Полянської ОТГ редактора газети «СНК» ОСОБА_14 від 26.05.2017, засвідчена підписом Ступак; копія повідомлення Полянської сільської ради від 06.06.2017 №464/02-06 редактору газети «СНК2 Л.Ступак, засвідчена підписом Ступак; копія листа Полянської сільської ради від 22.06.2017 №511/02-06 редактору газети «СНК» ОСОБА_14 , засвідчена підписом Ступак; лист Полянської сільської ради від 06.06.2017 № 464/02-06, № 511/02-06 від 22.06.2017 та копії сторінок № № 65,73,39 журналу без назви - є недопустимими доказами, встановивши, що такі не відповідають вимогам ст.ст. 99-100 КПК України щодо визначення документа. Поряд з тим судом першої інстанції встановлено, що сторона обвинувачення не скористалася своїм правом щодо збирання доказів та не вчинила будь-яких процесуальних дій (витребування, доступ до речей та документів, інше) для отримання оригіналів доказів. Одночасно судом констатовано те, що хоча ксерокопії документів і можуть вважатися належними доказами, проте вони не можуть бути допустимими, оскільки обставини справи можуть підтверджуватися лише певними засобами доказування. У зв`язку з наведеним суд прийшов до висновку про ненадання суду будь-яких допустимих доказів - документів, які свідчать про направлення інформаційних запитів потерпілою (в тому числі їх змісту), так і доказів щодо направлення відповідей Полянською сільською радою ( в тому числі їх змісту), що

-4-

позбавляє можливості визначити, чи направлено запити потерпілою, чи вони сформовані у відповідності до вимог Закону «Про доступ до публічної інформації». З цих же підстав судом констатовано неможливість зробити висновків, чи містять відповіді Полянської сільської ради ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.171 КК України.

Оцінюючи надане стороною обвинувачення розпорядження №40 від 12.08.2011 Полянського сільського голови щодо призначення відповідальної з питань запитів на інформацію секретаря сільської ради ОСОБА_13 , суд констатував, що таке розпорядження втратило свою чинність з часу переобрання секретаря сільської ради у 2016 році. Крім того, судом першої інстанції визнано обґрунтованими доводи захисту щодо того, що офіційним друкованим засобом, зареєстрованим у встановленому порядку є газета «Сила Народного Контролю», натомість із запитами звернулася не ідентифікована особа - редактор газети «СНК» ОСОБА_14 , зазначивши видання скороченою назвою, що не відповідає вимогам Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» та Положенню про державну реєстрацію інформаційних агенств як суб`єктів інформаційної діяльності. Крім того, суд першої інстанції, посилаючись на зміст пред`явленого ОСОБА_12 обвинувачення за ч.1 ст.171 КК України, яка містить декілька самостійних складів злочину, а саме: незаконне вилучення зібраних, опрацьованих, підготовлених журналістом матеріалів і технічних засобів, якими він користується у зв`язку зі своєю професійною діяльністю; незаконна відмова у доступі журналіста до інформації; незаконна заборона висвітлення окремих тем, показу окремих осіб, критики суб`єкта владних повноважень; будь-яке інше умисне перешкоджання здійсненню журналістом законної професійної діяльності, прийшов до висновку про неконкретизованість пред`явленого ОСОБА_12 обвинувачення, оскільки таке не містить кваліфікуючих ознак вказаного кримінального правопорушення, позаяк склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.171 КК України складають дії, що полягають у незаконній відмові у доступі до інформації, а не дії, що полягають у ненаданні у доступі до інформації. Крім того, проаналізувавши інші, наявні в матеріалах кримінального провадження докази, які визнано допустимими, суд першої інстанції прийшов до висновку, що такі також не доводять винуватість ОСОБА_12 в умисному перешкоджанні професійній діяльності журналіста, що полягала у незаконній відмові у доступі до інформації, адже саме незаконна відмова є кримінально караним діянням, чого у даному кримінальному провадженні судом не встановлено.У зв`язку з наведеним та з урахуванням ст.62 Конституції України, ст.ст.17, 368,370, 373 КПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для виправдання ОСОБА_12 у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.171 КК України.

В апеляційній скарзі начальник Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 просить вирок суду від 20.09.2019 щодо ОСОБА_12 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.171 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваним мінімумів доходів громадян. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає про незаконність, необґрунтованість та невмотивованість постановленого щодо ОСОБА_12 вироку у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. На його думку, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, встановлені під час досудового розслідування кримінального провадження, не здійснив перевірку їх доказами і не дав їм належну оцінку у

-5-

відповідності до вимог ст.94 КПК України, внаслідок чого безпідставно виправдав ОСОБА_12 у пред`явленому йому обвинуваченні. Прокурор вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно визнав недопустимими доказами: копії документів, які надані стороною обвинувачення, не дивлячись на те, що вказані документи були засвідчені та надані органу досудового розслідування потерпілою ОСОБА_8 , їх зміст в ході судового розгляду не оспорювався, клопотання про визнання таких доказів недопустимим не подавались. Крім того прокурор просить врахувати, що в ході судового розгляду, стороною захисту не заперечувався факт існування запитів потерпілої журналістки редактора газети «Сила Народного Контролю» та їх надходження до Полянської сільської ради, а допитом обвинуваченого, потерпілої та свідків підтверджено те, що ОСОБА_12 усвідомлював як зміст поданих запитів, так і надання відповіді саме журналісту редактору газети. Також на думку прокурора, судом не надано належної оцінки протоколу огляду місця події від 26.03.2018 з якого вбачається, що матеріали, які були предметом відповідних запитів потерпілої ОСОБА_8 , перебували у приміщенні Полянської сільської ради і не були надані потерпілій на її запити. Крім того прокурор вважає помилковим висновок суду про відсутність конкретизації та незазначення кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_12 . У зв`язку з наведеним вважає, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_12 судом допущено вибірковий та формальний підхід до оцінки доказів, всі обставини кримінального провадження не з`ясовано та без належних та достатніх підстав ухвалено судове рішення, яке не відповідає вимогам ст.370 КПК України, а тому відповідно до п.3 ч.1 ст.420 КПК України підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового вироку. Одночасно прокурор ставить питання по дослідження доказів, які містяться у кримінального провадженні.

У поданому доповненні до апеляційної скарги прокурор, окрім аналогічних доводів, викладених у первісній апеляційній скарзі, вказує на недотримання судом першої інстанції вимог ст.ст.56,87,89,94,370 та п.1 ч.3 ст.284 КПК України. Також вважає хибним посилання суду на Закон України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» та Положення про державну реєстрацію інформаційних агенств як суб`єктів інформаційної діяльності, оскільки вказані нормативно-правові акти встановлюють порядок реєстрації видань, але жодним чином не обмежують право журналістів на скорочення назви видання при підготовці відповідних матеріалів. Поряд з тим звертає увагу і на те, що судом першої інстанції не перевірено існування друкованого засобу із назвою «СНК» - «Сила Народного Контролю», хоча під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_8 неодноразово зазначала, що являється головним редактором цього видання. Крім того вказує і на те, що формулювання пред`явленого ОСОБА_12 обвинувачення відповідає вимогам закону, оскільки всупереч наведеним в оскаржуваному вироку висновкам, містить як кваліфікуючі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.171 КК України, так і конкретизацію дій обвинуваченого. У зв`язку з наведеним постановлений щодо ОСОБА_12 вирок прокурор вважає таким, що не відповідає вимогам ст.370 КПК України.
На апеляційну скаргу прокурора з доповненнями до неї, захисником обвинуваченого ОСОБА_12 - адвокатом ОСОБА_15 подано заперечення з вимогою залишити таку без задоволення у зв`язку з обгрунтованістю, вмотивованістю та законністю вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_12 . Вважає, що наведені прокурором твердження про нібито недотримання судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення є безпідставними,

-6-

оскільки суд першої інстанції вірно оцінив досліджені докази, та з належним врахуванням положень ст.62 Конституції України, ст.ст.17,84-87,92,370 КПК України прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для виправдання обвинуваченого ОСОБА_12 за пред`явленим обвинуваченням. Захисник вказує на те, що посилання прокурора щодо безпідставного визнання недопустимими ряду письмових доказів за відсутності відповідних клопотань сторони захисту не відповідає змісту ст.ст.89,99 КПК України, а тому не спростовує правильність висновків суду. Також вважає, що судом першої інстанції достовірно встановлено те, що друкованого засобу масової інформації під назвою «газета СНК» не існує, оскільки підтвердженим є факт державної реєстрації друкованого видання «газета «Сила Народного Контролю», що з урахуванням вимог Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні»та Положення про державну реєстрації друкованих засобів масової формації в України свідчить про те, що ОСОБА_8 , вступаючи у публічні відносини з іншими особами від імені друкованого засобу масової інформації не дотрималась обов`язку використовувати офіційно зареєстровану державну назву друкованого засобу на підставі свідоцтва про державну реєстрацію. Враховуючи викладене, судом вірно встановлено, що з інформаційними запитами ОСОБА_16 звернулась від імені неіснуючого засобу масової інформації, що не дає правових підстав вважати, що остання зверталась як головний редактор газети «Сила Народного Контролю», оскільки в порушення вимог ст.26 Закону України «Про друковані засоби масової інформації» не ідентифікувала себе, що підтверджує необізнаність ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_8 є журналістом. Поряд з тим захисник звертає увагу на порушення ОСОБА_8 при зверненні з інформаційними запитами вимог п.5 ч.3 ст.26 вказаного вище Закону, яким визначено обов`язок журналіста представлятися та пред`являти редакційне посвідчення чи інший документ, що підтверджує його професійну належність або повноваження, надані редакцією друкованого засобу масової інформації. У зв`язку з наведеним захисник просить врахувати, що ОСОБА_8 намагалась реалізувати свої повноваження в інформаційній сфері не в порядку, передбаченому п.5 ч.3 ст.26 Закону України «Про друковані засоби масової інформації», що виключає наявність об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст.171 КК України. Крім того, на думку захисника, про відсутність в діях ОСОБА_12 , умислу на перешкоджання професійній діяльності журналіста, окрім іншого, свідчить вчинення ним дій, спрямованих на підготовку та надання відповідей на інформаційні запити ОСОБА_8 та фактичне виготовлення копій запитуваних документів. Також захисник звертає увагу на те, що за змістом ст.140 Конституції України та ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування» Полянський сільський голова ОСОБА_12 не є розпорядником публічної інформації, не має обов`язків щодо надання запитувачу публічної інформації, а тому не несе кримінальну відповідальність за порушення неіснуючих обов`язків. Ці ж обставини свідчать й про те, що інформаційні запити за підписом ОСОБА_8 були оформлені і направлені голові Полянської ОТГ ОСОБА_12 не за призначенням, що виключає в діях останнього наявність ознак перешкоджання діяльності журналіста. Також захисник звертає увагу на те, що інформаційні запити ОСОБА_8 адресовані та направлені неіснуючій особі - голові Полянської ОТГ ОСОБА_6 , в той час як у даному випадку ОСОБА_17 займав посаду Полянського сільського голови.

Захисник адвокат ОСОБА_18 на вказану апеляційну скаргу також подав заперечення, у якому просить вирок суду від 20.09.2019 щодо ОСОБА_12 залишити без змін. Вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що надані органом досудового розслідування докази на підтвердження винуватості ОСОБА_12 є недопустимимм, оскільки не отримані в порядку

-7-

встановленому КПК України, кваліфікуючі ознаки інкримінованого ОСОБА_12 злочину, передбаченого ч.1 ст.171 КК України, не зазначені і це обвинувачення є неконкретним, потерпіла ОСОБА_16 звернулась з інформаційними запитами до обвинуваченого як журналіст і редактор газети «СНК», однак газета з такою назвою не зареєстрована у встановленому законом порядку. Вважає, що при оцінці письмових доказів, зокрема документів, засвідчених підписом потерпілої ОСОБА_8 , судом першої інстанції вірно враховано положення ст.ст.86,93,99 КПК України. Також захисник звертає увагу на те, що диспозиція ч.1 ст.171 КК України в числі інших кваліфікуючих ознак передбачає відповідальність саме за незаконну відмову у доступі до інформації, натомість формулювання обвинувачення ОСОБА_12 не містить таких даних, тому складений обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України. Крім того звертає увагу і на те, що суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.171 КК України характеризується лише прямим умислом, чого в даному кримінальному провадженні доведено не було. Судом першої інстанції вірно враховано зміст ст.1 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», ст.11 Закону України «Про друковані засоби масової інформації», оскільки ненадання інформації автору звернення від імені не зареєстрованого засобу масової інформації, не може слугувати підставою для кримінальної відповідальності за перешкоджання законній професійній діяльності журналіста. Наведені прокурором в апеляційній скарзі доводи щодо усвідомлення ОСОБА_12 того факту, що ОСОБА_8 є журналістом і виконує редакційне завдання, не відповідає дійсності, суперечить показанням останнього і є припущенням, на якому не може ґрунтуватись обвинувачення. Натомість просить врахувати надані потерпілою ОСОБА_8 пояснення з приводу свідомого неповідомлення нею голови Полянської сільської ради про те, що вона являється редактором друкованого засобу масоової інформації та не підтвердження своїх повноважень, з посиланням на відсутність таких вимог у Законі України «Про доступ до публічної інформації». Вказані пояснення свідчать про те, що всі подані ОСОБА_8 шість інформаційних запитів є зверненням громадянина в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», за порушення якого передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.212-3 КУпАП. Також звертає увагу і на те, що ОСОБА_12 , пропонуючи листом від 22.06.2017 потерпілій ОСОБА_8 підтвердити свої повноваження як журналіста та редактора незареєстрованої газети, діяв в межах своїх повноважень відповідно до вимог ст.25 Закону України «Про друковані засоби масової інформації(пресу) в Україні», яких у свою чергу ОСОБА_8 при зверненні не дотрималась. Дотримання судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_12 положень ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України є правильним.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги з доповненнями до неї, пояснення обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисників адвокатів ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , про необґрунтованість апеляційної скарги з доповненнями до неї та залишення без змін виправдувального вироку, пояснення потерпілої ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_9 про незаконність постановленого щодо ОСОБА_12 вироку, дослідивши і перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з доповненнями до неї прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

-8-

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана не обґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права в кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду із прав людини.
Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Відповідно до ст.129 Конституції України гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією з основних засад судочинства.

Зазначений конституційний припис покладає на суд обов`язок здійснювати повне фіксування судового процесу технічними засобами, оскільки саме за умови такого фіксування судового процесу гарантується конституційне право кожного на судовий захист, а також забезпечуються законність та інші основні засади судочинства.
Засада щодо гласності судового процесу та його повне фіксування технічними засобами розкривається у статті 27 КПК і складається із трьох взаємопов`язаних елементів: 1) гласність судового провадження; 2) відкритість судового провадження; 3) повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Ураховуючи те, що зазначена норма-засада є цілісною, фіксування судового засідання є допоміжним елементом щодо двох інших елементів гласності судового процесу, яка полягає у забезпеченні обізнаності учасників судового провадження щодо результатів судового розгляду та у праві на ознайомлення з процесуальними рішеннями й отримання їх копій, а також надання в суді інформації про дату, час і місце судового розгляду та про ухвалені в ньому судові рішення (частина перша статті 27 КПК), та відкритості судового процесу право кожного бути присутнім під час судового розгляду, за винятком випадків, визначених законом (частина друга статті 27 КПК).
Загальними засадами кримінального провадження, зокрема п.20 ч.1 ст.7 КПК України, а також ч.5 ст.27 цього Кодексу визначено, що під час судового розгляду та у випадках, передбачених цим Кодексом, під час досудового розслідування забезпечується повне фіксування судового засідання та процесуальних дій за допомогою звуко та відеозаписувальних технічних засобів. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійснений судом у порядку, передбаченому цим Кодексом.

-9-

У відповідності до вимог ч.ч.4,6 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. Незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, коли воно є обов`язковим, тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів, за винятком випадків, коли сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними.
Попри це, при перевірці матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_12 апеляційним судом встановлено, що в ньому відсутні технічні носії інформації судових засідань від 05.06.2018, 17.07.2018 та 15.11.2018, а також неналежна якість звукозапису судового засідання від 19.09.2019, в ході якого відбувався судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_12 . При цьому, неможливо встановити із вказаного звукозапису зміст показань окремих учасників судового провадження, в тому числі обвинуваченого та потерпілої та її представника.
Крім того, з 01.01.2019 набрали чинності положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо забезпечення дотримання прав учасників кримінального провадження та інших осіб правоохоронними органами під час здійснення досудового розслідування» від 16.11.2017, яким внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу Україні в частині норм щодо застосування під час судового розгляду відеозаписувальних технічних засобів.
Так, відповідно до ч.5 ст.27 КПК України, під час судового розгляду та у випадках, передбачених цим Кодексом, під час досудового розслідування забезпечується повне фіксування судового засідання та процесуальних дій за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів.
Як вбачається з наявних у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_12 технічних носіїв інформації судових засідань, тільки судові засідання від 07.05.2019 та 24.07.2019 містять відеозаписи, а всі інші судові засіданні відофайлів не містять.
Наведене свідчить про порушення вимог кримінального процесуального закону, передбачених ст.107 КПК України.
Зважаючи на відсутність технічних носіїв, а також відеозаписів судових засідань та значимість тих процесуальних дій, які проводились у вказаних судових засіданнях і мали стати «інформативною основою» ухваленого судового рішення, однак інформація про них виявилась відсутньою на технічних носіях й такі порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Крім того, у відповідності до п.7 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктом 7 частини другої статті 412 цього Кодексу.
Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення, чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства, чи іншим шляхом вплинули, чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.
Колегія суддів вважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, встановлення істини в справі й

-10-

прийняття правильного рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційним судом істотним чи неістотним, залежно від обставин кримінального провадження.
Окрім того, згідно ч.1 ст.373 КПК України суд постановляє виправдувальний вирок, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку у таких випадках зазначається: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, а також мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, виправдовуючи ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції зазначив, що надані суду шість копій інформаційних запитів разом з супровідним листом від 26.05.2017 редактора газети «Сила Народного Контролю» засвідчені піписом ОСОБА_8 , а саме копія запиту голові Полянської сільської ОТГ ОСОБА_6 редактора газети «СНК» ОСОБА_8 , засвідчена підписом ОСОБА_8 від 26.05.2017; копія інформаційного запиту №1 голові Полянської ОТГ ОСОБА_6 , редактора газети «СНК» ОСОБА_14 від 26.05.2017, засвідчена підписом Ступак; копія інформаційного запиту №2 голові Полянської ОТГ ОСОБА_12 редактора газети «СНК» ОСОБА_14 від 26.05.2017, засвідчена підписом Ступак; копія інформаційного запиту №3 голові Полянської ОТГ ОСОБА_6 редактора газети «СНК» ОСОБА_14 від 26.05.2017, засвідчена підписом Ступак; копія інформаційного запиту №1 секретарю ради Полянської ОТГ редактора газети «СНК» ОСОБА_14 від 26.05.2017, засвідчена підписом Ступак; копія інформаційного запиту № 2 секретарю ради Полянської ОТГ редактора газети «СНК» Л.Ступак від 26.05.2017, засвідчена підписом Ступак; копія інформаційного запиту №3 секретарю ради Полянської ОТГ редактора газети «СНК» ОСОБА_14 від 26.05.2017, засвідчена підписом Ступак; копія повідомлення Полянської сільської ради від 06.06.2017 №464/02-06 редактору газети «СНК2 Л.Ступак, засвідчена підписом Ступак; копія листа Полянської сільської ради від 22.06.2017 № 511/02-06 редактору газети «СНК» ОСОБА_14 , засвідчена підписом Ступак; лист Полянської сільської ради від 06. 06. 2017; № 464/02-06, № 511/02-06 від 22.06.2017 та копії сторінок №№ 65,73,39 журналу без назви - є недопустимими доказами, встановивши, що такі не відповідають вимогам ст.ст. 99-100 КПК України щодо визначення документа та, враховуючи наведене, визнав надані стороною обвинувачення докази недопустимими.
Разом з тим, з такими висновками суду, колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.
Частини 1 та 2 статті 99 КПК України передбачають, що документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати: матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні); матеріали, отримані внаслідок здійснення під час кримінального провадження заходів, передбачених чинними міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії; висновки ревізій та акти перевірок.

-11-

Відповідно до ч.3 ст.99 КПК України, сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.
Із журналу судового засідання від 19.09.2019 вбачається, що після оголошення письмових доказів сторони обвинувачення, у тому числі шести копій інформаційних запитів разом із супровідним листом від 26.05.2017 редактора гезати «Сила Народного Контролю», засвідчені підписом потерпілої ОСОБА_8 , учасники судового провадження не заперечували достовірність їх змісту та не ставили під сумнів сам факт надходження вказаних документів, в тому числі і сторона захисту. При цьому, суд першої інстанції, зробивши перерву в судовому засіданні для надання потерпілою ориганілів документів, в наступному судовому засіданні не роз`яснив потерпілій про обов`язок надати суду для огляду ориганіли документів та надав їм оцінку на предет допустимості без дослідженя оригіналів. Отже, визнавши вказані письмові докази неналежними та не оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, суд першої інстанції дійшов до передчасного висновоку про їх недопустимість.
Крім того, як вбачається з вироку, судом першої інстанції наведено тільки перелік доказів, які досліджувались в судовому засіданні, однак суд безпідставно визнав їх недопустимими з підстав того, що їх було отримано з порушенням КПК України. В ході як досудового розслідування, так і під час судового провадження, окрім потерпілого, були допитані обвинувачений, свідки, досліджені письмові докази, які прокурор надав в порядку ст.358 КПК України та які були відкритті на досудовому розслідуванні як обвинуваченому та його захиснику, так і потерпілій. Жодного аналізу наведеним вище доказам суд першої інстанції не надав, фактично визнавши всі зібрані докази під час досудового розслідування недопустимими, які були заново досліджені в суді та відкрито стороні кримінального провадження.

Оскільки зміст вироку не відповідає вимогам ст.374 КПК України, висновки суду зроблені без ретельного аналізу та оцінки доказів, допущені судом порушення процесуального закону відповідно до ч.1 ст.412 КПК України є істотними, оскільки ставлять під сумнів повноту встановлення судом першої інстанції обставин провадження, що суперечить як основним завданням кримінального провадження так і його основним загальним засадам, таким як верховенство права, законність та забезпечення змагальності сторін та свободі в наданні ними суду своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості, що обґрунтовано ставить під сумнів законність і справедливість вироку, а також позбавляє апеляційний суд підстав у цій частині визнавати чи не визнавати обґрунтованими доводи в межах обвинувачення чи доводів сторін захисту.

За наведених вище обставин висновки суду про визнання ОСОБА_12 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.171 КК України та виправдання за цим обвинуваченням у зв`язку із недоведеністю, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому останній обвинувачується, є передчасними та зробленими без повного, всебічного, об`єктивного дослідження та аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не може визнаватися законним та обґрунтованим.

Таким чином, зважаючи на часткову відсутність фіксування судового провадження у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_12 , а також через часткову відсутність відеофіксації судового провадження, колегія суддів позбавлена можливості перевірити доводи прокурора, дати їм відповідну оцінку та прийняти законне і обгрунтоване рішення.

-12-

Встановлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення кримінального процесуального закону є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів обвинуваченого, потерпілого, перешкодили суду повно, і всебічно розглянути кримінальне провадження, і вплинули, чи могли вплинути на постановлення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення, а тому вирок підлягає скасуванню. Дані порушення не можуть бути усунені апеляційним судом в ході апеляційного розгляду, а тому відповідно до вимог п.7 ч.2 ст.412 КПК України є безумовною підставою для скасування вироку.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_12 є істотними і такими, що перешкодили суду всебічно, повно та об`єктивно розглянути кримінальне провадження, що є безумовною підставою для скасування вироку.
Апеляційним судом встановлено порушення п.7 ч.2 ст.412 КПК України, що відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.415 цього Кодексу є безумовною підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Згідно п.3 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а крім того, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_12 , обвинуваченого за ч.1 ст.171 КК України, місцевим судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення кримінального провадження, що є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення, відповідно до ст.415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
При новому розгляді кримінального провадження, суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, в тому числі доводи сторони захисту щодо відповідності обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, зокрема, на предмет конкретизації обвинувачення ОСОБА_12 за ч.1 ст.171 КК України, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити законне й обґрунтоване рішення, яке б відповідало вимогам ст.370 КПК України.
З урахуванням наведеного, апеляційна скарга прокурора з доповненнями до неї підлягає частковому задоволенню, вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 20.09.2019 скасуванню, а матеріали кримінального провадження направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

-13-

Керуючись ст.ст.404,407,409,412,415,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу начальника Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 з доповненями до неї задовольнити частково.
Вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 20.09.2019 щодо ОСОБА_20 , обвинуваченого за ч.1 ст.171 КК України скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: