Справа № 344/5282/21
Провадження № 11-кп/4808/326/22
Категорія ст.128 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002558 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України та призначено йому покарання у виді 240 (дві сорока) годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 7 000 (сім тисяч) гривень матеріальної шкоди завданої злочином та 2 000 (дві тисячі) гривень завданої моральної шкоди. В решті вимог позову відмовлено.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив заподіяння необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, 09.12.2020, близько 08 год водій ОСОБА_8 , керуючи автобусом марки «MAN», маршрут № 22 «вул. Хоткевича-Австостанція №2», заїхав на зупинку громадського транспорту по вул. Івасюка, в м. Івано-Франківську, з метою висадки-посадки пасажирів. В цей же час на зупинці для громадського транспорту перебував ОСОБА_10 , який очікував на маршрутний транспортний засіб. Коли відчинилися двері автобуса, ОСОБА_10 зайшов у салон та пред`явив водію ОСОБА_8 пенсійне посвідчення по інвалідності 3 групи, яке дозволяє пільговий проїзд. ОСОБА_8 , обурившись тим, що ОСОБА_10 пред`явив пенсійне посвідчення по інвалідності, яке дає право на безоплатний проїзд, використавши при цьому незначний привід, піднявся з водійського сидіння та почав словесний конфлікт із потерпілим. В ході словесного конфлікту ОСОБА_8 , діючи із необережністю у вигляді злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, своєю правою рукою взяв за праве плече ОСОБА_10 та почав шарпати і виштовхувати потерпілого до дверей автобуса. Надалі ОСОБА_8 , продовжуючи свої неправомірні дії, маючи намір виштовхати ОСОБА_10 із салону автобуса на вулицю, діючи із необережністю у вигляді злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, штовхнув ОСОБА_10 своєю рукою в праве плече потерпілого, в результаті чого останній, втративши рівновагу, впав на асфальтно-бетонне покриття біля вхідних дверей автобуса.

В результаті недбалих дій ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_10 , згідно висновку експерта № 706 від 03.03.2021, заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми правого плечового поясу з частковим повношаровим пошкодженням сухожилка надостьового та підостьового м`яза, яка ускладнилася правобічною посттравматичною контрактурою синовіїтом, бурситом, тендосиновіїтом правого плечового суглобу, і відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали стійку втрату працездатності менш ніж на третину; закритої тупої травми грудної клітки з подвійним переломом VI ребра зліва, що призвело до розвитку підшкірної емфіземи та пневмотораксу, і відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Не погодившись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу. Просить скасувати вирок Івано-Франківського міського суду від 19.05.2022 року та закрити відносно нього кримінальне провадження.

Зокрема вказує, що не визнає свою вину у вчиненні інкримінованого злочину. Стверджує, що не виштовхував потерпілого з автобуса, а тільки перешкодив йому пройти в салон автобуса, а потерпілий, виходячи із автобуса, перечепився за сходинку і втративши рівновагу впав на жінок, котрі стояли заді нього і котрі притримали його, а тому він не впав на землю. Допитані в судовому засіданні свідки як сторони обвинувачення, так і сторони захисту вказували на те, що не бачили як потерпілий падав на землю.

Крім того, обвинувачений не визнає цивільний позов. Зокрема, вважає немотивованим рішення суду в частині стягнення 7000 грн. матеріальної шкоди, оскільки не зрозуміло які саме витрати, понесені потерпілим, складають таку суму.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін;

- потерпілий ОСОБА_10 вважав, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні правопорушення. Вказує, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого він отримав пошкодження здоров`я, які мають незворотній характер та істотно впливають на якість його життя, оскільки в нього обмежений рух правої руки.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує на недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення, які свого підтвердження не знайшли.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, а саме в заподіянні потерпілому ОСОБА_10 необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження

Зокрема, у суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що 09.12.2020 близько 07:20 год він вийшов зі свого помешкання та направився на зупинку громадського транспорту по вул. Івасюка, навпроти «Епіцентру», щоб під`їхати до місця роботи за допомогою маршрутного таксі № 22. Приблизно о 08:00 год, на вищевказану зупинку під`їхав автобус № 22, реєстраційний № 1692. Після чого він вирішив скористатись послугами маршрутного таксі та зайшовши всередину транспортного засобу, пред`явив водію посвідчення інваліда 3-ї групи № НОМЕР_1 , згідно якого він має право на безоплатний проїзд у всіх видах громадського транспорту в місті та залишався при вході всередині автобуса. Пред`явивши вказане посвідчення водію, останній йому відповів, що не буде його безоплатного перевозити, після чого водій автобуса виштовхнув його із салону маршрутного таксі, при цьому висловлюючись у його сторону нецензурною лайкою. Внаслідок таких дій водія, він впав на землю, де невідомі жінки йому допомогли піднятись. Коли він падав, то в нього злетів головний убір, який у подальшому водій викопнув із салону автобуса та розбились окуляри. Вставши на ноги, відчув сильну біль у плечовому суглобі правої руки, після чого направився наступним маршрутним таксі до місця роботи. Наступного дня, відчув болі в районі ребра, після чого звернувся у КНП «ОКЛ ІФ ОР».

Вищевказані показання потерпілого ОСОБА_10 є послідовними, оскільки відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 21.12.2020 року, він вказував на те, що 09.12.2020 близько 08 год 00 хв невідома особа перебуваючи в салоні маршрутного таксі №22 на зупинці у м. Івано-Франківську по вул. Івасюка (навпроти «Епіцентру») нанесла йому тілесні ушкодження, внаслідок чого в нього пошкоджений правий плечовий суглоб та перелом 6 ребра зліва. Звертався до КНП «ОКП ІФ ОР» 09.12.2020 року та по теперішній час перебуває на амбулаторному лікуванні (т.1 а.п.66).

Показання потерпілого ОСОБА_10 узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які повністю підтвердили вчинення неправомірних дій обвинуваченим під час відповідного конфлікту з потерпілим.

Так, свідок ОСОБА_11 у суді першої інстанції підтвердила, що близько 08 год. 09.12.2020 року водій маршрутного таксі №22 із криками та у грубій формі виражався в сторону потерпілого словами ненормативної лайки, та у подальшому почав його шарпати за руку та виштовхнув його на вулицю із даного маршрутного таксі, внаслідок чого останній впав. Після того, водій автобуса викопнув із салону шапку потерпілого, яка впала із його голови при падінні.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні вказала, що близько 08 год. 09.12.2020 року на зупинку навпроти Епіцентру під`їхало маршрутне таксі №22 та здійснило зупинку. В якийсь момент, побачила як потерпілого із транспортного маршрутного таксі № 22 хтось виштовхує. В подальшому потерпілий впав на двох невідомих осіб жіночої статі, які йому допомогли припіднятись. Коли потерпілий падав із вище описаного маршрутного таксі, то в нього злетів головний убір та впали окуляри. В подальшому, через деякий час про дану подію, вона прочитала із соціальної «facebook», а саме пост ОСОБА_13 .

Показання потерпілого ОСОБА_10 в частині локалізації нанесених йому тілесних ушкоджень, механізму і способу заподіяння тілесних ушкоджень повністю узгоджуються з висновком експерта №706 від 03.03.2021 року (т.1 а.п.73-74).

Зокрема, за змістом висновку у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження: закрита тупа травма правого плечового поясу з частковим повношаровим пошкодженням сухожилка надостьового та підостьового м`яза, яка ускладнилася правобічною посттравматичною контрактурою, синовіїтом, бурситом, тендосиновіїтом правого плечового суглобу, і відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали стійку втрату працездатності менш ніж на третину; закрита тупа травма грудної клітки з подвійним переломом VI ребра зліва, що призвело до розвитку підшкірної емфіземи та пневмотораксу, і відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення, утворилася від дії тупого твердого предмета, може відповідати терміну, вказаному в постанові.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано на підтвердження встановлених фактичних обставин та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, послався на сукупність письмових доказів у кримінальному провадженні, які відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності доказів.

Зокрема, згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.02.2020, потерпілий ОСОБА_10 серед 4 пред`явлених осіб, на фото №1 впізнав ОСОБА_8 , як особу, що 21.12.2020 року близько 08 год 00 хв у маршрутному таксі №22 нанесла йому тілесні ушкодження.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.02.2020 року свідок ОСОБА_14 серед 4 пред`явлених осіб, на фото №1 впізнала ОСОБА_8 , як особу, що 09.12.2020 року близько 08 год 00 хв у маршрутному таксі №22 нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_10 .

Згідно з довідкою №2531 від 09.12.2020 року ОСОБА_10 оглянутий травматологом. Діагноз: пошкодження ротарної зв`язки правої плечової зв`язки.

Згідно з протоколом огляду предмету від 14.01.2021 року, а саме повідомлення посту ОСОБА_14 розміщеному у соціальній мережі «Фейсбук» та огляду речового доказу DVD-диску марки «Alerus» об`ємом 4.7.Gb, на якому знаходиться вищевказане повідомлення, в якому описано подію, що мала місце 21.12.2020 року.

Згідно листа начальника управління транспорту та зв`язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 07/26.1-10/174 від 06.01.2021 адресованого ОСОБА_10 , Управлінням транспорту та зв`язку розглянуто звернення від 10.12.2020 року щодо порушення водієм автобуса №22 привал перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування. Автобусний маршрут №22 обслуговує ТзОВ «Корида-Транс» За порушення правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту до водія автобуса, який працював 09.12.2020 року на маршруті застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що свідки не підтвердили факт падіння потерпілого ОСОБА_10 на землю та внаслідок цього отримання останнім тілесних ушкоджень, не можуть свідчити про його невинуватість, та спростовуються матеріалами провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку сукупності доказів, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, правильно встановив обставини кримінального правопорушення, надав правильну правову кваліфікацію діям обвинуваченого та поза розумним сумнівом прийшов до обґрунтованого та належним чином мотивованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, оскільки встановив, що останній заподіяв потерпілому ОСОБА_10 необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Апеляційний суд вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ст. 128 КК України, у виді громадських робіт.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого про незаконність вироку суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди.

Як передбачено ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У пункті 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Тобто при вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер правовідносин, що склалися між учасниками, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Дані вимоги закону при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 судом першої інстанції дотримано.

Зокрема, суд першої інстанції задовольняючи частково цивільний позов, виходив з того, що потерпілому було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я, а тому на користь потерпілого підлягає відшкодуванню заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (ч. 1 ст. 1195 ЦК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5