ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2515/22 Справа № 937/2274/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. с. Кугесі Чебоксарського району Чувашської АРСР, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2022 року ОСОБА_5 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 09 вересня 2022 року включно.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахував те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, який є особливо тяжким, офіційно не працевлаштований, інші джерела доходу у нього відсутні, міцних соціальних зв`язків не має, знаходячись на свободі може переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, які ще не допитані судом, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому продовжив застосування виняткового запобіжного заходу.
Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, дослідивши доводи апеляційної скарги, співставивши їх з вимогами кримінального процесуального закону, колегія суддів приходить до такого висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Згідно із ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою, є можливим.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хочаб один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Отже, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу на стадії судового розгляду вирішальним є питання наявності ризиків, пердбачених ст. 177 КПК України у провадженні.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, при постановленні ухвали, належним чином не взяті до уваги вищенаведені норми закону та неповно досліджені обставини, що враховуються при застосуванні та продовженні запобіжного заходу.
Так, з матеріалів провадження слідує, що на розгляді Мелітопольского міськрайонного суду Запорізької області перебували матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 40002866 від 20.12.2020 щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України. Запобіжний захід у цьому провадженні ОСОБА_5 обрано ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2020 року.
Розпорядженням Голови Верховного Суду 10.03.2022 №4/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ змінено територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Томаківський районний суд Дніпропетровської області.
Ухвалами Томаківського районного суду Дніпропетровської області запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 неоднаразово продовжувався.
Оскаржуваною ухвалою від 12 липня 2022 року продовжено строк запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою до 09 вересня 2022 року.
Разоц з цим, суд апеляційної інстанції з таким рішенням суду не погоджується, з таких підстав.
Апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення на теперешній час не доведено існування у провадженні ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки, окрім клопотання прокурора, будь-яких матеріалів та доказів, які б свідчили про такий ступінь ризиків, що вказують на можливість продовження щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, не надано.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, прокурор підтвердив той факт, що матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК України знаходяться на тимчасово окупованій території в м. Мелітополі Запорізької області та з клопотанням про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження в умовах военного стану прокурор до суду не звертався.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою у цьому випадку суперечить положенням статті 5 Конвенції та статті 29 Конституції України, які гарантують право на свободу.
Окрім того, згідно з кримінальним процесуальним законом запобіжні заходи, такі як тримання під вартою, застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження, а тримання під вартою фактично за відсутності такого провадження порушує загальні засади кримінального провадження, зокрема законності.
З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що продовжений щодо обвинуваченого виключний запобіжний захід, є занадто суворим та істотним чином порушує його права, а тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду.
Разом з цим, апеляційний суд зауважує, що, згідно з положеннями ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
При апеляційному розгляді встановлено, що виключні обставини для тримання обвинуваченого під вартою відсутні, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено. Заявлені у клопотанні ризики в сукупності з тяжкістю злочину не можуть слугувати виключною підставою для подальшого тримання обвинуваченого під вартою.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість застосування щодо ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, який, з урахуванням наведених обставин в цьому провадженні, зможе запобігти ризикам, встановленим ч. 1 ст. 177 КПК України, поклавши на нього відповідні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що судом необґрунтовано продовжено застосовання щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а ухвала - скасуванню, з постановленням нової ухвали.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2022 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_5 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області задовольнити частково.
Обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою на визначений час до прокурора та суду;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора та суду;
- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у цьому кримінальному провадженні;
- повідомляти прокурора та суд про зміну місця проживання.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання направити прокурору та до ДУ Запорізький слідчий ізолятор для виконання.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4