Справа № 182/6356/20
Провадження № 1-в/0182/8/2022
У Х В А Л А
Іменем України

20.04.2022 року м. Нікополь

Колегія суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополь клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звернення судового рішення до виконання, завершення кримінальної справи №1-19/02, звільнення від відбування покарання чи заміни покарання більш м`яким,

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2021 року до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 . В даному клопотанні ОСОБА_5 просить суд визнати кримінальну справу №1-19/02 незавершеною у зв`язку з не надсиланням апеляційним судом Дніпропетровської області після набрання вироком законної сили і повернення справи з Верховного Суду України свого розпорядження про виконання цього вироку від 15.04.2002 року та у зв`язку з не надсиланням ним після цих подій копії цього вироку органу, на який покладено обов`язок виконати вирок в частині засудження його до довічного позбавлення волі (у зв`язку з незавершеною процедурою звернення вироку до виконання); визнати незавершену кримінальну справу №1-19/02 такою, що була передана для зберігання до архіву суду передчасно, з порушенням встановленого порядку; закрити кримінальну справу №1-19/02 шляхом звільнення його від покарання у виді довічного позбавлення волі у зв`язку із закінченням строків давності звернення до виконання обвинувального вироку або шляхом заміни довічного позбавлення волі на певний строк; визнати, що органи державної влади та службові особи, під вартою яких утримувався і утримується під вартою та був позбавлений ними свободи, починаючи з 06.01.2002 року не мали в наявності відповідного судового рішення, рішення адміністративного органу або іншого передбаченого законом документа, тому на підставі цього визнати, що незаконно перебував в місцях попереднього ув`язнення і позбавлення волі; звільнити з під-варти у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України, для утримання під вартою або обмеження в праві на вільне пересування в інший спосіб під час провадження по справі №1-19/02.
В обґрунтування клопотання засуджений ОСОБА_5 зазначив, що вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.04.2002 року, він був визнаний винуватим за п.п. «а», «г» ст. 93, ч. 3 ст. 142 (в редакції 1960 року), ч. 2 ст. 263 КК України (в редакції 2001 року) та йому призначено покарання за сукупністю злочинів у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією особистого майна.
В порушення вимог Інструкції з діловодства в судах від. 07.05.2002р. на копіях, надісланих начальнику СІЗО-3, не зазначено про те , що вирок не набрав законної сили.
На вирок ним та захисником були подані касаційні скарги.
Ухвалою Верховного суду України від 23.07.2002 року вказаний вирок залишено без змін, а касаційні скарги без задоволення.
12.08.2002р. Верховний суд України, у непередбачений законом спосіб, надіслав до виконання три копії ухвали Верховного Суду України від 23.07.2002р. до СІЗО-3 м.Дніпропетровська, хоча повинен був перерахувати його за судом першої інстанції Апеляційним судом Дніпропетровської області. Після зазначених дій, суд першої інстанції повинен був направити копії вироку з відміткою про те що вирок не змінений, розпорядження про виконання вироку та копію ухвали Верховного Суду України до адміністрації місця попереднього ув`язнення де він утримувався під вартою.
На підставі викладеного ОСОБА_5 вважає, що ухвала Верховного Суду України від 23.07.2002р. є невиконаною судом першої інстанції внаслідок порушення вимог Інструкції з діловодства в судах, а кримінальна справа є незакінченою, а вирок не було звернуте до виконання.
В зв`язку з тим, що вирок не виконувався, ОСОБА_5 вважає, що у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.49 КК України ( в ред.. 1960р.), є вся підстави для відносно нього строку давності виконання обвинувального вироку в частині засудження до довічного позбавлення волі або , згідно ч.3 ст.49 КК України ( в ред.. 1960р.), до заміни покарання до позбавлення волі на певний строк. Крім того, ОСОБА_5 зазначає, що враховуючі факт невиконання вироку, а також вимоги ч.5 ст. 72 Кримінального Процесуального Кодексу України (в редакції закону № 838-8), на теперішній час слід вважати що його позбавлення волі становить 39 років, що значно перевищую максимальну міру покарання.

Захисник підтримала клопотання засудженого, прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, посилаючись на відсутність для цього законних підстав.
Суд, вислухавши думку засудженого, прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Частиною 2 статті 21 КПК України встановлено, що вирок та ухвала суду, що набрали законної сили у порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території.
Відповідно до положень п.12 ч.1 ст.51 КК України, довічне позбавлення волі є одним із видів покарання і не є тотожнім із покаранням у виді позбавлення волі.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.04.2002 року, ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за п.п. «а», «г» ст. 93, ч. 3 ст. 142 (в редакції 1960 року), ч. 2 ст. 263 КК України (в редакції 2001 року) та призначено покарання за сукупністю злочинів у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією особистого майна та додаткового покарання у вигляді виплати моральної шкоди двом потерпілим у розмірі 50 000 грн. ( по 25 000грн. кожному).
Ухвалою Верховного суду України від 23 липня 2002 року вказаний вирок залишено без змін.
Таким чином вирок апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2002 року, яким ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за п. «а», «г» ст. 93, ч.3 ст. 142 КК України (1960 року), ч.2 ст. 263 КК України (2001 року) до довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна, набрав чинності 23.07.2002 року.
Згідно супровідного листа від 12.08.2002 року Верховний Суд України направив начальнику слідчого ізолятора №3 м. Дніпропетровська три копії ухвали Судової палати Верховного Суду України у кримінальних справах від 23 липня 2002 року по справі ОСОБА_5 для виконання.

Призначене покарання ОСОБА_5 на даний час відбуває у Державній установі «Дніпровська виправна колонія № 89».

ОСОБА_5 просить завершити кримінальну справу № 1-19/02 шляхом звільнення його від покарання у виді довічного позбавлення волі у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку або шляхом заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, якщо суд визнає за неможливе застосувати давність щодо нього.
Вимоги засудженого ОСОБА_5 про визнання кримінальної справи незавершеною та такою, що передана до архіву передчасно, про звільнення його від відбування покарання чи заміну покарання більш м`яким, не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.
Безпідставними є твердження засудженого ОСОБА_5 щодо не надсилання апеляційним судом Дніпропетровської області після набрання вироком законної сили і повернення справи з Верхового суду України розпорядження про виконання цього вироку від 15.04.2002 року, оскільки вирок та ухвала суду, що набрали законної сили є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.
На підставі вищевикладеного жодних законних підстав для задоволення клопотання у суду не має, оскільки вказані вимоги не ґрунтуються на законі.
За таких обставин, виходячи з вище викладеного, в задоволенні клопотання ОСОБА_5 слід відмовити в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 371, 372, 537-539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звернення судового рішення до виконання, завершення кримінальної справи №1-19/02, звільнення від відбування покарання чи заміни покарання більш м`яким -відмовити в повному обсязі.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3