Справа № 466/6713/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/616/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2022 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12
потерпілого ОСОБА_13
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_13 на вирок Шевченківського районного суд м. Львова від 6 червня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Львова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Львова, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 187 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі із конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено для відбування остаточне покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 11.06.2020 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_13 25000 грн (двадцять п`ять тисяч гривень) у відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з 11.06.2020 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначено їй покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з 11.06.2020 року.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 18 березня 2019 року, приблизно о 06.00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), керуючись корисливим мотивом, повторно, з метою протиправного збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом розбиття стіни проник у підвальне приміщення вказаного будинку, звідки викрав чотири диски до автомобіля вартістю 250 грн., за одиницю, після чого покинув місце вчинення злочину, та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_14 матеріальної шкоди на загальну суму 1000 грн.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 07 травня 2019 року, приблизно о 22 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Винниця, кооператив «Верховина-1», маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), керуючись корисливим мотивом, повторно, з метою протиправного збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом пошкодження навісного замка вхідних дверей проник у дачний будинок, який належить потерпілому ОСОБА_15 , звідки викрав лопату темно-синього кольору вартістю 65 грн.; граблі в кількості 2 шт. вартістю кожні граблі 40 грн.; відра металеві в кількості 4 шт., вартістю кожне відро 40 грн.; молотки в кількості 2 шт., вартістю кожний молоток 45 грн.; хвіртку металеву вагою 30 кг., вартістю 160 грн.; алюмінієву бляху довжиною 3,5 м., вартістю 180 грн., після чого покинув місце вчинення злочину, та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_15 матеріальної шкоди на загальну суму 735 грн.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 10 травня 2019 року, приблизно о 06 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Вилітна, 7 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), керуючись корисливим мотивом, повторно, з метою протиправного збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом пошкодження навісного замка проник на горище будинку АДРЕСА_7 , вказаного будинку звідки викрав клей марки «Церазіт» вагою 30 кг., вартістю 250 грн.; оцинковану бляху довжиною приблизно о 4 метри, вартістю 460 грн.; кальян вартістю 450 грн., після чого покинув місце вчинення злочину, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_16 матеріальної шкоди на загальну суму 1160 грн.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 23 травня 2019 року, приблизно о 06 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), керуючись корисливим мотивом, повторно, з метою протиправного збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом пошкодження навісного замка проник у майстерню, звідки викрав із сейфу кошти в сумі 1000 грн., після чого покинув місце вчинення злочину, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_17 матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 07 червня 2019 року, приблизно о 22 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_9 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), керуючись корисливим мотивом, повторно, з метою протиправного збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом пошкодження навісного замка проник у складське приміщення, звідки викрав шуруповерт марки «De Wolf» вартістю 8000 грн., після чого покинув місце вчинення злочину, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_18 матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 03 липня 2019 року, приблизно о 22 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), керуючись корисливим мотивом, повторно, з метою протиправного збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, керуючись корисливими мотивом, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом пошкодження навісного замка проник у складське приміщення вказаного будинку звідки викрав шуруповерт зеленого кольору марки «DWT» вартістю 1500 грн., після чого покинув місце вчинення злочину, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_19 матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 24 серпня 2019 року, приблизно о 15 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_10 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), керуючись корисливим мотивом, повторно, з метою протиправного збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом пошкодження навісного замка проник у складське приміщення квартири АДРЕСА_11 звідки викрав болгарку марки «КШМ ЗУШ 125-1000» вартістю 919 грн. 98 коп.; перфоратор марки «EPLRTt10019» вартістю 1138 грн., 98 коп.; бензопилу без найменування вартістю 5941 грн. 04 коп.; електролобзик без найменування вартістю 2000 грн., шуруповерт зеленого кольору марки «DWT» вартістю 1500 грн., після чого покинув місце вчинення злочину, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_20 матеріальної шкоди на загальну суму 10000 грн.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 08 грудня 2019 року, приблизно о 06 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_12 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), керуючись корисливим мотивом, повторно, з метою протиправного збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу проник у складське приміщення №5 звідки викрав електропилу помаранчевого кольору 1400 Вт вартістю 1000 грн; болгарку 900 Вт без найменування вартістю 1000 грн; дрельку марки «Віоленд» вартістю 1000 грн., після чого покинув місце вчинення злочину, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_21 матеріальної шкоди на загальну суму 3000 грн.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 08 грудня 2019 року, приблизно о 15 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_13 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), керуючись корисливим мотивом, повторно, з метою протиправного збагачення, впевнившись що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом підбору ключа проник у складське приміщення звідки викрав бензокосарку без найменування вартістю 3000 грн; дрельку з двома акумуляторами без найменування вартістю 3000 грн, в`язку ключів, після чого покинув місце вчинення злочину, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_22 матеріальної шкоди на загальну суму 6000 грн.

Окрім того, 10 червня 2020 року приблизно о 23.30 год., обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з корисливим мотивом, за попередньою змовою між собою, умисно, з метою заволодіння чужим майном, проникнувши в квартиру АДРЕСА_14 , вчинили напад на власника квартири потерпілого ОСОБА_13 , небезпечний для його здоров`я, та подальшому заволоділи його майном.

Вказані дії були вчинені обвинуваченими за наступних обставин. Так, 10 червня 2020 року вечором, обвинувачені перебували в квартирі ОСОБА_9 , де вживали алкогольні напої. Обвинувачена ОСОБА_9 запропонувала піти до квартири потерпілого ОСОБА_13 , та забрати належній їй речі, на що інші обвинувачені погодилися. При цьому обвинувачений ОСОБА_7 взяв з собою молоток. Прийшовши до будинку потерпілого, ОСОБА_9 подзвонила через домофон в квартиру потерпілого, та попросила його відкрити двері, повідомивши, що вона сама. Коли вони піднялися до квартири потерпілого, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , щоб не бути поміченими, сховалися біля ліфта. Коли потерпілий відкрив ОСОБА_9 двері, обвинувачений ОСОБА_8 наніс йому удар кулаком по обличчю та вони увірвалися до квартири, де вже ОСОБА_7 продовжив наносити удари потерпілому, при цьому наносячи удари молотком. В цей час, коли ОСОБА_7 наносив потерпілому удари і тим самим зайшов з ним в кімнату, поваливши останнього на диван, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в іншій кімнаті збирали речі. При цьому ОСОБА_7 , коли бив потерпілого, вимагав сказати, де є гроші, а ОСОБА_8 повернувся до кімнати та повторно наніс потерпілому удар в обличчя та пішов. Коли потерпілий втратив свідомість, ОСОБА_7 викрав з квартири деякі речі та обвинувачені по черзі з місця вчинення злочину втекли. При цьому обвинувачені заволоділи наступними речима потерпілого: грошовими коштами в сумі 5000 грн., ноутбуком марки «Асус» моделі F5RL, серійний номер 83N0AS28792411A вартістю 6000 грн., мобільним телефоном марки «Сігма» ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 вартістю 1500 грн., з сім-картою мобільного оператора; мобільним телефоном марки «Хуавей» вартістю 2000 грн. з чохлом чорного кольору, срібним ланцюжком, а також продуктами харчування, а всього заволоділи майном потерпілого на загальну суму 14900 грн. Від отриманих під час нападу травм потерпілий ОСОБА_13 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Не погоджуючись із даним вироком обвинувачений ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, у якій просить вирок Шевченківського районного суд м. Львова від 6 червня 2022 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що, вирок суду є незаконним та необґрунтованим. Просить призначити апеляційний розгляд за обов`язкової участі потерпілого ОСОБА_13 . Вважає, що не винен у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 187 КК України, не діяв за попередньої змовою із ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . Вважає, що в його діях наявний склад злочину , передбачений ст. 122 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_12 , не погоджуючись із вироком суду у даному кримінальному провадженні, подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 06 червня 2022 року у кримінальній справі щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.3 ст.187 КК України та ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 та ч.3 ст.187 КК України, - скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.1 ст.122 КК України,та призначити йому покарання у межах санкції даної статі і звільненням його з під варти в звалі засідання суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник зазначає, що аналіз матеріалів досудового розслідування та судового слідства свідчать про безпідставну кваліфікацію дій його підзахисного ОСОБА_8 за ч.3 ст. 187 КК України.

У вироку суду першої інстанції показання потерпілого ОСОБА_13 спотворено та перекручено і вказано не всі його показання, що він давав. Суд не зазначає, що потерпілий ОСОБА_13 також давав покази про те, що свідомості повністю не втрачав, при цьому чув і бачив усе, що відбувається у квартирі. Також потерпілий ОСОБА_13 правдиво повідомляв суд і в подальшому наполягає, що ні ОСОБА_8 ні ОСОБА_9 з його квартири не викрадали жодного майна, а все що було викрадено,викрав лише ОСОБА_7 вже після того, як ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покинули його квартиру.

Під час допиту в суді потерпілий правдиво вказав, що мобільний телефон марки «СІГМА» із чохлом чорного кольору як і майже всі інші викрадені речі,знаходилися в кімнаті,де його бив ОСОБА_7 , і що, коли ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пішли з квартири,вказаний мобільний телефон знаходився все ще в квартирі, а в подальшому його разом із іншими речами викрав саме ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції в оскаржуваному вироку не зазначив, що потерпілий писав заяви до суду та в ході свого допиту просив не притягувати та засуджувати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за скоєння щодо нього розбійного нападу, а просив покарати їх лише за спричинення йому тілесних ушкоджень, оскільки вони з його квартири нічого не викрадали. Також після допиту потерпілий ОСОБА_13 просив суд не призначати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі.

Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги докази,які могли суттєво вплинути на його рішення,а саме на правильність застосування закону про кримінальну відповідальність.

Окрім того, після допиту в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_13 заявляв клопотання,щоб вказану справу розглядали без його участі,проте,просив суд викликати його в судові дебати,так як мав бажання при закінченні розгляду справи висловитись в суді щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та висловити свою думку, яке саме покарання їм слід призначити. Однак подальший розгляд справи та судові дебати у даній справі було проведено без участі потерпілого,що є грубим порушенням його прав та вимог кримінально-процесуального закону.

В цілому суд першої інстанції вибірково та на власний розсуд розтлумачив покази потерпілого ОСОБА_13 , що призвело до винесення незаконного вироку та до безпідставного засудження ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за злочин, який вони не вчиняли.

Стороною обвинувачення не надано жодного доказу, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив розбійний напад.

Таким чином, суд першої інстанції не надав вірну правову оцінку усім обставинам кримінального провадження і не прийшов до єдино вірного висновку про невинуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме розбійного нападу. Також,в оскаржуваному вироку суд не вірно вказав ініціали обвинуваченого ОСОБА_8 . Просить апеляційний суд перекваліфікувати дії ОСОБА_8 на ч. 1 ст.122 КК України.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 06 червня 2022 р. та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити їй покарання в межах санкції даної статті.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим. Суд першої інстанції не зазначив у вироку, що потерпілий ОСОБА_13 стверджував, що свідомість він не втрачав повністю, при цьому бачив і чув все що відбувається в квартирі. Також, потерпілий в ході допиту чітко стверджував, що ні ОСОБА_9 ні ОСОБА_8 з його квартири не викрадали жодного його майна, а все його майно викрав лише ОСОБА_7 вже після того, як ОСОБА_9 та ОСОБА_8 покинули приміщення квартири.

Потерпілий ОСОБА_13 вказав, що мобільний телефон марки СІГМА із чохлом чорного кольору, який в подальшому було вилучено працівниками поліції у обвинуваченого ОСОБА_8 , знаходився в кімнаті де у нього була бійка з ОСОБА_7 , і що на момент, коли ОСОБА_8 покинув приміщення квартири даний мобільний телефон знаходився все ще в кімнаті, а в подальшому його разом з іншими речами викрав ОСОБА_7 . Суд також не зазначив той факт, що в ході допиту потерпілий ОСОБА_13 вказав, що не погоджується із висунутим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинуваченням у скоєнні злочину передбаченого ч.3 ст. 187 КК України та вказав, що їх слід покарати виключно за спричинення йому тілесних ушкоджень.

Вважає, що у даному випадку відбувся ексцес виконавця злочину - ОСОБА_7 . В даному випадку ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 домовились про нанесення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, а виконавець - ОСОБА_7 , виходячи за межі домовленості, вчинив більш тяжкий злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України. Згідно, ч. 5 ст. 29 КК України співучасники не підлягають кримінальній відповідальності за діяння, вчинене виконавцем, якщо воно не охоплювалося їхнім умислом.

Окрім того, обвинувачена ОСОБА_9 йшла в квартиру потерпілого з метою забрати своє майно, яке там перебувало. Просить перекваліфікувати дії його підзахисної на ч. 1 ст. 122 КК України.

Не погоджуючись із вироком суду, потерпілий ОСОБА_13 також подав на нього апеляційну скаргу, у який просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 06 червня 2022 р. та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 та ОСОБА_8 визнати винуватими у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити їм покарання в межах санкції даної статті.

В обґрунтування свої апеляційних вимог потерпілий ОСОБА_13 аналогічно вказує, що оскаржений вирок є незаконним і необґрунтованим, а викладені у ньому висновки нічим не мотивовані та не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд у вироку не зазначає, що потерпілий давав покази про те, що свідомість не втрачав повністю, при цьому бачив і чув все що відбувається в квартирі. Окрім того, достовірно повідомляв суд, що ні ОСОБА_9 ні ОСОБА_8 з його квартири не викрадали жодного майна, а все що було викрадено, викрав лише ОСОБА_7 вже після того, як ОСОБА_9 та ОСОБА_8 покинули приміщення квартири.

Окрім того, після свого допиту в суді першої інстанції, потерпілий заявив клопотання про те, щоб дану справу розглядали без його участі, однак просив суд викликати його в судові дебати, оскільки хотів висловити свою думку щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а також хотів висловити свою думку щодо покарання, яке слід було призначити обвинуваченим. Однак, судове провадження та судові дебати у даній справі в подальшому було здійснено за відсутності потерпілого,якого ніхто не повідомляв про час розгляду даної справи, що вважає істотним порушенням його прав та вимог кримінально-процесуального закону.

На думку потерпілого, суд першої інстанції вибірково та на власний розсуд розтлумачив його покази. Вважає, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 було призначено покарання за скоєння розбійного нападу, який вони фактично не вчиняли. Покарання у вигляді семи років позбавлення волі за спричинення йому тілесних ушкоджень є занадто суворим. Вважає, що, перебуваючи вже більше двох років у місцях позбавлення волі, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 понесли достатнє покарання за дії, які вчинили щодо нього.

Заслухавши доповідь головуючого, думку прокурора, який висловився про законність та обґрунтованість вироку суду та заперечив проти апеляційних вимог обвинувачених та їх захисників і потерпілого ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_12 , обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_13 , які підтримали кожен доводи своїх апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їхніми захисниками ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , а також потерпілим ОСОБА_13 оскаржується вирок у частині подій, що мали місце 10.06.2020 року. Так, 10 червня 2020 року приблизно о 23.30 год., обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з корисливим мотивом, за попередньою змовою між собою, умисно, з метою заволодіння чужим майном, проникнувши в квартиру АДРЕСА_14 , вчинили напад на власника квартири потерпілого ОСОБА_13 , небезпечний для його здоров`я, та подальшому заволоділи його майном.

Частиною 3 ст. 187 КК України передбачена кримінальна відповідальність за розбій, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище.

На переконання колегії суддів, вимоги кримінального процесуального та кримінального закону судом першої інстанції при винесенні оскарженого вироку в частині епізоду щодо потерпілого ОСОБА_13 дотримано.

Вина обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України доводиться належними та допустимими доказами. Які були предметом детального дослідження судом першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або погрозою застосування такого насильства, незалежного від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , поєднані з незаконним проникненням до житла, іншого приміщення чи сховища, кваліфікуються відповідно за частиною третьою статті 187 КК.

Поряд з цим, згідно Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 року, якщо суб`єкт злочину поставив собі за мету заволодіти майном певного виду (якості, значення тощо), місце знаходження якого зумовлює вибір конкретного способу посягання, реалізація якого передбачає входження чи потрапляння в приміщення, незважаючи на режим доступу до нього (вільний/заборонений), то фізичне опинення в такому приміщенні з означеною ціллю є незаконним, а з вчиненням наступних дій із застосуванням насильства чи погроз його застосування з метою заволодіння майном, має кваліфікуватися як розбій, поєднаний з проникненням у приміщення.

Проникнення як кваліфікуюча ознака розбою передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення розбою. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має.

Як встановлено судом першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_9 , будучи обізнаною про наявність у потерпілого ОСОБА_13 майна (мобільні телефони, ноутбук, гроші, продукти), оскільки проживала з ним певний період часу, під виглядом того, щоб забрати свої речі та повідомивши потерпілого, що вона сама, тобто шляхом обману, проникла до житла потерпілого ОСОБА_13 і у змові із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , заволоділи майном потерпілого.

Так, показаннями потерпілого ОСОБА_13 , даними в суді першої інстанції, встановлено, що він раніше проживав спільно з обвинуваченою ОСОБА_9 у себе вдома, по АДРЕСА_15 . 10 червня 2020 року ввечері до нього зателефонувала обвинувачена та запитала, чи можна прийти, що він і дозволив. Коли подзвонила обвинувачена, він перепитав чи вона сама, потім подивився у двірне вічко, та переконавшись, що вона сама, відкрив двері. В цей час до нього в квартиру увірвався ОСОБА_8 та наніс йому удар кулаком по обличчю, за ним зайшли ОСОБА_7 і ОСОБА_9 . ОСОБА_9 побігла в одну з кімнат, а ОСОБА_7 в цей час почав наносити йому удари молотком. В бійці вони зайшли в другу кімнату, де ОСОБА_7 повалив його на диван, продовжуючи наносити удари, при цьому він кричав та вимагав сказати, де є гроші. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в цей час були в іншій кімнаті, що вони там робили не знає, а за кілька хвилин ОСОБА_8 прибіг до нього, та знов наніс йому удар кулаком по обличчю. Від отриманих побоїв він втратив свідомість, а коли прийшов до тями, то викликав поліцію. Зазначив, що він не бачив, щоб ОСОБА_9 та ОСОБА_8 викрадали у нього речі, оскільки вони були в іншій кімнаті. Припускає, що речі викрав саме ОСОБА_7 після того, як він втратив свідомість. Претензій до обвинувачених він не мав, просив призначити їм покарання на розсуд суду. Підтримав поданий до суду позов, та оскільки вважає, що його майном заволодів лише ОСОБА_7 , а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відшкодували завдані збитки, то просив стягнути з ОСОБА_7 50000 грн. моральної шкоди.

Між тим, показання потерпілого ОСОБА_13 , зважаючи на рівень їх аргументованості, колегія суддів вважає переконливими та послідовними, вони узгоджуються зі всією сукупністю фактичних обставин встановлених у кримінальному провадженні, а письмові докази, що містяться у матеріалах кримінального провадження доповнюють такі показання та розкривають усю картину кримінального правопорушення, що мало місце 10.06.2020 року в помешканні потерпілого ОСОБА_13 за участю обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Так, з протоколу пред`явлення осіб для впізнання від 11.06.2020 року, з фототаблицею до нього, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_13 , вбачається, що потерпілий вказав на особу ОСОБА_7 як на особу, яка 10.06.2020 р. наносила йому тілесні ушкодження та викрадала речі з його квартири.

З протоколу пред`явлення осіб для впізнання від 11.06.2020 року, з фототаблицею до нього, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_13 , вбачається, що потерпілий вказав на особу ОСОБА_8 як на особу, яка 10.06.2020 р. наносила йому тілесні ушкодження та викрадала речі з його квартири.

З відеозаписів з огляду місця події, а також протоколу проведення слідчого експерименту від 06 липня 2020 року, вбачається, що потерпілий ОСОБА_13 показав, яким чином йому було нанесено тілесні ушкодження, хто саме наносив удари та які речі було викрадено (т. 1 а.с. 240-241).

З протоколу огляду речей від 11 червня 2020 року, та особистої заяви ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_8 добровільно видав слідчому одяг, у якому був одягнутий у ніч з 10 на 11.06.2020 року, а також викрадений телефон марки «Сігма» із чехлом чорного кольору, які належать потерпілому ОСОБА_13 .

Згідно відеозапису проведення слідчого експерименту від 27 липня 2020 року, за участю ОСОБА_9 та відповідного протоколу, ОСОБА_9 показує, як вони з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потрапили в квартиру потерпілого ОСОБА_13 . Розповідає, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 нанесли потерпілому удари. Коли вони повернулися додому, то за кілька хвилин прийшов ОСОБА_7 з викраденими речима.

З протоколу огляду речей від 11 червня 2020 року, та особистої заяви ОСОБА_9 вбачається, що ОСОБА_9 добровільно видала слідчому одяг, у якому була одягнута у ніч з 10 на 11.06.2020 року, а також викрадений ноутбук сірого кольору марки ASUS, який належить потерпілому ОСОБА_13 .

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 саме за ч.3 ст. 187 КК України розбій, поєднаний з проникненням у житло, при цьому погоджується із доводами сторони обвинувачення щодо узгодженості дій обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Жодних підстав для перекваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ст. 122 КК України, як про це просять у своїх апеляціях обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисники ОСОБА_12 , ОСОБА_23 , апеляційним судом не встановлено.

Навпаки, суд першої інстанції однозначно встановив, що викрадений ноутбук сірого кольору марки ASUS, який належить потерпілому ОСОБА_13 добровільно видала ОСОБА_9 , а ОСОБА_8 добровільно видав слідчому одяг, у якому був одягнутий у ніч з 10 на 11.06.2020 року, а також викрадений телефон марки «Сігма» із чехлом чорного кольору, які належать потерпілому ОСОБА_13 ( протоколи огляду речей від 11 червня 2020 року), що підтверджує факт заволодіння останніми речима потерпілого ОСОБА_13 в процесі розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_13 , з чим повністю погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Щодо доводів потерпілого ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_12 , захисника обвинуваченої ОСОБА_9 ОСОБА_10 про те, що суд виклав покази потерпілого ОСОБА_13 в оскаржено вироку викривлено, неповно та перекручено не відповідає дійсності та встановленим фактичним обставинам справи.

Так само і не заслуговують на увагу твердження потерпілого ОСОБА_13 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12 про те, що потерпілий просив проводити розгляд справи за його відсутності, однак з обов`язковим викликом його у судові дебати, оскільки в матеріалах кримінального провадження така заява відсутня. Окрім того в процесі дачі показань, потерпілим ОСОБА_13 була чітко висловлена його позиція, те, що , на його думку, розбій щодо нього було вчинено лише ОСОБА_7 . Потерпілий просив суворо не карати обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не позбавляти їх волі. Окрім того у своєму цивільному позові ОСОБА_13 висунув претензії щодо відшкодування моральної шкоди лише обвинуваченому ОСОБА_7 , що є правом потерпілого і не може ніким оспорюватись.

При цьому казав, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відшкодували йому заподіяну шкоду

Суд першої інстанції належним чином оцінив всі показання потерпілого ОСОБА_13 у сукупності із іншими доказами та прийняв законне та обґрунтоване рішення, у тому числі і в частині цивільного позову потерпілого.

В свою чергу обвинувачений ОСОБА_7 , з якого було стягнуто суму моральних збитків (25 000 грн.), може в майбутньому звернутись із регресним позовом до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були співучасниками кримінального правопорушення.

Таким чином, жодних порушень прав потерпілого ОСОБА_13 , як матеріального, так і процесуального характеру колегією суддів не встановлено.

Також не заслуговують на увагу доводи захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 про ексцес виконавця , оскільки дії усіх обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були чіткими, узгодженими та підпадають під кваліфікацію кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, про що було зазначено вище.

Щодо призначеного судом першої інстанції обвинуваченим покарання, то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, дані про особи обвинувачених та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також думку потерпілого ОСОБА_13 . Зокрема, виходячи з принципу індивідуалізації покарання та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини, які обтяжують і пом`якшують покарання, конкретні обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до обвинувачених слід застосувати покарання у виді позбавлення волі.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції призначив обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання яке відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідне та достатнє для виправлення обвинувачених та попередження вчинення нових злочинів.

Щодо доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12 про те, що в оскаржуваному вироку суд не вірно вказав ініціали обвинуваченого ОСОБА_8 , то таку неточність ( що не істотним порушенням норм Закону) у разі її встановлення, можливо усунути шляхом подачі відповідної заяви про виправлення описки до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази. Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли слугувати причиною скасування, зміни вироку суду першої інстанції або призначення у справі нового розгляду у суді першої інстанції, як про це просив у апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , колегією суддів не встановлено.

Таким чином, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_13 слід залишити без задоволення, а оскаржений вирок, як законний та обґрунтований, без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
вирок Шевченківського районного суд м. Львова від 6 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_13 без задоволення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особою, що перебуває під вартою - у той самий строк з дня отримання копії такого рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4