ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/647/22 Номер провадження 11-кп/814/1316/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 02 червня 2022 року,
встановила:
Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 квітня 2022 року за №0000048, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме до 31 липня 2022 року, обвинуваченому
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю с. Грушине Хорольського р-ну Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , у силу ст.89 КК України не судимому.
Відмовлено в задоволенні клопотань обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у нічний період доби.
Приймаючи таке рішення місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, характер, ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, визначеного за його вчинення покарання, особу обвинуваченого та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.
Урахувавши положення п.п.1 та 2 ч.4 ст.183 КПК України суд першої інстанції дійшов висновку про продовження зазначеного вище запобіжного заходу без визначення розміру застави ОСОБА_8 .
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 02 червня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що: прокурором не доведено наявність заявлених ризиків і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який надавав показання та з його участю проведено слідчий експеримент, а наявність обвинувачення не є достатньою підставою для продовження строку тримання під вартою; дії ОСОБА_8 підлягали кваліфікації органом досудового розслідування за ст.124 КК України, а не ч.2 ст.121 КК України; в порушення вимог ч.2 ст.184 КПК України обвинуваченому та його захиснику не було вручено письмового клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу.
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, міркування прокурора про заперечення щодо апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.
Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відовідно ж до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він 07 квітня 2022 року приблизно о 21 годині, перебуваючи в приміщенні будинку по АДРЕСА_1 у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, вдарив стільцем ОСОБА_9 , затим наніс руками та ногами у взутті множинні удари ОСОБА_9 у голову та тулуб, у результаті чого заподіяв останньому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть.
Такі дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України.
Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177,183,197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_8 зазначений запобіжний захід.
Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.
Разом з цим під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, врахувавши характер і ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення проти життя особи, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання винуватим за ч.2 ст.121 КК України від 7 до 10 років позбавлення волі, особу ОСОБА_8 , який, будучи працездатною особою, не має постійного місця роботи, джерел доходу та міцних соціальних зв`язків.
Аргументи ж захисника про надання показань обвинуваченим і проведення з його участю слідчого експерименту не спростовують висновки суду першої інстанції щодо наявності встановлених ризиків. При цьому стороною захисту заперечується наявність у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції врахував тяжкість обвинувачення не як самостійну підставу для подальшого тримання під вартою ОСОБА_8 , а в сукупності з іншими обставинами, які враховуються при продовженні строку тримання під вартою, через це доводи апеляційної скарги в цій частині також є неспроможними.
Відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність таких, що зі сплином часу не зменшились ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини інкримінованого обвинуваченому тяжкого злочину, що має високу суспільну небезпеку, та дані про особу ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту, як просить апелянт.
Апеляційний суд уважає законним та обґрунтованим судове рішення суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки наявне об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження його прав перебувати на волі.
Пунктами 1 та 2 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбаченістаттями 177та178цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину: вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; який спричинив загибель людини.
ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, який спричинив загибель людини.
Зважаючи на викладене вище та враховуючи ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, обставини, визначені ст.178 КПК України, місцевий суд на підставі п.п.1 та 2 ч.4 ст.183 КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали обґрунтовано не визначив розмір застави обвинуваченому.
Доводи захисника, які зводяться до надання власної правової оцінки діям обвинуваченого, не стосуються процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу, постановленої до ухвалення остаточного рішення по справі.
Суд у ході розгляду зазначеного питання не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності для визнання особи винною чи невинною у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.
Між тим, з урахуванням наведеного колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до змісту обвинувального акту, всупереч доводам апеляційної скарги, пред`явлене обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_8 може бути причетним до вчинення злочину, в якому він обвинувачується.
Щодо тверджень захисника про скасування оскаржуваної ухвали з огляду на те, що прокурором не було вручено стороні захисту копію письмового клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу, то вони є необгрунтованими.
Як видно з матеріалів провадження, місцевий суд відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України розглянув питання доцільності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 . При цьому в судовому засіданні прокурор заявив усне клопотання про продовження обвинуваченому даного запобіжного заходу, обвинувачений же та його захисник усно внесли клопотання про зміну ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у нічний період доби, що підтверджується журналом судового засідання першої судової інстанції від 02 червня 2022 року та відповіддю на запит від 05 липня 2022 року (а.п.11).
У ході вирішення даного питання сторони процесу нарівно користувались наданими їм кримінальним процесуальним законом правами, доводи клопотань кожної з них були предметом перевірки суду й порушення положень ст.22 КПК України не встановлено. У свою чергу, даних щодо того, що захисник чи обвинувачений просили суд відкласти судове засідання або оголосити перерву для надання часу з метою підготовки захисту, в матеріалах провадження немає та не наведено апелянтом у скарзі.
Таким чином, ураховуючи наведене вище та те, що за приписами ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого строку, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали місцевого суду з ініційованої захисником обставини.
Поряд з викладеним мотиви апеляційної скарги в цій частині також не спростовують висновок першої судової інстанції щодо необхідності продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідність продовження якого перевірено судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду.
Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
ухвалила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 02 червня 2022 року щодо ОСОБА_8 без зміни.
Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4