КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 07 грудня 2021 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року,

за участі: прокурора ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , накладено арешт, а саме на: банківські рахунки відкриті підозрюваним ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , УНЗР НОМЕР_2 , в ПАТ «Перший Український міжнародний банк» МФО 334851, який зареєстрований та знаходиться за адресою вул. Андріївська, 4, м. Київ, 04070, з номерами: UA5085410 від 09.11.2018; UA5646104 від 09.11.2018; 4237 від 22.06.2021; 3227 від 11.08.2021; 4298 від 11.11.2020; 2811 від 30.11.2020; 1712 від 20.12.2020; 4674 від 27.12.2020; 3071 від 14.01.2021; 5769 від 19.01.2021; 1416 від 29.01.2021; 2719 від 31.01.2021; 9612 від 12.02.2021; 3117 від 07.03.2021; 3379 від 08.03.2021; 1403 від 14.04.2021 із забороною відчуження, розпорядження та/або користування всіма грошовими коштами, які знаходяться на вказаних рахунках.
Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що 08 вересня 2021 року слідчим суддею клопотання прокурора розглянуто без виклику власника майна, копію ухвали не надіслано, а отримано представником 14 вересня 2021 року в Шевченківському районному суді після ознайомлення з матеріалами судового провадження, апеляційну скаргу надіслано 20 вересня 2021 рокц, з дотриманням строку визначеного законом.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необгрунтованною оскільки слідчим суддею допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Зазначає, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 не вручено у спосіб передбачений КПК України.
Слідчим суддею порушено вимоги ч. 3 ст. 132 КПК України, оскільки не враховано відсутність в матеріалах клопотання доказів, які підтверджують обгрунтованність підозри інкримінованої ОСОБА_6 .
Окрім того, апелянт наголошує на порушені банківської таємниці, оскільки орган досудового розслідування всупереч ЗУ «Про банки і банківську таємницю» звернувся із запитом безпосередньо до АРМА про наявність у ОСОБА_6 відкритих рахунків у ПАТ «Перший Український міжнародний банк», а не до самого банку, що слідчим суддею не враховано.
В судове засідання представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_5 не з`явилась, надіславши в черговий раз клопотання про відкладення судового засідання, не надавши причини поважності неявки, хоча про час та місце судового засідання її повідомлено у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності представника власника майна, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора щодо необхідності залишення без змін ухвали слідчого судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 08 грудня 2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002376, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 3 ст. 368 КК України.
04 березня 2021 року ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні п`ятнадцяти епізодів злочинів, передбачених ч. 3 ст.368 КК України.

03 червня 2021 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно до вказаної підозри, ОСОБА_6 будучи першим заступником начальника Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України, повторно, за попередньою змовою із іншими особами, організували протиправну схему отримання неправомірної вигоди від громадян України за видачу дозволів на право придбання та/або зберігання, носіння зброї, на яку поширюється дія дозвільної системи, а також послуг з перереєстрації (продовження терміну дії дозволу) виданої раніше зброї, з використанням службового становища ОСОБА_6 .

06 вересня 2021 року прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на банківські рахунки відкриті підозрюваним ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року клопотання задоволено.

Колегія суддів погоджуються з висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132,167,170,171,172,173 КПК Україниі бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 03 червня 2021 року повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 3 ст. 368 КК України

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З матеріалів судового провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені обставини підозри ОСОБА_6 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінальих правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 3 ст. 368 КК України.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_6 до скоєння кримінальних правопорушень, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчим суддею дотримано вимоги статей 132,170,172,173 КПК України, перевірено при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, наявність ризиків та доведено обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус, як накладення арешту на майно, що належать підозрюваному ОСОБА_6 та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням.

Враховуючи наведене, інші доводи захисника ОСОБА_5 які зазначені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час дослідження матеріалів провадження. Підстав для скасування ухвали слідчого судді, передбачених ст. 409 КПК України, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргузахисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 ,- без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_12 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 761/31987/21 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_13
Провадження 11-сс/824/5834/2021 Доповідач ОСОБА_12 .
Категорія ст.170 КПК