Дата документу 31.08.2021 Справа № 321/163/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 321/163/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/164/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 22 травня 2020 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 09.09.2009 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від покарання з випробувальним строком на 2 роки;

2) 10.12.2009 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у виді 3 років та 1 місяця позбавлення волі;

3) 05.06.2014 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від покарання з випробувальним строком на 2 роки;

4) 22.05.2015 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України остаточно призначено 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

5) 24.07.2015 року Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі; звільнений 11.03.2019 року з Оріхівської ВК Запорізької області умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців 21 день;

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання обчислювати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши в строк покарання день за день попереднє ув`язнення з 17 квітня 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 628 грн. 4 коп., 628 грн. 4 коп., 471 грн. 3 коп., 628 грн. 4 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, за наступних обставин.
7 січня 2020 року в період часу з 10.25 год. до 10.50 год. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, з корисливих мотивів з умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу з подвір`я домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , таємно викрав велосипед марки «Салют+» з жіночим типом рами, червоного кольору, який належить ОСОБА_9 , вартість якого складає 1100 гривень. Після чого, зник з місця події та отримав можливість розпоряджатися викраденим майном на свій розсуд, чим спричинив майнову шкоду ОСОБА_9 на суму 1100 гривень.

Крім того, 8 січня 2020 року в період часу з 14.57 год. до 15.02 год., ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, з корисливих мотивів, з умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу біля входу до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , таємно викрав велосипед марки «Салют» з жіночим типом рами зеленого кольору, який належить ОСОБА_10 , вартість якого складає 1245 гривень 67 копійок. Після чого, зник з місця події та отримав можливість розпоряджатися викраденим майном на свій розсуд, чим спричинив майнову шкоду ОСОБА_10 на суму 1245 гривень 67 копійок.

Крім того, 21 березня 2020 року приблизно о 20.00 годині ОСОБА_7 , діючи повторно, з корисливих мотивів, з умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, пройшов на огороджену по периметру територію домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_11 . Далі, знаходячись на вказаній території, ОСОБА_7 шляхом зриву металевої скоби навісного замку вхідних дверей, проник до приміщення житлового будинку. Після чого, знаходячись в середині вказаного домоволодіння таємно викрав чавунну плиту пічного опалення на два отвори розміром 70х40 см, вартість якого складає 500 гривень. Після чого, ОСОБА_7 , утримуючи при собі викрадене майно зник з місця події, чим отримав можливість ним розпорядитись на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на суму 500 гривень.

Крім того, 26 березня 2020 року о 09.20 годині ОСОБА_7 , діючи повторно, з корисливих мотивів, з прямим умислом, спрямованим на таємне викрадання чужого майна, шляхом вільного доступу, таємно викрав велосипед з чоловічим типом рами, коричневого кольору, вартість якого складає 500 гривень, який стояв на металевій підставці поблизу входу до стоматологічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Михайлівська багатопрофільна лікарня» Михайлівської районної ради Запорізької області за адресою: вул. Центральна, 78 у смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізькій області, після чого зник з місця події, чим отримав можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, що належить ОСОБА_12 , тим самим завдав майнову шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність у потерпілої документів на велосипеди.

Крім того, враховуючи рік випуску викраденого майна та той факт, що вони перебували в користування, оцінка їх вартості фактично є завищеною.

Також зазначає, що у Великобілозерському районному суді Запорізької області перебуває інше кримінальне провадження відносно нього, але суддя не направила подання про об`єднання кримінальних проваджень в одне.

Просить вирок скасувати та направити матеріали справи до Великобілозерського районного суду Запорізької області для об`єднання всіх епізодів крадіжок в одне провадження.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, виклавши їх у вироку.
В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями самого обвинуваченого, потерпілих та свідків, а також дослідженими в судовому засіданні документами.
Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 у присутності захисника адвоката ОСОБА_13 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав у повному обсязі та повідомив, що обвинувачення йому зрозуміле, він добровільно визнає себе винуватим.
Відповідно до наявного в матеріалах провадження технічного запису та журналу судового засідання від 21 травня 2020 року обвинувачений ОСОБА_7 у суді показав, що він дійсно вчинив інкриміновані йому крадіжки, повідомив конкретні обставини викрадення належного потерпілим майна, підтвердив час, місце, спосіб вчинення кримінальних правопорушень, перелік викраденого майна, не заперечував проти встановленої висновками експертиз вартості велосипедів та чавунної плити, а також просив суворо його не карати (т. 1; а.с. 161-166).
Проте, після постановлення обвинувального вироку та призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі з його реальним відбуванням в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 виклав позицію, яка зводилась до того, що встановлений висновками експертиз розмір матеріальної шкоди є завищеним.

Апеляційним судом перевірено такі доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , і враховуючи показання обвинуваченого, які без жодних сумнівів доводять, що крадіжки вчинив саме ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що така позиція є лише способом захисту від притягнення до кримінальної відповідальності та уникнення покарання у вигляді позбавлення волі з його реальним відбуванням, намаганням будь-яким чином уникнути або пом`якшити покарання за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів.
У суді першої інстанції обвинувачений вину визнав у повному обсязі, самостійно надав логічні та послідовні пояснення з приводу обставин викрадення майна потерпілих, добровільно надавав конкретні відповіді на уточнюючі запитання суду, прокурора та захисника, підтверджував час та спосіб вчинення крадіжок, особисто повідомив про час та місце вчинення крадіжок, кількість викраденого майна, а тому вказані показання жодним чином не виглядають надуманими та такими, що надані з метою обмовити себе, і сумнівів у їх правдивості у колегії суддів, так само, як і у суду першої інстанції, не викликають.
Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані стороною обвинувачення документи, зокрема: висновок експерта № 10-26 від 20 січня 2020 року щодо вартості велосипеду «Салют+» з жіночім типом рами, придбаного в 2010 році, станом на 7 січня 2020 року 1100 гривень; висновок експерта № 10-27 від 21 січня 2020 року щодо вартості велосипеду «Салют» з жіночім типом рами, придбаного в 2012 році, станом на 8 січня 2020 року 1245 гривень 67 копійок; висновок експерта № 10-149 від 30 березня 2020 року щодо вартості чавунної плити пічного опалення на два отвори розміром 70х40 см., придбаної в 2016 році, станом на 21 березня 2020 року 500 гривень; висновок експерта № 10-161 від 3 квітня 2020 року щодо вартості велосипеду з чоловічим типом рами, станом на 26 березня 2020 року 500 гривень (т. 1; а.с. 55-62, 72-80, 101-104, 120-128), яким зробив обґрунтовану оцінку, а вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку, що саме обвинувачений ОСОБА_7 таємно викрав майно потерпілих, спричинивши їм матеріальну шкоду, обсяг якої викладено в обвинувальному акті.
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.
Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі, і підстави як для застосування ст.ст. 69, 75 КК України до вказаного покарання, так і для зменшення йому строку призначеного покарання, відсутні.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернувся з поданням про об`єднання даного кримінального провадження з тим, яке перебуває на розгляді у Великобілозерському районному суді Запорізької області, колегія суддів до уваги не бере, оскільки захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_13 вже звертався з відповідним клопотанням до Запорізького апеляційного суду, який ухвалою від 23 березня 2020 року відмовив у задоволення такого клопотання (т. 3, а.с. 11-12).
Разом з тим, навіть у випадку, якщо б обвинувачений чи його захисник у судовому засіданні повторно заявили клопотання про об`єднання кримінальних проваджень в одне кримінальне провадження, відмова у задоволенні такого клопотання не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в розумінні ст. 412 КПК України та не є підставою для скасування вироку.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що пунктом 11 ч. 1 ст. 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд може вирішити питання про застосування покарання за наявності кількох вироків, а тому обвинувачений ОСОБА_7 не позбавлений можливості в подальшому звернутися до суду першої інстанції з клопотанням про застосування покарання за даним вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 22 травня 2020 року та вироком Великобілозерського районного суду Запорізької області, у тому випадку, якщо такий буде постановлено.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 22 травня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4