ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1594/21 Справа № 202/4787/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника ТОВ «Транспортна
компанія «Дніпротранснафта» ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ТОВ Транспортна компанія Дніпротранснафта на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2020 року про часткове задоволення скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах ТОВ Транспортна компанія Дніпротранснафта в порядку ч.1 ст. 303 КПК України на дії прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000500 від 17.07.2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2020 року скаргу адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ТОВ «Транспортна компанія «Дніпротранснафта», на дії прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000500 від 17.07.2020 року, в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України було задоволено частково.
Визнано дії прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000500 від 17.07.2020 року незаконними.
Зобов`язано прокурора негайно звернутися до слідчого судді з клопотанням про арешт майна (транспортних засобів), вилученого 05 серпня 2020 року під час огляду земельних ділянок на території с. Іванівка Петриківського району Дніпропетровської області та визнаного речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000500 від 17.07.2020 року.
Рішення суду обґрунтовано тим, що слідчий суддя вбачав, що зазначене майно було належно визнано речовим доказом, однак за наявних обставин, з метою ефективного здійснення досудового розслідування, адже зазначені транспортні засоби могли використовуватися як знаряддя вчинення злочину, слідчий суддя вважав необхідним зобов`язати прокурора негайно звернутися до слідчого судді з клопотанням про арешт майна (транспортних засобів), вилученого 05 серпня 2020 року, оскільки він логічно співвідноситься з характером злочину, є виправданим і співмірним тимчасовим обмеженням прав власника.

Представник ТОВ Транспортна компанія Дніпротранснафта адвокат ОСОБА_7 не погодилася з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2020 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ТОВ «Транспортна компанія «Дніпротранснафта» про скасування постанови в.о. прокурора та негайне повернення тимчасово вилученого майна в повному обсязі. Скасувати постанову виконуючого обов`язки прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 від 06 серпня 2020року у кримінальному провадженні № 0000500від 17.07.2020 про повернення (передачу на відповідальне зберігання) тимчасово вилученого майна ТОВ «Транспортна компанія «Дніпротранснафта».
Зобов`язати виконуючого обов`язки прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 негайно повернути ТОВ «Дніпротранснафта» майно, яке було вилучено 05.08.2020 року на території с. Іванівка Петриківського району Дніпропетровської області в рамках кримінального провадження № 0000500від 17.07.2020, а саме: вантажний автомобіль марки Ford, державний номер НОМЕР_1 ; вантажний автомобіль марки Volvo, державний номер НОМЕР_2 .
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, винесеною з істотним порушенням норм чинного процесуального права, оскільки постановлення такої ухвали не передбачено КПК.
Зазначене майно було вилучено без повідомлення власника майна та його присутності при проведенні даної слідчої дії.
Вказує, що ані слідчий, ані прокурор в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України не звернулись у встановлений законодавством строк з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, тому адвокатом було подано заяву про повернення майна у зв`язку із порушенням вимог ст. 113, п. 3 ч. 1 ст. 169, ч. 5 ст. 171 КПК України.
Вказує на те, що тимчасово вилучене майно, власником якого є ТОВ «Транспортна компанія «Дніпротранснафта», прокурором повернуто не було, процесуального рішення у встановлений законом строк, за результатами розгляду її заяви про повернення тимчасово вилученого майна не прийнято.
Зазначає, що всупереч вимогам КПК, 11.06.2020 року прокурором вказане майно не повернуто, а передано на відповідальне зберігання представнику ТОВ «Транспортна компанія «Дніпротранснафта». Передача майна була здійснена прокурором на підставі прийнятого ним процесуального рішення постанови від 06.08.2020 року про повернення (передачу на відповідальне зберігання) тимчасово вилученого майна.
Апелянт вважає, що прокурором було невірно трактовано вимоги ч. 1 ст. 169 КПК України.
Зауважує, що передача на відповідальне зберігання тимчасово вилученого майна взагалі не передбачена положеннями КПК України.
Вказує на те, що слідчим суддею були проігноровані вимоги її скарги та винесено ухвалу, яка суперечить нормам діючого законодавства, зокрема положенням ч. 5 ст. 235 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення даної апеляції, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши надані матеріали, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Положеннями п. 18 ст. 3 КПК України передбачено, що на стадії досудового розслідування кримінального провадження контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні здійснює слідчий суддя відповідно до його повноважень у порядку, передбаченому КПК України.
Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Так, згідно п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства( пункт 8 частини третьої статті 129 Конституції України, стаття 14 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів». Так, Конституційний Суд України в своєму рішенні дійшов висновку, що апеляційне оскарження судового рішення можливе в усіх випадках, крім тих, коли Закон містить заборону на таке оскарження ( абзац другий підпункту 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положення п.18 ч.1 ст.293 ЦПК України у взаємозв`язку зі ст. 129 Конституції України( про апеляційне оскарження ухвал суду )).
«Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, накладення обмежень дозволено за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Однак такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та зберігати пропорційність між застосованими засобами та постановленою метою. Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним з п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не має законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю мети, яку прагнуть досягти. Конвенція має на меті гарантію не теоретичних або ілюзорних прав, а практичних та ефективних. Особливо це стосується права на доступ до суду з огляду на визначене місце, яке посідає в демократичному суспільстві право на справедливий суд.
Законність і обґрунтованість рішень слідчого судді, прийнятих на досудовому розслідуванні, може бути забезпечена можливістю їх оскарження в апеляційному порядку. Тому передбачене Главою 26 КПК право на оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування є важливою гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників кримінального провадження і процесуальним інструментом виправлення судової помилки на цьому етапі кримінального провадження.
Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року № 5-142кс(15)17 у разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилають положення частини третьої статті 309 КПК, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її законності, посилаючись на приписи частини четвертої статті 399 КПК. Право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі пункту 17 частини першої статті 7 та частини першої статті 24 КПК, які його гарантують, з огляду на положення частини шостої статті 9 КПК, яка встановлює, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК.
Така сама позиція зазначена й у висновку щодо застосування даної норми права у подібних правовідносинах, викладеному Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 23 травня 2018 року (Справа № 237/1459/17, Провадження № 13-19кс18).
Згідно ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Апеляційним переглядом встановлено, що в цьому провадженні представник ТОВ «Дніпротранснафта» звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просив скасувати постанову прокурора від 06 серпня 2020 року про передачу на відповідальне зберігання тимчасово вилученого майна згаданого підприємства та зобов`язати прокурора повернути майно. Проте слідчий суддя, вийшовши за межі вимог скарги, прийняв рішення зобов`язати прокурора звернутися з клопотанням про арешт вилученого майна.
Оцінюючи законність такого рішення, колегія суддів виходить з того, що відповідно до статті 22 КПК кожна сторона самостійно обстоює свої правові позиції, у тому числі подання до суду клопотань, а також що функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Суд під час розгляду справи не може втручатися у стратегію і тактику, обрану стороною.
Прийняття рішення про те, чи звертатися до слідчого судді з клопотанням відповідно до частини 1 статті 171 КПК або ж утриматися від такого звернення, належить до виключних повноважень прокурора, і слідчий суддя не вправі своїм рішенням зобов`язувати сторону процесу діяти проти інтересів іншої сторони.
Таким чином, слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська постановив ухвалу, яка виходить за межі повноважень слідчого судді та суперечить його ролі, визначеній у пункті 18 частини 1 статті 3 КПК: «здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні».
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що вищезазначена ухвала слідчого судді підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що постановивши оскаржувану ухвалу, слідчий суддя вийшов за межі наданих йому повноважень та ухвалив рішення, яке кримінальним процесуальним законом не передбачено.
За таких обставин ухвала суду першої інстанції не може бути визнана законною, обґрунтованою і вмотивованою, оскільки слідчим суддею допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставою для скасування ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2020 року про часткове задоволення скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах ТОВ Транспортна компанія Дніпротранснафта в порядку ч.1 ст. 303 КПК України на дії прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000500 від 17.07.2020 року.
Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входить вказане порушення, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог ч. 1 ст. 7 КПК України, подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, оскільки постановлене ним рішення не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, з поверненням даної скарги слідчому судді до суду першої інстанції для прийняття процесуального рішення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ТОВ Транспортна компанія Дніпротранснафта задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2020 року скасувати.
Скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ТОВ Транспортна компанія Дніпротранснафта в порядку ч.1 ст. 303 КПК України на дії прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000500 від 17.07.2020 року - направити на розгляд слідчому судді для прийняття процесуального рішення в порядку КПК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4