Справа № 317/1543/21
Провадження № 1-в/317/168/2021
У Х В А Л А

30 серпня 2021 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 , (відеоконференцзв`язок)
захисника засудженого, адвоката ОСОБА_5 ,
представника адміністрації установи ОСОБА_6 , (відеоконференцзв`язок)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за клопотанням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 ; засуджений 06.04.2018 Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,
про застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання ОСОБА_4 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України.
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 та його захисник підтримали клопотання та просили його задовольнити, звільнивши ОСОБА_4 умовно-достроково від відбування покарання.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки відсутні достатні підстави для застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення.
Представник адміністрації ДУ «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» також заперечував проти задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого.
Суд, вислухавши доводи засудженого та його захисника, прокурора, представника адміністрації колонії, дослідивши зміст клопотання, особову справу засудженого, встановив наступне.
Засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 26.07.2018.
Під час тримання в ДУ «Дніпропетровська УВК (№ 4)» характеризувався посередньо, порушень режиму відбування покарання не допускав, стягнень та заохочень не мав.
З 16.08.2018 відбував покарання в ДУ «Жовтоводська ВК (№ 26)», характеризувався посередньо, порушень режиму відбування покарання не допускав, стягнень та заохочень не мав.
З 12.11.2020 відбуває покарання в ДУ «Біленьківська ВК (№99), характеризується негативно, за порушення встановлених обов`язків має одне стягнення правами начальника установи, яке не знято та не погашено у встановленому законом порядку, заохочень не має.
На виробництві установи не працевлаштований. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться негативно, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.
У організації виховних заходів, які проводяться в установі, у реалізації програм диференційованого виховного впливу, у роботі самодіяльних організацій засуджених участі не

приймає.
У скоєному злочині визнає провину визнає повністю. За вироком суду має позов на суму 150 грн, але виконавчі листи відсутні.
25.11.2019 комісією ДУ «Жовтоводська ВК (№ 26)» відмовлено у переведенні до дільниці соціальної реабілітації.
25.07.2020 комісією ДУ «Жовтоводська ВК (№ 26)» відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким.
15.04.2021 комісією ДУ «Біленьківська ВК (№99) відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання.
Статтею 81 КК України встановлено сукупність умов, за яких особа, засуджена вироком суду, підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання:
- засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України);
- засуджений відбув певну частину строку покарання, яка диференційована в залежності від тяжкості скоєного злочину (ч. 3 ст. 81 КК України).
Так, з урахуванням положень ст. 12, 24 КК України, станом на момент розгляду заяви засуджений ОСОБА_4 відбув необхідний строк покарання, передбачений ч. 3 ст. 81 КК України, а саме не менше двох третин строку покарання, призначеного судом.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ст. 6 КВК України, під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Суд зазначає, що наявність лише формально-юридичної підстави, тобто відбуття необхідного строку покарання, не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2018 ОСОБА_4 не визнає свою провину. За цим же вироком засуджений ОСОБА_4 має заборгованість за проведення судової товарознавчої експертизи на суму 150 грн. Проте виконавчий лист на стягнення боргу у бухгалтерії установи відсутній, заборгованість засудженим у добровільному порядку не відшкодована.

Відповідно до довідки, виданої головним бухгалтером БВК № 99 та в.о. начальника ПЕВ БВК № 99, засуджений ОСОБА_4 на виробництві колонії не працював. В судовому засіданні встановлено, що за весь час відбування покарання ОСОБА_4 не виявляв бажання працювати.

З матеріалів справи також вбачається, що засуджений ОСОБА_4 має одне стягнення, накладене правами начальника установи за порушення розпорядку дня. Дане порушення потягло за собою стягнення у вигляді догани. Заохочень за весь час відбування покарання не має, що не дає підстав вважати, що засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до ч. 2, 4, 5 ст. 123 КВК України, участь засуджених у виховних заходах, які проводяться в колоніях, враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення, а також при застосуванні заходів заохочення і стягнення. Стимулювання правослухняної поведінки засуджених здійснюється за допомогою програм диференційованого виховного впливу з урахуванням їхньої поведінки, психічного стану і ступеня соціальної занедбаності. Програми диференційованого виховного впливу на засуджених повинні враховувати можливості виховної функції режиму відбування покарання, загальноосвітнього і професійно-технічного навчання, заходів заохочення і стягнення, які застосовуються до осіб, позбавлених волі, самодіяльних організацій засуджених, громадських, благодійних і релігійних організацій, а також залучення засуджених до самовиховання.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не приймає участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі та у роботі самодіяльних організацій засуджених, а також не приймає участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Крім того, засуджений не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_4 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів, що став на шлях виправлення, що згідно з законом виключає можливість умовно-дострокового звільнення, а отже у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст. 6, 133, 123, 153, 154 КВК України, ст. 12, 24, 81 КК України, ст. 336, 369-372, 376, 392-393, 395, 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 03.09.2021 о 09:45.

Суддя ОСОБА_1