Провадження № 11-сс/811/164/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,
власника майна ОСОБА_6 ,
представника - адвоката ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2022 року про відмову в накладені арешту на майно,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_9 про арешт майна у кримінального провадження № 0000053.
На ухвалу слідчого судді прокурор ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задоволити, накласти арешт на майно ОСОБА_6 .
В обгрунтування апеляційних вимог покликається на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки висновки суду викладені у ній не відповідають фактичним обставинам справи.
Зазначає, що чинним КПК України не передбачена необхідність винесення у ході досудового розслідування постанови про визнання цивільним позивачем, як про це зазначає слідчий суддя, оскільки права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви. Щодо зазначення слідчим суддею, що розумність та співрозмірність обмеження права власності не відповідають завданням кримінального провадження, зазначає, що земельна ділянка є єдиним майном ОСОБА_6 на яке може бути накладено арешт. Вартість земельної ділянки ОСОБА_6 у декларації ним не вказана, і така не була відома слідчому судді при винесенні ухвали, тому такі висновки слідчого судді вважає безпідставними.
У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримав, просить її задоволити. Також зазначив, що вартість земельної ділянки органом досудового розслідування не встановлена.

Власник майна ОСОБА_6 , його представник адвокат ОСОБА_7 апеляційну скаргу прокурора заперечили, просять ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, пояснення власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 про законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Ухвала слідчого судді про відмову в накладенні арешту на майно відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законною, вмотивованою та обґрунтованою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 05.09.2021 до ЄРДР № 000053 внесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.

16 лютого 2022 року слідчий Першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_9 звернувся із клопотанням про арешт майна про арешт майна у кримінального провадження № 0000053.
У поданому клопотанні про арешт майна слідчий зазначив, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України. Під час досудового розслідування Львівською митницею заявлено цивільний позов до ОСОБА_6 тому є необхідність у накладені арешту на майно підозрюваного, а саме: на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:1199 площею 0,09 га, яка належить ОСОБА_6 з метою запобігання можливості відчуження такого майна та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно слідчий суддя покликаючись на п. 4 ч. 2 ст. 170, п. 5 ч. 3 ст. 173 КПК України зазначив, що в матеріалах справи відсутня постанова слідчого про визнання Львівської митниці цивільним позивачем у кримінальному провадженні чи визнання її потерпілою. Крім того розумність та співрозмірність обмеження права власності не відповідають завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження вартість земельної ділянки на яку просить слідчий накласти арешт, органом досудового розслідування не визначена. Крім того, у матеріалах справи відсутні підтвердження, що саме Львівській митниці Держмитслужби, яка звернулась з цивільним позов завдано шкоди.

Відповідно до п.7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170, ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: можливості приховування майна, його пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої влади й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при внесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист прав власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом ведення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр» проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З врахуванням наведеного вище, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність відмови в накладенні арешту на майно, оскільки прокурором не наведено законних підстав для цього, й своє рішення належним чином вмотивував.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності судового рішення колегія суддів вважає безпідставними й до уваги не бере.

З огляду на викладене підстав для скасування ухвали слідчого судді та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2022 року про відмову в накладенні арешту на майно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4