ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/6219/20 Номер провадження 11-кп/814/250/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія п.6 ч.2 ст. 115 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
захисника адвоката ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002104 за апеляційними скаргами прокурора Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_12 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 04 жовтня 2021 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кременчук Полтавської області, українець, громадянин України, з вищою освітою, працюючий електромонтером Кременчуцької ТЕЦ, одружений, маючий на утриманні одну неповнолітню дитину, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,
засуджений за:

- за п.6 ч.2 ст.115 КК України на 15 років позбавлення волі із конфіскацією усього належного йому майна;

- за ч.4 ст.187 КК України на 12 років позбавлення волі із конфіскацією усього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_11 призначено остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі із конфіскацією усього належного йому майна.

До набрання вироком чинності ОСОБА_11 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк відбування покарання ОСОБА_11 визначено рахувати з 24.06.2020.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» майнову шкоду в сумі 24033,65 грн.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 моральну шкоду в сумі по 500000 грн, кожному.

Вирішено питання щодо арешту та речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні злочинів за таких обставин.
20.06.2020 об 11.40 год ОСОБА_11 , із корисливих мотивів з метою здійснення розбійного напад на відділення № 2 ТОВ «Споживчий центр» - кіоску «ШвидкоГроші» за адресою: м. Кременчук, вул. Київська, 8, (далі кіоску «ШвидкоГроші»), взявши заздалегідь заготовлений предмет, пристосований для спричинення тілесних ушкоджень, а саме слюсарний молоток з дерев`яною ручкою, зайшов до приміщення кіоску «ШвидкоГроші», з метою вчинення запланованого злочину. Побачивши касира кіоску ОСОБА_17 , яка знаходилась за робочим місцем, що розташоване навпроти вхідних дверей до приміщення, запитав у неї про умови отримання грошової позики, та, не наважившись виконати свій злочинний намір, пробувши у приміщенні приблизно 20 секунд, вийшов на вулицю та перебував неподалік зазначеного кіоску до 17:10 години.
В подальшому, 20.06.2020 приблизно о 17:10 год, ОСОБА_11 , маючи при собі слюсарний молоток, повторно зайшов до приміщення кіоску «ШвидкоГроші», та для подолання опору касира з метою спричинення смерті, умисно наніс не менше восьми ударів металевою частиною слюсарного молотка у голову ОСОБА_17 , спричинивши потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких потерпіла померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у реанімаційному відділенні КП «3МКЛ м.Кременчук», смерть ОСОБА_17 , настала внаслідок множинних травм голови (відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепа), які ускладнились крововиливами під оболонки та речовину головного мозку.
Виконавши свої злочинні дії, спрямовані на заподіяння смерті ОСОБА_17 , до кінця, ОСОБА_11 заволодів грошима, належними ТОВ «Споживчий центр», які знаходились в металевому сейфі в підсобному приміщенні кіоску «ШвидкоГроші», у сумі 24033,65 гривень, та мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_17 Huawei Y6 Pro імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_3 , вартістю 1100 грн.
Досягнувши бажаного результату, ОСОБА_11 з місця вчинення злочину зник.
В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_11 засудити за ч.4 ст. 187 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, за п. 6 ч.2 ст. 115 КК України до покаранні у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. На підставі ч.1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. В іншій частині вирок залишити без змін.

Свої вимоги обгрунтував тим, що суд не надав належну оцінку діям обвинуваченого, який заздалегідь спланував вчинення злочину, підготував знаряддя злочину, без висловлення погроз чи вимог про передачу коштів, жорстоко та безжально завдав потерпілої ОСОБА_17 численних ударів заздалегідь заготовленим молотком, одяг та знаряддя після вчинення злочину викинув у сміття, забрав телефон потерпілої, чим позбавив її можливості викликати собі допомогу.

Зазначає, що ОСОБА_11 ні під час досудового, ні під час судового розгляду не розкаявся у вчиненому, не відшкодував шкоду потерпілим.

Тобто вважає, що призначене обвинуваченому покарання є недостатнім для його виправлення.

В апеляційній скарзі потерпілі просять вирок суду змінити та засудити ОСОБА_11 за п.6 ч.2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна, за ч. 4 ст. 187 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, призначити ОСОБА_11 довічне позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна. В іншій частині вирок залишити без змін.

Свої вимоги потерпілі мотивували тим, що призначене обвинуваченому покарання є занадто м`яким, так як суд не оцінив належним чином дані, які вказують, що ОСОБА_11 заздалегідь готувався до злочину, створив собі алібі, для зручності взяв автомобіль дружини, об 11.40 год здійснив огляд приміщення кіоску для орієнтування, заздалегідь молоток пристосував для нанесення ударів, підготував одяг, щоб перевдягнутися. Тобто ретельно готувався до злочину.

З переглянутого відеозапису камери відеоспостереження в кіоску вбачається, що ОСОБА_11 з касиром не спілкувався, не вимагав грошові кошти та не погрожував, а відразу наніс потерпілій дев`ять ударів металевою частиною молотка у голову ОСОБА_17 , від яких остання втратила свідомість. У цей час ОСОБА_11 заволодів її телефоном та продовжував наносити тілесні ушкодження у життєво важливі ділянки тіла, а коли потерпіла піднялася, обвинувачений з силою відштовхнув її в глиб приміщення, від чого потерпіла впала. Дії ОСОБА_11 беззаперечно вказують на його умисел щодо заподіяння смерті іншій особі.

Після вчиненого злочину через годину обвинувачений разом з братом дружини купував продукти, а наступного дня святкував свій день народження.

Вважають, що визнання вини обвинуваченим, з огляду на те, що він під час судового розгляду не виказував потерпілим каяття та співчуття, не є щирим каяттям, яке пом`якшує покарання.

При цьому, суд не врахував думку потерпілих та прокурора, які просили найсуворіше покарання, кількість нанесених ударів, цілеспрямованість дій, жорстокість, зухвалість та цинізм вчиненого та повну байдужість до наслідків.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, пом`якшити ОСОБА_11 покарання за п.6 ч.1 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі, за ч.4 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_11 покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що з часу затримання ОСОБА_11 свою вину визнавав, давав викривальні покарання, активно сприяв розкриттю злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання, відсутні обставини, які обтяжують покарання.

При цьому суд не врахував вік, стан здоров`я, поведінку ОСОБА_11 до вчинення злочину, який мав роботу, позитивно характеризувався, одружений, має на утриманні дітей та осіб похилого віку, його матеріальний стан, те, що раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався.

Зазначає, що до вчинення злочину його спонукали погрози фізичною розправою працівників фінансових установ, у яких обвинувачений взяв кредит для ремонту квартири після пожежі, де він мешкав з родиною. При цьому ці погрози були систематичні та обвинувачений дійсно побоювався за своє життя та життя своїх рідних. Тому вважає покарання у виді 15 років позбавлення волі занадто суворим покаранням.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

На апеляційну скаргу захисника подав заперечення представник ТОВ «Споживчий центр», у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , так як вважає, що в діях обвинуваченого відсутнє щире каяття та шкоду обвинувачений не відшкодував. Також заперечив щодо вимог апеляційної скарги про зміну покарання.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги захисника, прокурора та потерпілого, які підтримали апеляційні скарги сторони обвинувачення, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_18 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація його дій за ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115 КК України учасниками провадження не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.

Щодо призначеного покарання колегія суддів приходить до такого висновку.

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Положеннями ст. 64 КК України передбачено, що довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Застосування довічного позбавлення волі як виду і розміру призначеного покарання має бути належним чином мотивоване з посиланням на встановлені обставини вчиненого злочину і дані, які характеризують особу.

Колегія суддів апеляційного суду погодилась із доводами прокурора та потерпілих в тій частині, що обвинувачений представляє підвищену суспільну небезпеку, його виправлення можливе лише в умовах тривалої ізоляції від суспільства.

Однак, виходячи із встановлених обставин вчиненого злочину і даних, які характеризують особу, призначене покарання у виді довічного позбавлення волі, на переконання колегії суддів апеляційного суду, є занадто суворим.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст.ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими; особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, до затримання працював, раніше не судимий; наявність обставин, які пом`якшують покарання: повне визнання свої вини та сприяння розкриттю злочинів, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Колегія суддів також врахує наявність у обвинуваченого неповнолітньої дитини, його матеріальний стан та обставини, які передували вчиненню злочинів, висловлення обвинуваченим свого жалю щодо наслідків.

Тому, призначення найсуворішого покарання у виді довічного позбавлення волі, як просять прокурор та потерпілі, не сприятиме меті покарання, визначеного КПК України.

Разом з цим, зважаючи на те, що ОСОБА_11 вчинено особливо тяжкі злочини, зокрема проти життя та здоров`я осіб, наслідки якого є незворотними (смерть людини), що свідчить про особливу, підвищену небезпечність обвинуваченого для суспільства, враховуючи встановлені конкретні обставини справи, ретельне готування до злочину, знаряддя злочину, кількість завданих потерпілій ударів в життєво важливий орган, голову, тяжкі наслідки, очевидну цілеспрямованість дій ОСОБА_11 в реалізації злочинного умислу з огляду на особу винуватого, котрий виявив явну зневагу до невід`ємного права людини на життя, його індивідуальні психологічні особливості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що досягнення мети виправлення особи та попередження вчинення нових злочинів можливе лише при застосуванні до нього покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк.

Отже, суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_19 винуватим у вчиненні умисного вбивства особи, вмотивовано призначивши йому максимальне строкове покарання, передбачене санкцією норми матеріального права, реалізував свої повноваження відповідно до вимог закону, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання.

З вказаних вище підстав доводи прокурора про призначення більш суворого покарання за ч.4 ст. 187 КК України, також є безпідставними.

Крім того у поданих апеляційних скаргах доводи про незгоду з призначеним покаранням фактично зводяться до тверджень про порушення принципу достатності. Однак при цьому апелянти не наводять переконливих обґрунтувань неспівмірності призначеного покарання характеру діянь та особі обвинуваченого. Не наведено таких переконливих аргументів і в судовому засіданні під час апеляційного провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає правових підстав вважати призначене ОСОБА_11 покарання явно несправедливим через суворість, як зазначає захисник, або м`якість, що вказують прокурор та потерпілі, і таким, що суперечить його меті та загальним засадам.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_11 в частині призначеного покарання, колегія суддів не вбачає. Тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 04 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_11 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4