ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3342/21 Справа № 204/4277/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2021 року про відмову в продовженні застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Полтаві, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

в режимі відеоконференції:

особи, стосовно якої застосовані

примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7

представника медичного закладу ОСОБА_10

В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2021 року відмовлено в задоволенні заяви представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 .
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання особи, тяжкості вчиненого нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності. Висновок комісії, записи в журналі хворого та пояснення лікуючого лікаря свідчать про те, що погіршень стану здоров`я за міжкомісійний період у ОСОБА_7 не зафіксовано. Так само не зафіксовано його відмови від прийому ліків. Відсутні факти щодо його заперечення наявності хвороби. Матеріали не містять даних щодо його агресивної поведінки.

З огляду на наведене суд дійшов висновку про те, що докази особливої суспільної небезпечності ОСОБА_7 досліджені матеріали справи не містять, особа має психічне захворювання, але при цьому ОСОБА_7 усвідомлює наявність такої хвороби, не відмовляється від ліків, його стан залишається стабільним. В даному випадку єдиним безспірним критерієм для встановлення виду примусового заходу медичного характеру, передбаченого ст. 94 КК України, є тяжкість вчиненого діяння.

Проте при вирішенні питання про можливість продовження примусових заходів, суд першої інстанції врахував, що особа тривалий час перебувала у закладі, отримувала лікування, спостерігалась лікарями, наявність лише такого критерію як тяжкість вчиненого діяння, на думку суду першої інстанції, не може бути підставою для продовження примусових заходів у лікарні з суворим наглядом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Посилається на те, що суд першої інстанції не виконав порушив вимоги ст. 95 КК України та безпідставно відмовив в задоволенні заяви лікаря-психіатра про продовження застосування стосовно ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру із суворим наглядом. Вважає, що суд не дав належної оцінки висновку комісії лікарів-психіатрів, який містить належне та достатнє обґрунтування підстав для продовження таких заходів і не викликає сумнівів в його правильності. Також посилається на порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону, а саме тривалий розгляд справи та не наведення в ухвалі мотивів, чому суд взяв до уваги одні докази і відхилив інші.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор та представник закладу охорони здоров`я підтримали апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції та з підстав, зазначених в скарзі, просили її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

ОСОБА_7 та його захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просили залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, з яких вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 514 КПК України розгляд питання про продовження... застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження... застосування таких примусових заходів.
Відповідно до ч. 5 ст. 94 КК України щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду, суд може застосувати госпіталізацію до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши висновки суду першої інстанції, викладені в оскарженій ухвалі, суд апеляційної інстанції доходить висновку про недотримання в повній мірі судом першої інстанції зазначених вимог матеріального та процесуального закону, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

При прийнятті оскарженого рішення про відмову в продовженні застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, суд першої інстанції зазначив, що вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання особи, тяжкості вчиненого нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності. Висновок комісії, записи в журналі хворого та пояснення лікуючого лікаря свідчать про те, що погіршень стану здоров`я за міжкомісійний період у ОСОБА_7 не зафіксовано. Так само не зафіксовано його відмови від прийому ліків. Відсутні факти щодо його заперечення наявності хвороби. Матеріали не містять даних щодо його агресивної поведінки.

Проте з такими висновками апеляційний суд не може погодитись, оскільки вони не ґрунтуються на досліджених матеріалах справи та вимогах закону України про кримінальну відповідальність (ст. ст. 94, 95 КК України).
Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема є неповнота судового розгляду (п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України).
Відповідно до ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо:
1) судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення;
2) необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно з пунктами 23, 25 висновку комісії лікарів-психіатрів № 532 від 25.05.2021 року, який долучений до заяви про продовження застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 останній вчиняв дії суїцидального характеру, пояснював, що відчував як дві половинки мозку спілкуються між собою. Критичні здібності хворого порушені: не усвідомлює наявності у себе психічного захворювання, яке носить хронічний характер, не розуміє необхідності прийому лікування.
В пункті 27 висновку зазначено: в клінічній картині виявляються виражені розлади в емоціонально-вольовій сфері у вигляді емоційності неадекватності, парадоксальності емоційних реакцій та їх невідповідність ситуації, інконгруентності висловлюванням, періодично виникаючої емоційної нестійкості, тривожності, напружності і дратівливості. Зберігаються дисимулятивні тенденції у вигляді приховування хворобливих переживань описаних в актi СПЕ, а також дій і переживань, що спостерігались під час перебування в даному закладі (відчуття відкритості думок, дисморфоманічних явищ та галюцинаторних переживань). Частково заперечує суїцидальні спроби, применшує їх кількість.

Викладене підтверджується клінічним спостереженням за хворим i даними патопсихологічного дослідження. Наявні формальні розлади мислення у вигляді непослідовності, паралогічності, схильності до резонерства. Відсутній жаль з приводу скоєного. Критичні здібності хворого порушені: не усвідомлює наявності у себе психічного захворювання, яке носить хронічний характер, не розуміє необхідності прийому лікування. Викладене свідчить про збереження пацієнтом особливої небезпеки для оточуючих.

Висновок комісії лікарів-психіатрів: таким чином, ОСОБА_7 , 2000 р.н. за своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

При розгляді справи про продовження, зміну або скасування (припинення) застосування примусових заходів медичного характеру суд, за наявності сумніву в правильності висновків комісії лікарів-психіатрів, може викликати в судове засідання представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надавав особі психіатричну допомогу, а за потреби - призначити судово-психіатричну експертизу (абз. 2 п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування від 03.06.2005 №7).

Під час судового розгляду в суді першої інстанції інстанції, судом було задоволено клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи, проте через зазначення в ухвалі суду формулювання «повторної експертизи», експертна установа звернулась із заявою про роз`яснення судового рішення, а фактично увійшла в наявність правових підстав для проведення «повторної» експертизи та надання оцінки доцільності її проведення, що в подальшому потягло ухвалення суду рішення про відмову в роз`ясненні ухвали суду та відмови представника від клопотання про проведення судово-психіатричної експертизи.

За наявності вищезазначених тверджень комісії лікарів, відсутності висновку експертизи з протилежними висновками, критична оцінка судом такого висновку комісії лікарів та рішення про відмову в продовженні застосування примусових заходів медичного характеру є передчасними.

В той же час, суд апеляційної інстанції не може вирішити справу по суті, оскільки відповідно до ст. 404 КПК України розглядає справу в межах вимог апеляційної скарги, в якій прокурор не ставить питання про задоволення заяви представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра) про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , а просить призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
За змістом ст. 94 КК України визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб).

При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання.
Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування від 03.06.2005 №7, визначаючи відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Згідно з підпунктом «е» пункту 1 статті 5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:… (е)... законне затримання психічнохворих...».
Під час розгляду даної справи, апеляційним судом врахована практика ЄСПЛ щодо цієї категорії справ, зокрема у рішенні по справі Руденко проти України № 50264/08, пункти 99, 115-117, від 17 квітня 2014 року, ЄСПЛ дійшов таких висновків.
Тримання особи, яку вважають психічно хворою, під вартою має відповідати цілям пункту 1 статті 5 Конвенції, що полягає у запобіганні позбавлення осіб волі у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного у підпункті «е».
У зв`язку з останнім Суд повторює, що відповідно до його усталеної практики особа не може вважатися «психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (див. рішення від 24 жовтня 1979 року у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» (Winterwerp v. the Netherlands), п. 39, Series А № 33).
Таким чином, під час нового розгляду в суді першої інстанції, за наявності сумніву в правильності висновків комісії лікарів-психіатрів, суду слід визначитись з необхідністю проведення судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7 та за наявності таких сумнівів провести таку експертизу і надати їй оцінку та оцінку висновку комісії лікарів, після чого дійти висновку про стан психічного здоров`я ОСОБА_7 , а також з урахуванням положень ст. 94 КК України щодо юридичного критерію при визначенні певного виду примусового заходу медичного характеру та строку протягом якого до ОСОБА_7 застосовувались такі заходи прийняти рішення по суті заяви представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра) про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 .
Інші доводи прокурора стосовно істотного порушенням вимог процесуального закону судом під час розгляду справи є безпідставними та формальними і в даному випадку не є підставою для скасування ухвали суду.
Враховуючи вище викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 514, 516 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2021 року про відмову в продовженні застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом стосовно ОСОБА_7 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________________ ______________________ _____________________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4