Березівський районний суд Одеської області
23.02.2022
Справа № 494/1001/21
Провадження № 1-кп/494/126/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2022 року м. Березівка

Суддя Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , ознайомившись із матеріалами кримінального провадження №494/1001/21 за обвинуваченням ОСОБА_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.382, ч.1 ст.366 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді ОСОБА_1 надійшло кримінальне провадження №0000988 за обвинуваченням ОСОБА_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.382, ч.1 ст.366 КК України
Ознайомившись із вказаною справою та вирішуючи питання про призначення судового засідання, вважаю за необхідне заявити собі самовідвід саме у розгляді цього кримінального провадження, з наступних підстав:

Згідно до ч. 1 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язанні заявити самовідвід.

Зважаючи на складність і різноманітність кримінальних справ, життєвих явищ, із ними пов`язаних, законодавець не став встановлювати вичерпний перелік для відводу (самовідводу) слідчого судді, судді, надавши можливість у кожному окремому випадку вирішувати питання про його об`єктивність і неупередженість.

Також, суддя звертає увагу на положення ч. 5 ст. 9 КПК України, якими визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Так, пункт 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості судді.

Пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів (19.05.2006) передбачено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи і в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він повинен бути вільним від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі "Білуга проти України", від 28.10.1998 року у справі "Ветштайн проти Швейцарії", тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

У чинному кримінально-процесуальному законі закріплено інститут відводу (самовідводу) судді, який, по суті, є єдиним способом вирішення конфлікту інтересів в їхній професійній діяльності, прямо передбаченим законом. При цьому, інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Відвід дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть, якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Згідно обвинувального акту обвинувачений ОСОБА_2 раніше працював оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області.

Разом з цим, суддя ОСОБА_1 є також і слідчим суддею з початку роботи у Березівському районному суді Одеської області.

Під час виконання своїх службових обов`язків мною розглядались клопотання, у яких надавав дозволи працівникам поліції, серед яких перебував і обвинувачений. Також, мною проводилось службове спілкування з поліцейськими щодо виконання доручень, в тому числі і з обвинуваченим.

За період роботи обвинуваченого у Березівському ВП, фактично між мною та ОСОБА_2 склалися тривалі службові стосунки.

Вважаю, що вказані обставини, з боку стороннього спостерігача, є саме тими об`єктивними, які будуть впливати на безсторонність і об`єктивність розгляду даного кримінального провадження, та прийняття мною законного рішення.

Отже, перебування мною у тривалих службових стосунках з обвинуваченим об`єктивно викликає сумнів у моєї неупередженості по розгляду даного кримінального провадження.

Виходячи з положень кримінального судочинства, завданням якого є охорона прав та законних інтересів сторін, які беруть участь у кримінальному провадженні, беручи до уваги те, що між суддею ОСОБА_1 та обвинуваченим ОСОБА_2 фактично склалися тривалі службові стосунки, з урахуванням положень ст.76 КПК України - суддя підлягає самовідводу.
Керуючись ст.ст.76,80-82 Кримінально-процесуального кодексу України, суддя -
ПОСТАНОВИВ:
Самовідвід у справі №494/1001/21 задовольнити.
Передати справу №494/1001/21 (провадження №1-кп/494/126/22) у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 , за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.382, ч.1 ст.366 КК України, до канцелярії Березівського районного суду Одеської області для визначення іншого судді в порядку ст. 35 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1