Справа № 157/1140/19 Провадження №11-кп/802/606/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 296 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Камінь - Каширського районного суду Волинської області від 03 червня 2021 року, яким -

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, не працевлаштований, освіта повна загальна середня, не одружений, раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_10 від покарання у виді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди задоволено, стягнено з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 10000 (десять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди, та 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень судових витрат.
Вироком вирішено питання про речові докази.

В С Т А Н О В И В

Органами досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується у хуліганстві, вчиненому групою осіб, а саме у тому, що він близько 5:20год. 11 березня 2018 року, групою осіб з іншими невстановленими в ході проведення досудового розслідування особами, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, знаходячись на автобусній зупинці поблизу цілодобового магазину «АВС-24» на площі Культури у м. Камені-Каширському Волинської області, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок та спокій громадян, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, використовуючи нікчемний привід, всупереч правилам та нормам поведінки в суспільстві, а також для того, щоб самоутвердитись за рахунок інших осіб, безпричинно, умисно нанесли не менше двох ударів кулаками рук та ногами в ділянку обличчя, голови та тулуба ОСОБА_7 , чим заподіяли останньому тілесні ушкодження у вигляді синців, саден в ділянці обличчя та синця в ділянці правої підключичної ділянки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Дії обвинуваченого ОСОБА_10 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 296 КК України, як хуліганство, вчинене групою осіб, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.
Згідно вироку суду, ОСОБА_10 визнаний винним в тому, що він, близько 5:20год. 11 березня 2018 року, знаходячись на автобусній зупинці поблизу цілодобового магазину «АВС-24» на площі Культури у м. Камені-Каширському Волинської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_7 , що виникли у зв`язку з тим, що він зачепив ОСОБА_12 та не вибачився, умисно наніс не менше двох ударів кулаками рук в ділянку обличчя ОСОБА_7 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді синців, саден в ділянці обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
У поданій апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду в частині перекваліфікації дій з ч. 2 ст. 296 на ч. 1 ст. 125 КК України незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що судом не надано правову оцінку всім доказам в сукупності, вирок суду не мотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені. Вважає, що органами досудового слідства правильно кваліфіковано дії обвинуваченого за ч.2 ст.296 КК України. Вказує, що з показань потерпілого та свідків обвинувачення, письмових доказів у справі, послідовно і чітко вбачається саме вчинення хуліганства, а не нанесення тілесних ушкоджень через особисті неприязні відносини. Відеозапис з камери відеоспостереження є належним доказом, який дає можливість ідентифікувати осіб. Просить вирок суду першої інстанції скасувати, визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.

У поданій апеляційній скарзі представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 , вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що вина ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України доведена показами потерпілого та свідків очевидці події. З огляду на те, що події відбувались в громадському місці та порушували громадський порядок дії ОСОБА_10 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 296 КК України. Просить вирок суду першої інстанції скасувати, визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, та призначити покарання в межах санкції даної статті.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, винесеним з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону. Посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги покази ОСОБА_10 , щодо непричетності до подій, що також підтвердили свідки допитані при розгляді справи в суді першої інстанції, покази яких судом були безпідставно відхилені, як і роздруківка телефонних дзвінків ОСОБА_10 , як доказ його непричетності до подій. Вважає, покази потерпілого та свідків обвинувачення непослідовними та суперечливими. Крім того, викликають сумніви і спричинення ОСОБА_7 наявних тілесних ушкоджень лише двома ударами. А розмір спричиненої моральної шкоди не є пропорційною встановленим судом обставинам. Просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування прокурора, який підтримав апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого з викладених у них підстав, а скаргу захисника заперечив, потерпілого та його представника, які апеляційну скаргу представника потерпілого та прокурора підтримали, а скаргу захисника заперечили, захисника та обвинуваченого, які, кожен зокрема, заперечили скаргу прокурора та представника потерпілого та просили задовольнити скаргу захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_10 з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України, та доведеність вчинення ОСОБА_10 кримінального проступку, передбаченого, 1 ст. 125 КК України, а саме спричинення потерпілому ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК

є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників, і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством

і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, у кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Суд першої інстанції підставно взяв до уваги покази потерпілого ОСОБА_7 в частині щодо причин виникнення конфлікту, який мав місце приблизно о 05 год. 11 березня 2018 року у центрі м. Каменя-Каширського біля магазину «АВС», між ним та ОСОБА_13 , котрий, зачепив ліве плече ОСОБА_12 , на що останній зробив ОСОБА_14 натяк, що треба вибачатися, а обвинувачений, у свою чергу, обурився, і тому він звернувся до ОСОБА_15 з проханням щоб заспокоїти останнього, заступитися за ОСОБА_12 , і, мабуть, обвинувачений, запропонував відійти в сторону, хоча точно він не пам`ятає хто з них двох запропонував відійти, та коли він відійшов на три кроки у сторону, у напрямку зупинки, яка знаходиться неподалік магазину, повернувся до ОСОБА_15 , то останній наніс йому 2-3 удари в область обличчя біля ока, з якої сторони не пам`ятає, від чого він впав на лавку на зупинці, а обвинувачений сів на нього зверху, проте йому вдалося разом з ОСОБА_16 піднятися.
Зокрема, аналогічні показання були надані потерпілим ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту від 12 березня 2019 року, де він детально описував та відтворював події того ранку.

Дані покази узгоджуються з показами свідка ОСОБА_17 ( ОСОБА_18 ) щодо причини виникнення конфлікту, через те, що ОСОБА_19 зачепив його плече, при цьому потерпілий ОСОБА_7 втрутився, зробивши зауваження обвинуваченому, а той запропонував потерпілому відійти в сторону, хоча точно він не пам`ятає від кого саме була така пропозиція. Він бачив, що ОСОБА_19 наніс серію ударів ОСОБА_7 , останній впав на лавку, а обвинувачений зверху сидів на ньому і бив в область голови.
Факт побиття ОСОБА_7 обвинуваченим підтвердила також свідок ОСОБА_20 , а свідок ОСОБА_17 ( ОСОБА_21 ) показав, що обставини бійки йому відомі із слів самого потерпілого, в останнього було розбите обличчя.
Бачив ОСОБА_7 , в якого на обличчі були тілесні ушкодження і свідок ОСОБА_22 , останній також бачив біля ресторану, що знаходиться неподалік магазину, ОСОБА_10 , якого знав візуально через своїх друзів.
Висновком судово-медичної експертизи № 76 від 12 березня 2018 року, у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців, саден в ділянці обличчя та синця в ділянці правої підключичної ділянки, дані тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмету (предметів), без відображення контактуючої поверхні останнього (останніх), можливо при обставинах, вказаних у постанові терміном утворення не більше 1-2 діб до моменту обстеження, мінімальною кількістю контактів не менше двох, і по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що обстановка та обставини події, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки насильницької поведінки ОСОБА_10 свідчили про те, що вона була зумовлена особистою неприязню до потерпілого, що також ствердив і потерпілий ОСОБА_7 , який самостійно втрутився в інцидент, який виник між обвинуваченим та його товаришем ОСОБА_23 , оскільки хотів заступитися за останнього, і саме після цього ОСОБА_10 йому були нанесені тілесні ушкодження. Неприязнь виникла раптово через конфлікт у відповідь на агресивні дії ОСОБА_10 , прагненням помститися йому, а не бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. При цьому слід зазначити, що у формулюванні обвинувачення, відсутні будь-які конкретні обставини, які б свідчили про порушення обвинуваченим громадського порядку, крім загальних фраз про ігнорування правильної поведінки у суспільстві, нахабство та грубість і безпричинність його дій.

На підставі зазначеного суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність у діях ОСОБА_10 мотиву явної неповаги до суспільства, що є обов`язковою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого

ст.296 КК України, а отже, і складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та оскільки, дії обвинуваченого були зумовлені наміром завдати шкоди потерпілому і безпосередньо спрямовані на досягнення саме цього результату, а тому містять об`єктивні та суб`єктивні ознаки кримінального правопорушення проти особи, та кваліфікував за наслідками як умисне спричинення потерпілому легких тілесних ушкоджень за ч. 1 ст. 125 КК України.
Окрім того, судом першої інстанції мотивовано дану правову оцінку інформації до сеансів мобільного зв`язкута наданому стороною обвинувачення та дослідженому у судовому засіданні відеозапису з камери відеоспостереження з центру м. Каменя-Каширського та показанням свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , остання перебуває в близьких стосунках з обвинуваченим, з приводу непричетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого злочину. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що їх показання не є достовірним доказом невинуватості обвинуваченого.
Судом першої інстанції дана належна оцінка і показанням самого обвинуваченого щодо непричетності до вчинення вказаного злочину, вони об`єктивно спростовані, з чим погоджується і апеляційний суд.

Така стратегія захисту, висунена стороною захисту, спростована судом першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є нічим іншим, як способом уникнення кримінальної відповідальності.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_10 своїми умисними діями, що виразились у заподіянні потерпілому ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, а пред`явлене органами досудового розслідування обвинувачення у вчиненні хуліганства групою осіб не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, у зв`язку з чим суд першої інстанції перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_10 з ч. 2 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України.
У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених законодавством.

Як убачається з вироку суду, ОСОБА_10 визнаний винним в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 заподіявши при цьому їй фізичний біль, фізичні та душевні страждання у зв`язку з ушкодженням здоров`я, чим порушили звичний спосіб життя потерпілого.

Згідно ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Апеляційний суд вважає, що, вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 гривень, суд першої інстанції в повному обсязі врахував моральні та фізичні страждання потерпілого від вчиненого щодо нього кримінального проступку і вирішив цивільний позов в повній відповідності з вимогами законодавства, а також принципами розумності та справедливості.

Захисник в своїй скарзі не навів переконливих доказів того, що визначена судом першої інстанції сума моральної шкоди є несправедливою.

Таким чином, цивільний позов судом першої інстанції був розглянутий з суворим дотриманням вимог ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, а тому підстав для скасування чи зміни судового рішення щодо цивільного позову, про що зазначається в апеляційній скарзі захисник, апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Таким чином, доводи прокурора, захисника та представника потерпілого, які наведені в апеляційних скаргах, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку, а тому апеляційні скарги до задоволення не підлягають.

Згідно з ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 КК України, а тому суд першої інстанції обґрунтовано звільнив ОСОБА_10 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинського апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Камінь - Каширського районного суду Волинської області від 03 червня 2021 року, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді