Справа № 159/1403/19 Провадження №11-кп/802/177/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ковель Волинської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , неодруженого, тимчасово безробітного, раніше не судимого,
визнанно винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України, у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців обмеження волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Початок відбування покарання визначено обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, задоволено частково.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 35000 (тридцять п`ять тисяч) гривень.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 90000 (дев`яносто тисяч) гривень і понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень.
Вироком суду вирішено долю речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 18 грудня 2018 року близько 09 години 15 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем, марки «Фольксваген Пассат» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався автомобільною дорогою сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече» у смт.Голоби Ковельського району Волинської області в напрямку міста Луцька Волинської області зі сторони міста Ковеля Волинської області, та на 103 км вказаної дороги, проявивши безпечність і неуважність, не врахувавши дорожню обстановку, з метою виконання обгону транспортних засобів, що рухалися в попутному з ним напрямку, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки та виїхав на зустрічну смугу руху, не переконавшись у безпечності здійснення такого виїзду, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем, марки «ЗАЗ Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який рухався попереду в зустрічному напрямку.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ЗАЗ Ланос» р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_11 , згідно з висновком судово-медичного експерта № 26 від 26.02.2019 року, отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я, а пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_9 , відповідно до висновку судово-медичного експерта № 27 від 19.02.2019 року, отримала тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.
У прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п.2.3 б), п.11.3 та п.14.2 в) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (зі змінами та доповненнями) (а.с.185-187 Том1).

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вказує, що не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, оскаржує вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Звертає увагу на обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, щире каяття, скоєння обвинуваченим злочину вперше, повне визнання своєї винуватості, та відсутність обтяжуючих покарання обставин. Вказує, що ОСОБА_7 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, повністю відшкодував витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілих та частково відшкодував потерпілим завдану моральну шкоду. Стверджує, що потерпілі отримали узгоджені суми коштів і наразі не наполягають на призначенні його підзахисному реальної міри покарання. Просить застосувати до ОСОБА_7 інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України (а.с.195-198 Том1).
У поданій апеляційній скарзі прокурор вважає вирок місцевого суду таким, що підлягає скасуванню з мотивів істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Не погоджується із призначеним покаранням внаслідок його м`якості. Посилається на те, що місцевим судом необґрунтовано застосовано до ОСОБА_7 ст.69 КК України. Звертає увагу на ступінь тяжкості вчиненого злочину, який належить до категорії тяжких у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, наслідком якого стали тяжкі наслідки завдання одному потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а іншому тяжких тілесних ушкоджень. Посилається на позицію потерпілої сторони, яка не вважає дії обвинуваченого щирим каяттям, та стверджує, що заподіяна моральна і матеріальна шкода повністю не відшкодована, а часткове відшкодування є мізерним. Просить вирок суду скасувати, призначивши обвинуваченому покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки. В решті вирок суду залишити без змін (а.с.199-202 Том1).
У доповненні до апеляційної скарги прокурор просить виключити з визнаного судом доведеного обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України порушення обвинуваченим пункт 11.3 Правил дорожнього руху, що перебуває у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками (а.с.226-229 Том1).
Не погоджуючись з рішенням суду, потерпіла ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу в частині вирішення її цивільного позову щодо розміру моральної шкоди. Зазначає, що їй спричинені моральні та фізичні страждання, які призвели до негативних змін у житті, зокрема: знівечене її обличчя, порушений сон, втомлюваність, пасивність, пригніченість, нервозність, тривога з приводу майбутнього. Просить змінити вирок суду першої інстанції та стягнути з ОСОБА_7 на її користь 436 000 (чотириста тридцять шість тисяч) гривень моральної шкоди (а.с.204- 210 Том1).
До Волинського апеляційного суду 03.02.2022 року від позивача (потерпілої) ОСОБА_9 та відповідача (обвинуваченого) ОСОБА_7 надійшла заява про укладення мирової угоди.
Мирової угоди містить прохання затвердити мирову угоду і закрити провадження за цивільним позовом у кримінальному провадженні у цій справі. Зазначено про роз`яснення та зрозумілість наслідків закриття провадження у справі, передбачених ст.ст.207, 208 ЦПК України. Відповідно до умов укладення мирової угоди:
1.Позивач та відповідач домовляються між собою, що сума завданої відповідачем ОСОБА_7 моральної шкоди становить 200 000 (двісті тисяч) гривень.
2.Зазначена сума є остаточною і визначається сторонами.
3.Сторони домовилися між собою, що розрахунок провадиться в грошовій одиниці України гривні.
4.Сторонами визначається та обставина, що відповідач станом на момент укладення цієї мирової угоди сплатив позивачу 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок часткового відшкодуванням суми моральної шкоди, вказаної в п.1 цієї Мирової угоди.
5.Сторони погодили, що решту 50000 (п`ятдесяти тисяч) гривень відповідач зобов`язується сплатити у строки і розмірах згідно з графіком платежів, визначених цим пунктом, а саме:
-5000 гривень до 05.02.2022 року
-5000 гривень до 05.03.2022 року
-5000 гривень до 05.04.2022 року
-5000 гривень до 05.05.2022 року
-5000 гривень до 05.06.2022 року
-5000 гривень до 05.07.2022 року
-5000 гривень до 05.08.2022 року
-5000 гривень до 05.09.2022 року
-5000 гривень до 05.10.2022 року
-5000 гривень до 05.11.2022 року
6.Сторони погодили, що розрахунок буде проводитися шляхом переказу вищевказаних сум через поштове відділення позивачу з призначенням платежу відшкодування моральної шкоди, або шляхом передачі готівкових коштів за письмовою розпискою позивача про одержання такого платежу.
7.Позивач і відповідач стверджують, що не матимуть в майбутньому будь-яких вимог майнового та немайнового характеру щодо предмета спору.
8.Судові витрати залишаються за сторонами.
9.Мирова угода складена в трьох екземплярах, по одному для кожної сторони із Сторін, третій для Волинського апеляційного суду.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг з доповненнями, зміст укладеної мирової угоди; думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити, не заперечили апеляційну скаргу прокурора в частині виключення з мотивувальної частини вироку суду посилання на п.11.3 Правил дорожнього руху, в іншій частині апеляцію заперечили, просили затвердити укладену мирову угоду; прокурора, який свою апеляцію з доповненнями підтримав частково, а саме в частині виключення з мотивувальної частини вироку суду посилання на те, що порушення п.11.3 Правил дорожнього руху перебуває у причинному зв`язку із виникненням даної ДТП і наслідками що настали, заперечив доводи апеляційних скарг захисника обвинуваченого та потерпілої, заперечував щодо затвердження мирової угоди; потерпілу ОСОБА_9 , яка просили затвердити подану мирову угоду та закрити апеляційне провадження за її апеляційною скаргою, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого підтримала, щодо доводів апеляційної скарги прокурора, поклалася на розсуд суду; дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В судове засідання не з`явилися потерпілий ОСОБА_11 та представник потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_13 , хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від них на адресу Волинського апеляційного суду ніяких заява про відкладення розгляду справи не надходило. Учасники провадження, що з`явилися в судове засідання, не заперечували, щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілого ОСОБА_11 та представник потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_13 .
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, є правильною і ґрунтується на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд надав належну юридичну оцінку, і які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.
Щодо поданої позивачем (потерпілою) ОСОБА_9 та відповідачем (обвинуваченим) ОСОБА_7 заяви про укладення мирової угоди, то на думку апеляційного суду вона підлягає до визнання.
В засіданні апеляційного суду потерпіла повідомила, що на день розгляду мирової угоди в апеляційному суді потерпілій ОСОБА_9 відшкодовано моральну шкоду в сумі 155000 гривень. Вказана інформація підтверджена обвинуваченим ОСОБА_7 .
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

З`ясувавши розуміння сторонами змісту мирової угоди та її наслідків, апеляційний суд констатує, що сторони погоджуються з тим, що відповідно до умов цієї угоди вони дійшли згоди щодо повного та остаточного врегулювання спору, будь-яких зустрічних претензій не мають і не матимуть ніяких інших вимог щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_7 визнано винуватим вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2019 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Сторони мають належне уявлення про сутність цієї угоди і всіх її елементів. Не існує ніяких факторів, які могли б вплинути на їх уявлення про мету цієї угоди.

Сторони підтверджують, що вищевикладені умови відповідають їх волевиявленню і породжують настання бажаних наслідків, які відповідають їх дійсним інтересам.

Мирова угода набирає чинності після її затвердження.

При цьому, сторони у судовому засіданні просили апеляційний суд затвердити мирову угоду. Апеляційний суд вважає за необхідне змінити вирок суду першої інстанції в частині заявленого цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 .

Відповідно до положень ст.207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до положень ст.373 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Враховуючи, що мирова угода, укладена сторонами у цій справі, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вчинена в інтересах сторін у цій справі, колегія суддів апеляційного суду, роз`яснивши сторонам правові наслідки визнання мирової угоди, у відповідності до ст.373, п.3 ч.1 ст.374 ЦПК України вважає за можливе заяву сторін задовольнити, визнати вказану мирову угоду сторін, вирок суду першої інстанції змінити в частині цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 .

Щодо стосується доводів захисника обвинуваченого про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, то вони є необґрунтованими.
Відповідно до вимог статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
При призначенні покарання судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 вчинив необережний злочин, який за ступенем тяжкості належить до категорії тяжких.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції відніс щире каяття, скоєння обвинуваченим злочину вперше, повне визнання своєї вини, повне добровільне відшкодування витрат понесених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілих від злочину, часткове відшкодування моральної шкоди обом потерпілим. Обтяжуючих покарання обставин судом першої інстанції не встановлено.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що обвинувачений вчинив злочин, який хоча і характеризується необережною формою вини, однак за ступенем тяжкості є тяжким злочином, за наслідками такого протиправного діяння постраждало дві особи, які отримали ушкодження здоров`я. Посилання суду першої інстанції на відсутність обставин, які обтяжують покарання, та складні погодні умови не знижує ступеня суспільної небезпечності вказаного злочину, при цьому застосування інституту звільнення від відбування покарання не буде сприяти виправленню особи та попередженню вчинення ним нових злочинів.

Місцевим судом враховано, що ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, не працює.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка в суді апеляційної інстанції підтвердила відшкодування обвинуваченим їй частково моральної шкоди та витрат на правову, визначених вироком суду.

Також варто зазначити, що обвинувачений відшкодував визначену вироком суду моральну шкоду і потерпілому ОСОБА_11 ..

На підтвердження вказаної обставини ОСОБА_7 подав до суду копії квитанцій про перерахування коштів.

Суд апеляційної інстанції враховує, що така позиція потерпілої у судових засіданнях місцевого та апеляційного судів не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

На переконання апеляційного суду, враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин та усі вищенаведені пом`якшуючі обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину: щире каяття, повне визнання вини, особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, позитивні характеристики, частково відшкодував потерпілим заподіяну злочином шкоду, місцевим судом обґрунтовано застосовано до обвинуваченого ст.69 КК України, а саме призначене більш м`яке покарання, ніж передбачено законом.
З урахуванням вищевикладених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано та вмотивовано не призначив обвинуваченому ОСОБА_7 і додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Також апеляційний суд вважає, що призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України, як цього просить сторона захисту неможливо, оскільки покарання не буде відповідати загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання буде недостатнім для досягнення мети такого покарання, не буде співмірним протиправному діянню і не може вважатися явно справедливим через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно ухвали Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року, покарання, призначене ОСОБА_7 із застосуванням статті 75 КК, не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для досягнення мети такого покарання, при цьому застосування статті 75 КК є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Верховний Суд звертає увагу на те, що виправлення має на меті шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що є важливим результатом застосування покарання та суттєвим показником його ефективності.
Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
А Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
Отже, призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Щодо тверджень прокурора, викладених у доповненнях до апеляційної скарги, про те, що з визнаного судом доведеного обвинувачення підлягає виключенню пункт 11.3 Правил дорожнього руху, який перебуває у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, апеляційний суд вважає їх підставними.
Згідно з п.11.3 Правил дорожнього руху на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.
На переконання суду апеляційної інстанції, під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст.286 КК України, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.
Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.286 КК України. Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року (справа № 682/956/17).
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 , проявивши безпечність і неуважність, не врахувавши дорожню обстановку, з метою виконання обгону транспортних засобів, що рухалися в попутному з ним напрямку, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки та виїхав на зустрічну смугу руху, не переконавшись у безпечності здійснення такого виїзду, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем, марки «ЗАЗ Ланос».
Тобто обвинувачений перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки при вчиненні ДТП, а п.11.3 Правил дорожнього руху передбачає відповідальність за порушення на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами прокурора про виключення п.11.3 Правил дорожнього руху, оскільки він не перебуває у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, ст.ст.207-208, 373, 374 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_10 з доповненнями та апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково змінивши вирок.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на те, що порушення п.11.3 Правил дорожнього руху перебуває у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали.
Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 .

Визнати мирову угоду, укладену між сторонами у кримінальному провадженні позивачем - ОСОБА_9 та відповідачем ОСОБА_7 , на наступних умовах:

1.Позивач та відповідач домовляються між собою, що сума завданої відповідачем ОСОБА_7 моральної шкоди становить 200000 (двісті тисяч) гривень.
2.Зазначена сума є остаточною і визначається сторонами.
3.Сторони домовилися між собою, що розрахунок провадиться в грошовій одиниці України гривні.
4.Сторонами визначається та обставина, що відповідач станом на момент укладення цієї мирової угоди сплатив позивачу 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок часткового відшкодуванням суми моральної шкоди, вказаної в п.1 цієї Мирової угоди.
5.Сторони погодили, що решту 50000 (п`ятдесяти тисяч) гривень відповідач зобов`язується сплатити у строки і розмірах згідно з графіком платежів, визначених цим пунктом, а саме:
-5000 гривень до 05.02.2022 року
-5000 гривень до 05.03.2022 року
-5000 гривень до 05.04.2022 року
-5000 гривень до 05.05.2022 року
-5000 гривень до 05.06.2022 року
-5000 гривень до 05.07.2022 року
-5000 гривень до 05.08.2022 року
-5000 гривень до 05.09.2022 року
-5000 гривень до 05.10.2022 року
-5000 гривень до 05.11.2022 року
6.Сторони погодили, що розрахунок буде проводитися шляхом переказу вищевказаних сум через поштове відділення позивачу з призначенням платежу відшкодування моральної шкоди, або шляхом передачі готівкових коштів за письмовою розпискою позивача про одержання такого платежу.
7.Позивач і відповідач стверджують, що не матимуть в майбутньому будь-яких вимог майнового та немайнового характеру щодо предмета спору.
8.Судові витрати залишаються за сторонами.
9.Мирова угода складена в трьох екземплярах, по одному для кожної сторони із Сторін, третій для Волинського апеляційного суду.

Мирова угода набирає чинності після її затвердження.

У разі невиконання затвердженої мирової угоди, ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана позивачем (потерпілими у кримінальному провадженні) ОСОБА_9 для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді