Провадження № 11-кп/4820/706/21
Справа № 677/480/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.125, ст.128 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004030 від 26.08.2019 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Красилівського районного суду Хмельницької області від 06 серпня 2021 року,
в с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Буйволівці Ярмолинецького району Хмельницької області, житель АДРЕСА_1 , з неповною вищою освітою, одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, приватний підприємець, не судимий в силу ст.89 КК України,

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ст.128 КК України та призначено покарання:

- за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт на строк 150 годин;

- за ст.128 КК України у виді обмеження волі строком 1 рік.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком 1 рік.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 85 000 грн на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

За вироком місцевого суду, 26 серпня 2019 року приблизно о 00 год 50 хв на території домогосподарства АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_12 , ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, викликаних неправомірними, на його думку, діями ОСОБА_9 , стоячи позаду, схопив руками її за плечі.

Не передбачаючи можливості завдання вагітній ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, не розглядаючи можливості отримання нею таких тілесних ушкоджень як один із можливих наслідків своєї поведінки, хоча міг і повинен був передбачити такий варіант розвитку подій, ОСОБА_7 штовхнув ОСОБА_9 від себе, що призвело до втрати нею рівноваги, надання її тілу прискорення та падіння з положення стоячи на драбину, з подальшим зіткненням нижньою частиною живота об згадану драбину.

У результаті цього ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді самовільного викидню на малому терміні вагітності, маткової кровотечі, які за своїм характером відносяться до категорії тяжкого тілесного ушкодження за ознакою переривання вагітності.

При цьому в момент поштовху ОСОБА_7 умисно завдав один удар правою ногою по лівій нозі ОСОБА_9 , а саме в задню частину нижче коліна, чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді крововиливу лівої гомілки, яке за своїм характером відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, своїми діями, які виразились в необережному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.128 КК України.

Своїми умисними діями, які виразились в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, за яке передбачена відповідальність ч.1 ст.125 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просив вирок Красилівського районного суду від 06 серпня 2021 року скасувати та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_7 .

Уважав, що вказаний вирок є незаконним.

Зазначав, що стороною обвинувачення не доведено вину ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині.

Стверджував, що висновки місцевого суду ґрунтуються на доказах, які отримані не в порядку встановленому КПК України, а тому не можуть бути допустимими.

На думку захисника, судово-медична експертиза проведена з порушенням Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, що затверджена наказом МОЗ №6 від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України». Звертав увагу суду на те, що така експертиза проведена виключно на документах, які надала особисто потерпіла, а експерт жодних клопотань щодо надання йому додаткових документів перед слідчим не порушував. Тому такий висновок не можна вважати як доказ вини обвинуваченого ОСОБА_7 .

Зауважував, що суд першої інстанції безпідставно не дослідив докази надані стороною захисту за клопотанням, а саме відеозапис слідчого експерименту від 28.07.2021 року, в ході якого зафіксовано місце суперечки між обвинуваченим та потерпілою, місце знаходження драбини, відстань від місця знаходження потерпілої і драбини та світлини місця події.

Таким чином, судом першої інстанції було допущено суттєві порушення процесуального та матеріального закону, що вплинуло на прийняття судового рішення по суті.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту судового рішення та узагальнених доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу; думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти апеляційної скарги; потерпілу ОСОБА_9 та її представника адвоката ОСОБА_10 , які заперечили проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до усталеної судової практики з питань судового розгляду кримінальних проваджень і ухвалення вироку, висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути належно мотивовано.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто, вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений, і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши в судовому засіданні докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст.125, ст.128 КК України.

Зокрема, такий висновок місцевий суд зробив на підставі аналізу досліджених у судовому засіданні доказів, а саме:

- показань потерпілої ОСОБА_9 , яка детально пояснила обставини вчинених кримінальних правопорушень та показала, що ОСОБА_7 , який перебував позаду неї, схопив її за плечі обома руками, смикнув до себе, штовхнув вправо на драбину і вдарив по лівій нозі під коліно. Вона впала на ліву сторону драбини, вдарилась об драбину животом. Був сильний біль під коліном і «тягнув» живіт. ОСОБА_7 ображав і постійно погрожував їй. У неї постійно боліла нога, яка посиніла та напухла, «тягнув» живіт, через що вона звернулася в лікарню по допомогу. Їй наклали гіпсову пов`язку. 26 серпня 2019 року вона звернулась в пологове відділення, де їй повідомили про загрозу викидня, який стався того ж дня;

- показань свідка ОСОБА_13 , який є працівником поліції і у 2019 році був на чергуванні з ОСОБА_14 близько 22-23 години в ОСОБА_15 , де їх зупинила потерпіла. Повідомила, що колишній чоловік забрав дітей і не хоче віддавати. Поїхали з нею в сусіднє село Красилівського району, де зустріли двох чоловіків, які були в стані алкогольного сп`яніння, які поводилися агресивно. Чоловік відмовився повертати жінці дітей. ОСОБА_14 , потерпіла та обвинувачений залишилися біля хвіртки. Він зайшов у будинок, діти спали. Коли виходив, то побачив, що потерпіла заходить за хату, а слідом за нею йде обвинувачений. Потерпіла стояла перед вікном та крикнула «Настя!», після чого обвинувачений схопив її за плечі та штовхнув на драбину. Потерпіла скаржилась на біль в лівій нозі. Бачив спертою на веранду драбину;

- аналогічних показань свідка ОСОБА_14 , який доповнив, що колишній чоловік не пускав потерпілу до будинку і вона сказала, що обійде будинок і подивиться, де діти. Слідом за нею побіг обвинувачений. Почув з-за рогу будинку крик «Чого ти мене штовхаєш?!». ОСОБА_13 вийшов з будинку, він забіг на подвір`я. Потерпіла кульгала та сказала, що обвинувачений її штовхнув. Обвинувачений вийшов з-за будинку слідом за потерпілою, був у стані алкогольного сп`яніння;

- показань малолітнього свідка ОСОБА_16 , яка ствердила, що вона з молодшим братиком була в селі у тата. Бачила драбину, яка була сперта на веранду. Вночі прокинулась від стукоту у вікно. Мама стукала у вікно та говорила їй збиратися та збирати меншого брата. Вона бачила маму крізь вікно. Через 20-30 секунд позаду мами з`явився ОСОБА_7 і штовхнув її обома руками у напрямку веранди. Мама запитувала, чому він до неї чіпляється. Коли вона вийшла на вулицю, то побачила, що ОСОБА_7 нецензурно ображав маму. Мама скаржилась на біль в нозі і нудоту, біль внизу живота, не могла встати на ногу. Після чого поїхали в травмпункт і поліцію;

- показань свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які повідомили про відомі їм обставини, що стосуються цих подій та які детально викладені у вироку.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини, його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень об`єктивно підтверджена також фактичними даними, що містяться в досліджених у ході судового слідства письмових доказах, а саме:

- відомостями з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 26.08.2019, де зафіксовано, що ОСОБА_11 звернулася до Південно-Західного відділення поліції Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області з заявою з приводу спричинення їй 26.08.2019, приблизно о 00 год. 30 хв. у с. Писарівка Красилівського району Хмельницької області Підручним Вадимом тілесних ушкоджень;

- відомостями з протоколу слідчого експерименту від 24.02.2020 з відеозаписом, де потерпіла ОСОБА_9 вказувала на обставини, за яких їй були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_7 , продемонструвала механізм, за яким обвинувачений здійснив її поштовх, внаслідок якого вона впала на драбину та вдарилася животом, а також механізм завдання обвинуваченим удару їй ногою по нозі;

- висновком судово-медичної експертизи № 79, з якого слідує, що в ОСОБА_9 виявлено: тілесні ушкодження у вигляді самовільного викидню на малому терміні вагітності, маткової кровотечі, які могли виникнути від дії тупого твердого предмету, або при падінні ударі об такий, могли утворитись 26.08.2019 року за обставин, указаних в постанові та на які вказує потерпіла, а саме, під час поштовху на дерев`яну драбину, з подальшим ударом нижньою частиною живота, за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою переривання вагітності; тілесне ушкодження у вигляді крововиливу лівої гомілки могло виникнути від одноразової дії тупого твердого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею, яким могла бути нога та за обставин вказаних в постанові та на які вказує потерпіла ОСОБА_9 , за своїм характером відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Апеляційний суд вважає, що усім доказам у кримінальному провадженні в їх сукупності суд першої інстанції дав належну правову оцінку, прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 . Дії обвинуваченого суд правильно кваліфікував за ч.1 ст.125, ст.128 КК України. З такою кваліфікацією дій обвинуваченого погоджується й апеляційний суд.
З урахуванням викладених обставин, доводи апеляційної скарги про недоведеність вчинення ОСОБА_7 цього кримінального правопорушення, є необґрунтованими.
Згідно положень ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.
Виходячи з усталеної судової практики та положень ч.1 ст.65 КК України, суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але з урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро покаялись, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, неповнолітнім, інвалідам, особам похилого віку, та призначати більш суворе покарання за злочини, вчиненні на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованої групи, тощо.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався вимог статей 50, 65 КК України, врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно із ст.12 КК України є нетяжким злочином та кримінальним проступком; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання; дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який є несудимим в силу ст.89 КК України, має неповну вищу освіту, задовільний стан здоров`я, стійкі соціальні зв`язки, на утриманні має дві неповнолітні дитини, є приватним підприємцем, посередньо характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку в психіатричному чи наркологічному диспансері, високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, високий ризик небезпеки для суспільства, викладені у досудовій доповіді Красилівського районного сектору з питань пробації, провину не визнав, жалю з приводу вчиненого не висловлював. Відтак, місцевий суд правомірно вважав необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень покарання в межах санкції статей кримінального закону, за якими його дії кваліфіковані.
Рішення суду першої інстанції про необхідність обрання ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.128 КК України у виді обмеження волі на визначений у вироку строк є правильним і досить умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
З цим рішенням погоджується й суд апеляційної інстанції.
Суд повно та об`єктивно дослідив всі обставини кримінального провадження, провів розгляд справи з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, належним чином мотивував свої висновки у вироку.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим і вмотивованим.
Водночас, відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Санкція ч.1 ст.125 КК України передбачає такі покарання: штраф до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.
Згідно ч.2 ст.12 КК України, кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, або інше покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Інкримінований кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України, ОСОБА_7 учинив 26 серпня 2019 року. Тому апеляційний суд приходить до висновку, що строк давності для притягнення ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України до кримінальної відповідальності на час розгляду кримінального провадження апеляційним судом сплинув.
У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінчення строків давності.
Установлено, що перебіг давності не зупинявся і не переривався.
Відповідно до ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Таким чином, колегія суддів уважає, що наявні всі необхідні підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності.
Отже, обвинувальний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 в частині засудження за ч.1 ст.125 КК України підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності.
З огляду на викладене цей же вирок підлягає зміні стосовно призначення покарання за сукупністю злочинів з його резолютивної частини слід виключити посилання на застосування ст.70 КК України.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 417-419 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
У задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 відмовити.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Красилівського районного суду Хмельницької області від 06 серпня 2021 року в частині засудження ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України скасувати.
На підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а кримінальне провадження закрити відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України.
Цей же вирок стосовно призначення покарання за сукупністю злочинів змінити.
З резолютивної частини вироку виключити посилання на застосування ст.70 КК України.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ст.128 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4