Ухвала
Іменем України
03 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 761/33934/18
провадження № 51-3299 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 березня 2021 року стосовно ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 07 травня 2020 року ОСОБА_5 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку із недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 Кримінального кодексу України (далі КК України). Вирішено питання щодо речових доказів.
Київським апеляційним судом ухвалою від 30 березня 2021 року апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 07 травня 2020 року без змін.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга прокурора ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та направлення кримінального провадження на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Не погоджуючись з наданою судами оцінкою доказам, прокурор вказує на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що судами не надана оцінка доказам відповідно до вимог ст. 94 КПК України. Вказує, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі лише формально перераховано докази та всупереч вимогам ст. 419 КПК України не наведено мотивів визнання окремих доказів неналежними та недопустимими. Зокрема, апеляційним судом не надано оцінку доказам щодо наявності коштів у підприємства для виплати заробітної плати та оборотно-сальдовій відомості по рахунку №661 з приводу часу виникнення заборгованості по заробітній платі. Вважає, що висновки судів про визнання копії акта перевірки №26-62/1009 від 12 жовтня 2017 року недопустимим доказом є безпідставними. Посилається на те, що хвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Разом із поданою касаційною скаргою, прокурор подав заяву про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження. Вказану заяву прокурор мотивував тим, що ухвалою Верховного Суду від 17 серпня 2021 року його касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 березня 2021 року було повернуто у зв`язку із пропущенням строку на усунення недоліків. Однак, посилаючись на дані трекінгу АТ «Укрпошта», вважає, що вказаний строк ним пропущено не було.
Вирішуючи питання про поновлення строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить з наступного.
За приписами ст. 426 КПК України, касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причин його пропуску.
Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені скаржником.
Як вбачається з матеріалів провадження, касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду ухвалою від 05 липня 2021 року касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 через її невідповідність вимогам п. 2, 4 ч. 2 ст. 427 КПК України було залишено без руху і надано строк для усунення недоліків. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали Суду від 05 липня 2021 року Київська міська прокуратура отримала 09 липня 2021 року. В той же час, нову касаційну скаргу прокурор подав 19 липня 2021 року. Оскільки, Верховний Суд дійшов висновку, що прокурор подав нову касаційну скаргу після закінчення визначеного строку на усунення недоліків, його касаційну скаргу було повернуто.
Перевіривши доводи заяви прокурора про поновлення процесуальних строків на касаційне оскарження, Суд встановив невідповідність між датою, вказаною у повідомленні про вручення поштового відправлення, яке було в розпорядженні Суду на момент прийняття рішення про повернення касаційної скарги прокурора, та даними трекінгу АТ «Укрпошта».
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що строк на касаційне оскарження має бути поновлений, оскільки встановлено поважність причин його пропуску.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Оцінюючи доводи касаційної скарги прокурора щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів виходить з наступного.
Так, зі змісту судових рішень вбачається, що у судовому засіданні, безпосередньо у встановленому законом порядку, судом першої інстанції були допитані обвинувачений ОСОБА_5 , потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_9 .
Крім того, судом першої інстанції були досліджені письмові докази, зокрема: роздруківка оборотно-сальдової відомості по рахунку № 661 за 01 червня 2012 року -31 травня 2017 року; копії наказів директора Державного підприємства Український державний інститут по проектуванню підприємств рибного господарства і промисловості (далі ДП «УКРРИБПРОЕКТ») від 21 листопада 2011 року №128-К та 11 листопада 2013 року №113-К; копії наказів в.о. Голови ДП «УКРРИБПРОЕКТ» від 04 квітня 2012 року №23-К, 11 травня 2011 року №52-К, 18 жовтня 2010 року №136- К та 05 квітня 2012 року №24-К; лист №01/301 від 21 листопада 2017 року; копії звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, копії квитанцій та копії наказів про відрядження за період перебування ОСОБА_5 на посаді директора ДП «УКРРИБПРОЕКТ»; лист директора ДП «УКРРИБПРОЕКТ» ОСОБА_9 від 21 серпня 2018 №01/163; копія рапорту слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_10 ; копія акта перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування ДП «УКРРИБПРОЕКТ» №26-62/1009 від 12 жовтня 2017 року; копія довідки про стан заборгованості на 10 жовтня 2017 року.
Суд апеляційної інстанції переглянувши вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 07 травня 2020 року дійшов висновку, що суд першої інстанції, виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_5 у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України, дотримався вимог статей 94 та 370 КПК України, встановив, що основні докази, на яких ґрунтується обвинувачення, є недопустимими, оскільки отримані з порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Також у своєму рішенні апеляційний суд зазначив, що судовий розгляд було проведено у межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, згідно з положеннями ч. 1 ст. 337 КПК України, із дотриманням принципів диспозитивності, змагальності сторін, свободи в поданні суду своїх доказів та у доведенні їх переконливості. Спростовуючи пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення, суд також навів відповідні підстави, за яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, визнавши окремі докази недопустимими, дійшов обґрунтованого висновку про невинуватість ОСОБА_5 , вказавши у рішенні відповідні мотиви для його виправдання.
Разом з тим, переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі прокурора доводам, які є аналогічними доводам касаційної скарги, та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.
Так, згідно із ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до ч. 3 ст. 99 КПК України сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа.
Апеляційний суд, врахувавши вимоги КПК України, дійшов висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відкинув надані прокурором фотокопії рапорту слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві від 23 серпня 2018 року, акту Головного управління Держпраці у Київській області № 26-62/1009 від 12 жовтня 2017 року та довідки про стан заборгованості на 10 жовтня 2017 року, оскільки стороною обвинувачення під час судового розгляду не було надано оригінали вказаних документів або засвідчені належним чином копії, а також не були доведені підстави для застосування ч. 5 ст. 99 КПК України, тому вони не відповідають вимогам документів у розумінні ст. 99 КПК України.

Тому, доводи прокурора щодо безпідставного визнання копії акта перевірки недопустимим доказом, є безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції не було допущено порушень вимог КПК України у цій частині.
Погоджуючись з доводами прокурора з приводу визнання данних оборотно-сальдової відомості по рахунку 661 щодо нарахування та виплати працівникам ДП «Укррибпроект» заробітної плати за період з 01 червня 2012 року по 31 травня 2017 року допустимим доказом та проаналізувавши їх відомості, суд також зазначив, що заборгованість по заробітній платі ОСОБА_7 виникла внаслідок невиплати йому заробітної плати починаючи з 01 червня 2012 року, а ОСОБА_8 внаслідок часткової щомісячної невиплати заробітної плати починаючи з 01 вересня 2012 року, тобто в період після звільнення ОСОБА_5 з посади директора ДП «Укррибпроект».
На переконання апеляційного суду, органи досудового розслідування фактично ухилилися від проведення в передбачений кримінальним процесуальним законом спосіб аналізу дотримання вимог трудового законодавства в частині оплати праці та економічного аналізу фінансово-господарської діяльності ДП «Укррибпроект», де було виявлено невиплату заробітної плати працівникам протягом тривалого часу, у тому числі щодо напрямку використання коштів, які надходили на рахунки підприємства, для з`ясування об`єктивної фінансової можливості виплати заробітної плати керівником підприємства, належного встановлення підстав невиплати заробітної плати, конкретного періоду невиплати або часткової її виплати, та винної в цьому особи.
У зв`язку з чим апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що докази, які надав прокурор в суді першої інстанції та на які посилався в апеляційній скарзі, навіть ті, які попри висновок суду щодо їх недопустимості, прокурор вважає допустимими, ні самі по собі, ні у їх сукупності, не доводять обвинувачення ОСОБА_5 саме у безпідставній та умисній невиплаті заробітної плати працівникам підприємства за пред`явленим йому обвинуваченням.
Тому, доводи прокурора про те, що судом апеляційної інстанції не надано оцінку доказам з приводу наявності коштів у підприємства для виплати заробітної плати та оборотно-сальдовій відомості по рахунку № НОМЕР_1 , також є необґрунтованими.
Решта доводів касаційної скарги прокурора висновків судів першої і апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог статті 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.
Апеляційний суд, переглядаючи вирок врахував, що докази по справі були належним чином досліджені під час розгляду в суді першої інстанції, їм надана належна оцінка, яка ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального процесуального закону.
Таким чином, на переконання колегії суддів касаційного суду, під час апеляційного розгляду, суд перевірив доводи апеляційної скарги прокурора та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів.
Ухвала суду апеляційної інстанції є вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
В той же час, касаційна скарга прокурора ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412, 413 КПК України, а відтак й необхідності скасування судового рішення на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.
Оскільки з касаційної скарги прокурора, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Заяву прокурора ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
Поновити прокурору строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 30 березня 2021 року стосовно ОСОБА_5 .
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 березня 2021 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3