У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.09.2021 Справа №607/17193/21

провадження № 1-кс/607/5713/2021

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання начальника відділення СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0001325 від 25 вересня 2021 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Білокриниця, Підгаєцького району, Тернопільської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Начальник відділення СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, в рамках кримінального провадження №0001325 від 25 вересня 2021 року, із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , на 60 днів без права внесення застави.

Клопотання обґрунтоване тим, що 25 вересня 2021 року, близько 11:50 год. водій ОСОБА_4 в супереч вимогам п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (далі ПДР України) керував в стані алкогольного сп`яніння автомобілем «Dodge Challenger» р.н. НОМЕР_1 та рухався вул. Миру м. Тернопіль, в напрямку вул. Кривоноса.

Під час руху водій ОСОБА_4 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб мати змогу своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 2.3. (б, д) ПДР України.

В цей час, попереду автомобіля «Dodge Challenger» р.н. НОМЕР_1 , в попутному із ним напрямку, рухався автомобіль «Dacia» р.н. НОМЕР_2 .

Окрім того, на зустріч автомобілю «Dodge Challenger» р.н. НОМЕР_1 рухався автомобіль «Ford C-Max» р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 .

На відрізку проїзної частини вул. Миру, неподалік буд. 2, яка має по одній смузі руху для руху в кожному напрямку, які розділяє одна суцільна лінія горизонтальної дорожньої розмітки ПДР України, водій ОСОБА_4 в порушення вимог п.п. 11.3, 14.2 (в), перетнув одну суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки ПДР України та розпочав маневр обгону автомобіля «Dacia» р.н. НОМЕР_2 , незважаючи на те, що зустрічна смуга руху зайнята автомобілем «Ford C-Max» р.н. НОМЕР_3 .

Своїми діями, які виразились у виїзді на зустрічний бік дороги, водій автомобіля «Dodge Challenger» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 створив аварійну обстановку для водія автомобіля «Ford C-Max» р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_7 , позбавивши його технічної можливості уникнути своїми односторонніми діями зіткнення в даній дорожній обстановці, та допустив тим самим зіткнення між вказаними транспортними засобами на зустрічній відносно свого руху смузі.

Від зіткнення транспортних засобів автомобіль «Dodge Challenger» р.н. НОМЕР_1 змінив траєкторію свого руху праворуч та виїхав за межі проїзної частини дороги, де наїхав на дерево.

Унаслідок дорожньо-транспортної пасажир автомобіля «Dodge Challenger» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно мозкової травми, перелому основи черепа, пошкодження внутрішніх органів.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 11.3, 14.2 (в) ПДР України, перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням вказаної дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 .

Під час допиту підозрюваний ОСОБА_4 від дачі показань відмовився, посилаючись на ст. 63 Конституції України, щодо визнання винуватості не висловився.

З огляду на наведене слідчий вважає, що у кримінальному провадженні №0001325 від 25 вересня 2021 року наявна обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

25 вересня 2021 року о 16 год. 54 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

26 вересня 2021 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України.

Підставою застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, а також встановлено обставини, які виправдовують даний запобіжний захід та підтверджують наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 , згідно з вимогами п.п. 1, 3, 4, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, спеціалістів та експертів у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Слідчий зазначає, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років і на даний час усвідомлюючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та розмір покарання з метою уникнення покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Окрім того, вивченням особи підозрюваного ОСОБА_4 встановлено, що він на даний час ніде не працює, неодружений, що вказує на такі соціальні зв`язки, які дозволяють йому переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Окрім цього, ризиком того, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, спеціалістів та експертів у цьому ж кримінальному провадженні є те, що відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них. За таких обставин, у разі застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, він, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків шляхом схиляння до дачі ними у суді завідомо неправдивих показань або відмови від дачі показань, а також незаконно впливати на спеціалістів та експертів, чим перешкодить кримінальному провадженню.

Слідчий також зазначає, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди підозрюваний ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння, чим відповідно порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР, що вказує на його легковажне відношення до встановлених Законом правил безпеки дорожнього руху, і яке, як наслідок, призвело до спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому. Наведені обставини свідчать про те, що він може таким же чином легковажно порушити покладені на нього судом обов`язки, у разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

З врахуванням вищенаведеного, з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 та виконання ним процесуальних рішень, запобігання можливому переховуванню підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, слідчий просить клопотання задовольнити та застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном 60 діб без права внесення застави.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з мотивів, у ньому наведених та просив його задовольнити.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 заперечив з приводу задоволення клопотання слідчого. Захисник зазначив, що ризики на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні є недоведеними належними доказами, оскільки, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні лише розпочалось, експертні дослідження ще не проведено та документально не встановлено вини ОСОБА_4 , у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 25 вересня 2021 року, а тому відсутні підстави вважати, що покаранням, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення є виключно позбавлення волі, так як в подальшому правова кваліфікація злочину може змінитись. Відтак ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є недоведеним, оскільки обґрунтований лише тяжкістю покарання. Просив, врахувати, належну процесуальну поведінку підозрюваного, стан здоров`я останнього, який є особою з інвалідністю ІІІ групи після перенесеної травми шийного відділу та те, що останній всіляко сприяє органу досудового розслідування, допомагає стороні потерпілого, зокрема і матеріально, раніше не судимий та застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав доводи захисника.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_9 слідчому судді пояснила, що вона є матір`ю підозрюваного ОСОБА_4 та постійно з ним проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Звернула увагу на належну процесуальну поведінку підозрюваного, який сприяє органу досудового розслідування, допомагає стороні потерпілого. Просила врахувати, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 протягом багатьох років товаришують. Зазначила про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_4 та відсутність у нього мети переховуватись від органу досудового розслідування та просила не застосовувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_10 слідчому судді пояснила, що вона є матір`ю потерпілого ОСОБА_8 та зазначила, що вона переконана, що дорожньо-транспортна пригода, яка трапилась 25 вересня 2021 року є випадковістю. Вказала, що підозрюваний ОСОБА_4 їй як син, а потерпілому ОСОБА_8 як брат, оскільки вони протягом багатьох років товаришують. Окрім цього, з моменту ДПТ ОСОБА_4 їм всіляко допомагає та підтримує. Просила не застосовувати до останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки він на нього не заслуговує.

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, вивчивши клопотання, додані до нього матеріали слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Нормами ч.1 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, у тому числі наявність в нього родини утриманців; наявність постійного місця проживання у підозрюваного; наявність судимостей; репутацію підозрюваного та майновий стан.

Положеннями ч. 2 статті 177 цього Кодексу передбачено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженню; перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється обвинувачується.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0001325 від 25 вересня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України.

В ході здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні 25 вересня 2021 року о 16 год. 54 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

26 вересня 2021 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України.

Слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а прокурор при розгляді клопотання, довели наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України.

На думку слідчого судді, обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_4 та його можливу причетність до вчинених кримінальних правопорушень свідчать долучені до клопотання матеріали кримінального провадження у їх сукупності, а саме:

-протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25 вересня 2021 року;

-протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 25 вересня 2021 року;

-протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 25 вересня 2021 року;

-протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 25 вересня 2021 року;

-протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 25 вересня 2021 року;

-довідка з КНП «ТМКЛШД» вих. № 993 від 27 вересня 2021 року, щодо стану здоров`я ОСОБА_8 ;

-протокол огляду документа, а саме відеофайлу із камери спостереження встановленої на перехресті вул. Винниченка вул. Миру від 27 вересня 2021 року;

-висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 361 від 25 вересня 2021 року.

Надаючи оцінку наведеним доказам про обґрунтованість підозри, слідчий суддя зважає на практику Європейського суду з прав людини, згідно якої, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Зокрема, слідчий суддя, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у п. 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення».

Отже, з урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження у їх сукупності, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів. Окрім цього, сторона захисту беззаперечними доказами не спростовує питання обґрунтованості підозри пред`явленої ОСОБА_4 .

При цьому необхідно відзначити, що на даному етапі кримінального провадження стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку.

Відтак, слідчий суддя не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього заходу забезпечення кримінального провадження, одним із яких є запобіжний захід, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

З огляду на вищенаведене та те, що сторона захисту не спростовує питання обґрунтованості підозри, а також беручи до уваги надане ОСОБА_4 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, слідчий суддя приходить до висновку, що наявна підозра у вчиненні ОСОБА_4 вказаного кримінального правопорушення не є вочевидь необґрунтованою.

Окрім наявної обґрунтованої підозри, слідчий суддя вважає, на даний час існують ризики зазначенні у клопотанні слідчого, а саме: що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, спеціалістів та експертів у цьому ж кримінальному провадженні що виправдовує застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Так, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання виключно у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до восьми років. Слідчий суддя вважає, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Таке твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.07.2001), де Суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Відтак слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення, що такий ризик, має місце у даному випадку та усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину і розмір покарання, з метою уникнення відповідальності ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Слідчий суддя вважає доведеним ризик того, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків, спеціалістів та експертів у цьому ж кримінальному провадженні, з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до органу досудового розслідування та суду для надання показань, що може негативно вплинути на стан судового розгляду та його результати, а беручи до уваги те, що згідно зі ст. 23 КПК України доказове значення матимуть показання цих осіб, отримані безпосередньо судом саме під час судового розгляду кримінального провадження, на думку слідчого судді підозрюваний може чинити тиск, а також схиляти потерпілого, свідків, інших підозрюваного до дачі неправдивих показів на свою користь, відмови від участі у кримінальному провадженні.

Разом з тим слідчий суддя вважає, що посилання слідчого у клопотанні та прокурора у судовому засіданні на ризики, що підозрюваний ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, є недоведеним та формальним, так як останні не вказують, які конкретні дії підозрюваного вказують на наявність цього ризику та не надають доказів на підтвердження таких обставин.

Відтак слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено, а стороною захисту не спростовано, що у даному кримінальному провадженні з метою виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, передбачені п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є необхідним застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Згідно з вимогами ст.198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Відповідно до ч. 1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України встановлено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини 1 цієї статті, але не доведе обставин, передбачені пунктом 3 частини 1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

ЄСПЛ у Рішенні «Калашников проти Росії» вказав, що «будь-яка система обов`язкового тримання під вартою несумісна зі статтею 5 параграфу 3 Конвенції за визначенням. Якщо закон встановлює презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважають правило поваги до особистої свободи». Тобто, констатовано «презумпцію залишення обвинуваченого на свободі». Якщо законодавство та/або судова практика прямо або непрямо спрямовують на обов`язкове тримання під вартою у певних випадках, це може привести до порушення ст. Конвенції. У кожному випадку, коли вирішується питання щодо утримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Окрім того, згідно позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні в справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». Також, в справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Так, Суд наголошує, що основним і визначальним критерієм як правової норми, так і правосуддя має бути їх відповідність вимогам справедливості як гарантії дотримання прав та інтересів учасників правовідносин. Виконання вимог справедливості полягає у можливості застосування до відносин імперативного методу рівно настільки, наскільки це викликано необхідністю в кожному конкретному випадку.

Верховенство права, невід`ємною складовою якого є принцип пропорційності, передбачає, що мета має спиратися лише на такі засоби, застосування яких морально виправдано, оскільки мета, задля якої необхідні неправові засоби, не може бути правовою. Застосовувана міра повинна бути пропорційною (повинна відповідати) цілям.

Завдяки принципу пропорційності встановлені положеннями нормативно-правових актів обмеження на користь суспільних інтересів дозволяють максимально враховувати приватні інтереси. Цей принцип висуває критерій межі (результату) дій або рішень: вони не повинні виходити за межі відповідної мети. Принцип пропорційності передбачає вибір розумних, найбільш ефективних заходів для досягнення мети і завжди застосовується в сукупності з принципом справедливості.

Вивченням особи підозрюваного ОСОБА_4 встановлено, що останній уродженець с. Білокриниця, Підгаєцького району, Тернопільської області, має постійне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, неодружений, офіційно не працює, позитивно характеризується по місцю проживання, що підтверджується характеристикою виданої головою правління ОСББ «Лучаківського, 14» ОСОБА_14 від 27 вересня 2021 року, раніше не судимий.

Крім того слідчий суддя бере до уваги той факт, що ОСОБА_4 в 2015 році встановлено ІІІ групу інвалідністю, у зв`язку з травмою хребта, що підтверджується медичними документами.

Відтак за наслідками встановлених обставин за результатами розгляду клопотання, враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_4 , стан його здоров`я, молодий вік, наявність постійного місця проживання, позитивної характеристики по місцю проживання, беручи до уваги, що останній сприяє органу досудового розслідування, допомагає стороні потерпілого, зокрема і матеріально, раніше не судимий, не доведенням прокурором недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу, з посиланням лише на те, що він може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, спеціалістів та експертів у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, за відсутності обґрунтування з посиланням на належні докази необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою і що такий захід в даному випадку буде виправданий, враховуючи думку матері потерпілого, приходжу до висновку, що у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України щодо підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 має постійне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка видана головою правління ОСББ «Лучаківського, 14» ОСОБА_14 від 27 вересня 2021 року.

З урахуванням наведеного, обставин справи, особи підозрюваного, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово.

Крім цього, на виконання вимог ч. 5 ст. 194 КПК України слідчий суддя покладає на підозрюваного обов`язки, визначені даною нормою закону, обсяг яких є достатнім для забезпечення належної поведінки ОСОБА_4 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 193, 194, 199, 205, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника відділення СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Заборонити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки передбачені статтею 194 КПК України, а саме:

-з`являтися до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утриматися від спілкування із свідками, експертами у даному кримінальному провадженні.

В іншій частині клопотання відмовити.

Встановити строк дії ухвали до 23 год. 59 хв. 25 листопада 2021 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, а підозрюваний ОСОБА_4 має бути негайно доставлений до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 та звільнений з-під варти.

Копію ухвали направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали негайно після її оголошення вручити підозрюваному ОСОБА_4 , прокурору.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1