ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/597/22 Справа № 205/9600/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції )
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2021 року, якою ОСОБА_7 умовно-достроково звільнено від подальшого відбуття покарання, -
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2021 року, якою задоволено подання начальника державної установи «Дніпровська виправна колонія № 89» про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_7 .
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання не допускає порушень дисципліни та своєю поведінкою демонструє відповідальне ставлення до встановлених у суспільстві правил та норм, на що вказує відсутність у нього дисциплінарних стягнень. Окрім того, засуджений ОСОБА_7 , відбуваючи покарання, займається суспільно-корисною працею та ставиться до роботи сумлінно, на що вказують наявні у нього заохочення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання адміністрації установи виконання покарань про звільнення умовно-достроково від відбування покарання.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не приділено уваги працевлаштуванню засудженого, та, відповідно, не з`ясовано його ставлення до праці, не витребувано документів, які підтверджують його працевлаштування, зокрема довідку про нараховану та сплачену заробітну плату, відомості щодо виконання ним норм праці, залучення засудженого до інших суспільно-корисних видів праці.
Зазначає, що судом першої інстанції жодним чином не враховано, що засуджений, який є неодноразово судимим, вчинив тяжкий злочин, вже неодноразово звільнявся умовно-достроково, однак знову вчинював умисні злочини.
Вказує, що невідбута частина покарання на момент винесення судового рішення є значною.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.
Засуджений заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше двох третин строку покарання за умисне тяжке кримінальне правопорушення.
На підставі ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» звернуто увагу на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, при прийнятті судом рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання необхідно довести, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого-виховного впливу, тощо.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні не навів належних підстав, які підтверджують, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Колегія суддів, вивчивши матеріали провадження встановила, що ОСОБА_7 по даній справі засуджений вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2019 року за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до трьох років позбавлення волі. Вироком Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2019 року вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2019 року в частині призначеного покарання скасовано, засудженому ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до чотирьох років трьох місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування засудженим покарання 07 листопада 2018 року.
Кінець строку відбування засудженим покарання 07 лютого 2023 року.
З характеристики на засудженого ОСОБА_7 вбачається, що останній до ДУ Дніпровська ВК № 89 прибув 02 вересня 2019 року, характеризується позитивно, вимоги режиму відбування покарання не порушує, за сумлінну поведінку та ставлення до праці має 4 (чотири) заохочення, працює на загальних засадах старшим днювальним у відділенні, до праці ставиться добре, на заходи виховного характеру реагує своєчасно, порушення вимог ПВР УВП не допускає, дисциплінарних стягнень не має. Серед засуджених не конфліктний, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, на критику у свою адресу реагує адекватно, у відношенні до представників адміністрації намагається проявляти тактовність та дотримуватись ввічливих відносин.
Надаючи оцінку наведеним обставинам та доказам на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що дійти висновку, що поведінка ОСОБА_7 за час відбування покарання є такою, що зазнала позитивних змін, неможливо.
На думку апеляційного суду, доводи прокурора про те, що на час розгляду судом першої інстанції не було приділено уваги працевлаштуванню засудженого, та відповідно, не з`ясовано його ставлення до праці, що засуджений ОСОБА_7 , раніше неодноразово судимий, що невідбута частина покарання на момент винесення судового рішення є значною, знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.
Ті обставини, що засуджений ОСОБА_7 характеризується позитивно, має заохочення та не має стягнень, ще не підтверджують того, що засуджений довів своє виправлення, оскільки сумлінна поведінка та благоустрій установи не право засудженого, а його обов`язок, та така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого зазнає позитивних змін.
Окрім того, судом не надано належної оцінки тому, що засуджений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за аналогічні умисні корисливі злочини проти власності, в тому числі за тяжкі, та до кінця строку відбуття покарання залишився значний строк, який припадає на 07 лютого 2023 року.
Оцінюючи наведені обставини апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а висновок про можливість застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення повинен ґрунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчинених злочинів і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні обставини справи, надав їм неправильну оцінку, що призвело до порушення вимог ст. 413 КПК України, тобто неправильному застосуванню закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.
Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним кримінального правопорушення, даних щодо праці, даних про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що ухвала Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2021 року відносно засудженого ОСОБА_7 підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2021 року, якою ОСОБА_7 умовно-достроково звільнено від подальшого відбуття покарання скасувати.
Постановити нову, якою подання начальника Державної установи Дніпровська виправна колонія № 89 на засудженого ОСОБА_7 , про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України залишити без задоволення.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4