Номер провадження: 11-кп/813/1653/21
Номер справи місцевого суду: 513/575/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000357 від 11.07.2017 року за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Арцизького районного суду Одеської області від 22.04.2021 року, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Байтали Ананьївського району Одеської області, громадянина України, маючого середню технічною освіту, працюючого за наймом, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України,-

встановив:

Оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні проступку, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі, строком на 2 (два) роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирався.

Ви роком суду задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого моральну шкоду в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн.

Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів та стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винним за те, що він, 11.07.2017 року, о 19 год. 30 хв., керуючи технічно-справним автопотягом у складі вантажного тягача «DAF96XF430», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепа марки «SCHWARZMULLER SPA3E», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснюючи рух по сухому асфальтному дорожньому покриттю на «Т» подібному перехресті ділянки 95 км. + 400 м. автодороги «Одеса-Рені», зі сторони м.Рені в напрямку м.Одеса, на якій організований двосторонній, однорядний рух у кожному напрямку, які розділені вузькою суцільною лінією дорожньої розмітки.

В порушення вимог п/п «б» п. 2.3, п/п «а» п. 14.6 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, для забезпечення безпеки дорожнього руху, ОСОБА_8 , проявивши неуважність, не стежачи за дорожньою обстановкою з метою своєчасного реагування на її зміну, не передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявивши необережність, проявляючи злочинну самовпевненість, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки та почав виконувати маневр обгону автомобіля «Daewoo Sens», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався в попутному напрямку та виконував маневр повороту наліво на зазначеному перехресті, внаслідок чого маючи об`єктивно технічну можливість запобігти зіткненню зазначених транспортних засобів, допустив зіткнення керованого ним автопотяга із зазначеним автомобілем під керуванням ОСОБА_7 .

У результаті ДТП ОСОБА_7 заподіяні тілесні ушкодження у виді: закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку та наявністю забійної рани на тім`яній області справа; закритого перелому верхньої третини лівої малогомілкової кістки, які згідно висновку експерта № 175 від 01 листопада 2017 року судово-медичної експертизи відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити та звільнити ОСОБА_8 від призначеного судом покарання, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор змінив вимоги апеляційної скарги, просив скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який просив задовольнити змінену апеляційну скаргу; думку потерпілого, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи прокурора; апеляційний суд приходить висновку про таке.

Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції, враховуючи вимоги апеляційної скарги прокурора та приписи ч.4 ст.405 КПК України, проведено за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явився про причини неявки суд не повідомив.

Апеляційної суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права обвинуваченого на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України (далі КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а саме ухвалене: компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні підстави для його ухвалення.

Статтею 2 КПК передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно матеріалів кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_8 інкриміновано вчинення проступку, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, яке мало місце 11.07.2017 року.

Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинено, тобто згідно матеріалів кримінального провадження 11.07.2017 року і ця обставина сторонами не заперечується.

Загальне правило щодо дії закону про кримінальну відповідальність в часі відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України передбачає, що кримінальна протиправність і карність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Однак, Законом України №2617-VIII від 22.11.2018 року, у санкцію ч.1 ст.286 КК України були внесені зміни та пом`якшено кримінальну відповідальність, а саме передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 КК України про те, що закон про кримінальну відповідальність, який скасовує злочинність діяння або пом`якшує кримінальну відповідальність, або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію в часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у зв`язку із чим до обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає застосуванню ч.1 ст.286 КК України зі змінами внесеними Законом України №2617-VIII від 22.11.2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України (зі змінами внесеними Законом України №2617-VIII від 22.11.2018 року) інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Передбачений ст. 49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: закінчення зазначених у законі строків; невчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості; не ухилення особи від слідства або суду.

Строки давності диференційовані залежно від виду вчиненого злочину, а щодо проступків від виду передбаченої у санкції статті покарання.

Початковим моментом перебігу строку давності є день вчинення особою кримінального правопорушення. Строки давності починають спливати з нуль годин тієї доби, яка настає після доби вчинення злочину; строк давності закінчується після того, як сплила передбачена ст. 49 кількість повних років, о 24 годині останньої доби відповідного строку.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом цього часу ОСОБА_8 був засуджений за вчинення нового кримінального правопорушення чи ухилявся від слідства та суду.

З огляду на наведене, з часу вчинення кримінального правопорушення на день винесення оскарженого вироку, минуло більше трьох років, тобто у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності притягнення обвинуваченого до відповідальності, передбачений ст. ст. 49 КК України.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

У своїй постанові від 22.05.2018 року по справі №665/2387/14-к (провадження №51-240км18) Верховний Суд вказав, що підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за статтями 49 КК є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Якщо строк давності закінчується після ухвалення обвинувального вироку, то особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності (покарання) тільки до набрання вироком законної сили. Так, наприклад, закінчення строку припадає на час апеляційного провадження. У такому разі апеляційний суд, встановивши і перевіривши всі необхідні обставини для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, повинен скасувати обвинувальний вирок і закрити кримінальне провадження (справу).

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що на день ухвалення вироку судом першої інстанції сплинули строки давності, визначені положеннями ст. 49 КК України, що не було враховано судом при ухвалені вироку.

За таких обставин оскаржений вирок суду не можна вважати законним, а тому від підлягає скасуванню.

Разом з тим, згідно положень ч.1 ст.417 КПК, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Враховуючи вимоги зміненої апеляційної скарги прокурора та вставлені апеляційним судом обставин, приймаючи до уваги, що інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, відповідно до ст.12 КК України (зі змінами внесеними Законом України №2617-VIII від 22.11.2018 року) відноситься до кримінального проступку, а станом на день апеляційного перегляду вироку, строк давності за вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення закінчився, апеляційний суд, враховуючи положення ст.417 КПК, вважає за необхідне задовольнити змінену апеляційну скаргу прокурора, оскаржений вироку скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Щодо цивільного позову, який був заявлений в даному кримінальному проваджені потерпілим ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити потерпілому, що відповідно до ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

За таких обставин, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. З урахуванням того, що провадження щодо ОСОБА_8 закрито на нереабілітуючих підставах, потерпіла сторона має право звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 25.02.2021 року (справа №192/3301/16-к), від 15 січня 2019 року (справа № 185/442/16-к), від 15 травня 2019 року (справа №617/609/15-к) та від 19 листопада 2019 року (справа №345/2618/16-к).

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 417, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Змінену апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Арцизького районного суду Одеської області від 22.04.2021 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ч.1 ст.286 КК України скасувати.

Кримінальне провадження №0000357 від 11.07.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4