У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002927, за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 липня 2021 року відносно
ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрована та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачена ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 липня 2021 року ОСОБА_6 визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.
Ухвалено вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02.03.2021 р. виконувати самостійно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 80 годин громадських робіт.
Покарання за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02.03.2021 р. виконувати самостійно.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду стосовно фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченої та правильності кваліфікації її дій, вважає оскаржуваний вирок таким, що підлягає скасуванню в частині призначення покарання з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість.
Зазначає, що при призначенні покарання судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що обвинувачена є особою молодого віку, ніде офіційно не працює, не має постійного джерела доходу та фактично перебуває на утриманні своєї матері. Відтак, покарання у виді штрафу в сумі 17 000 грн. є таким, що не відповідає встановленій законом України про кримінальну відповідальність меті покарання.
Крім того, судом фактично не враховано тих обставин, що ОСОБА_6 вже вчиняла аналогічні кримінальні правопорушення 26.10.2020 р. та 28.10.2020 р., за які її засуджено Корабельним районним судом м. Миколаєва 02.03.2021 р. до покарання у виді обмеження волі.
З огляду на викладене, призначення мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, у виді штрафу є необґрунтованим та не сприятиме досягненню мети покарання, виправленню засудженої та попередженню вчинення аналогічних кримінальних правопорушень як засудженою, так і іншими особами.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

28.10.2020 р. приблизно о 13.30 год., точного часу не встановлено, ОСОБА_6 , знаходячись у приміщені супермаркету «АТБ-маркет», розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 76/1, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи мету наживи та незаконного збагачення, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, викрала належні ТОВ «АТБ-маркет» продукти харчування на загальну суму 310, 57 грн. З місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_6 зникла, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, чим спричинила ТОВ «АТБ-Маркет» майнової шкоди на зазначену суму.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка засуджена 02.03.2021 р. вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва за аналогічний злочин із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо. Визнав обставиною яка пом`якшує покарання щире каяття, встановив відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченої та її захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи, які останньою не заперечувались.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вірно та апелянтом не оспорюється, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, за доводами апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2004 від 02.11.2004 р., окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 р.), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 р.) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008 р.) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 24.02.2020 р. по справі № 759/5339/19, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.
Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети і засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК поняття «особа винного».
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.
Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 вчинено кримінальне правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, 02.03.2021 р. обвинувачена засуджена Корабельним районним судом м. Миколаєва за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, в той час як Миколаївською обласною федерацією традиційного карате-до характеризується виключно позитивно. Обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання.
При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне відзначити те, що вартість викраденого майна є незначною, шкоди державним чи суспільним інтересам, внаслідок вчиненого злочину, завдано не було. Відповідно до заяви представника потерпілого ТОВ «АТБ-маркет» ОСОБА_9 від 04.02.2021 р., претензій морального та майнового характеру ним не заявлено. Позов на відшкодування матеріальних збитків заявляти не буде.
Під час розгляду справи у суді першої інстанції прокурором запропоновано найбільш м`який вид покарання, із передбачених санкцією інкримінованого кримінального правопорушення, із чим сама обвинувачена беззаперечно погодилась, що підтверджується відсутністю апеляційних скарг від обвинуваченої та її захисника з приводу оскарження виду та розміру призначеного покарання.

Доводи апелянта щодо неналежного врахування відомостей про притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, апеляційний суд вважає необґрунтованими, виходячи зі змісту оскаржуваного рішення та того, що кримінальні правопорушення за оскаржуваним вироком та за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02.03.2021 р. вчинені протягом короткого проміжку часу, а саме у період з 26.10.2020 р. по 04.11.2020 р. В той час як на момент розгляду кримінального провадження судом першої інстанції будь-яких даних про вчинення обвинуваченою нових кримінальних правопорушень, не надавалось.

З урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченої, її позицію під час судового розгляду, доводи у скарзі прокурора про неврахування того, що остання є особою молодого віку, ніде офіційно не працює та не має постійного джерела доходу, в цілому не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо призначеного ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, який є найбільш м`яким із передбачених санкцією інкримінованого кримінального правопорушення та призначений в мінімальних її межах.

Враховуючи наведене, підстав вважати призначене обвинуваченій ОСОБА_6 покарання занадто м`яким та таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства та особі обвинуваченої, як того просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 липня 2021 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3