У Х В А Л А
Справа № 183/7677/21

№ 1-кс/183/115/22

03 лютого 2022 року м.Новомосковськ

Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна, погоджене прокурором Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження № 0000737, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 листопада 2021 року за ч.2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У клопотанні, яке надійшло на розгляд слідчому судді в рамках досудового розслідування кримінального провадження слідчий просить накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з забороною будь-кому відчужувати вказане майно та заборонити особам, уповноваженим на здійснення державної реєстрації права власності вносити будь-які зміни стосовно власника вказаного об`єкта.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що у його провадженні перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування 02 листопада 2021 року за № 0000737, про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Під час досудового розслідування допитана в якості потерпілої ОСОБА_5 вказала, що на даний час вона проживає та зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 починаючи з 21.02.2006 року по теперішній час. Вказана квартира 26.01.2006 року виділена міським головою м. Новомосковська Дніпропетровської області чоловікові ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС 2 категорії. 14.02.2006 року міським головою м. Новомосковська Дніпропетровської області ОСОБА_7 з сім`єю з 3 осіб видано ордер на жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, у квартирі на даний час проживає ОСОБА_5 та її син ОСОБА_8 , а 25.06.2021 року з невідомих причин право власності на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстровано від ОСОБА_9 на ОСОБА_10 без відома ОСОБА_5 ..

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 25.06.2021 за ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 249 посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 .

Відповідно до вилученого на підставі ухвали слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду договору купівлі-продажу квартири від 25.06.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 продавцем квартири є ОСОБА_9 , який був власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу вказаної квартири від 26.07.2006 року, а покупцем ОСОБА_10 .

Під час досудового розслідування встановлено, що 26.07.2006 року на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер:1-4530 оформленим державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_13 .

Однак, під час досудового розслідування встановлено, що 06.12.2005 року на підставі договору купівлі-продажу ВСЕ 583488 оформленим приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_13 продала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в особі міського голови ОСОБА_15 , у зв`язку із чим ОСОБА_13 втратила право власності на вказану квартиру та фактично не могла продати квартиру пізніше, а саме 26.07.2006 року.

22.12.2005 року на підставі рішення № 701 депутатів ХХVIII сесії четвертого скликання Новомосковської міської ради 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 42,8 кв.м. прийнято в комунальну власність, договір купівлі-продажу ВСЕ 583488 від 06.12.2005 року.

Вищевказана квартира 26.01.2006 року на підставі рішення № 31 виділена міським головою м. Новомосковська Дніпропетровської області чоловікові ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС 2 категорії.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та підписи ОСОБА_13 у договорові купівлі-продажу від 26.07.2006 року та договору купівлі-продажу від 06.12.2005 року мають суттєву відмінність.

20.12.2021 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 визнана речовим доказом по кримінальному провадженню.

Враховуючи обставини, викладені в клопотанні, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. А тому просить задовольнити його клопотання та накласти арешт на зазначену квартиру.

Сторони кримінального провадження з боку обвинувачення та особи, стосовно майна яких вирішувалось питання про арешт, повідомлені належним чином про дату, час та місце проведення судового розгляду клопотання, у судове засідання не з`явились, від слідчого надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, з урахуванням положень ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Вивчивши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 172 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Враховуючи наведені положення кримінального процесуального законодавства та приймаючи до уваги, що матеріали кримінального провадження можуть свідчити про наявність розумних підозр вважати, що вищевказана квартира є доказом кримінального правопорушення, слідчий суддя доходить висновку, що з метою збереження речових доказів, у даному провадженні слід накласти арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони на її відчуження та розпорядження нею.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-172, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна, погоджене прокурором Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження № 0000737, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 листопада 2021 року за ч.2 ст. 190 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-кому її відчуження та розпорядження нею, а також заборонити особам, уповноваженим на здійснення державної реєстрації права власності вносити будь-які зміни стосовно власника нерухомого майна.

Згідно положень статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення та виконується негайно.

Слідчий суддя ОСОБА_1