ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/5125/19 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/376/21 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 6 лютого 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою спеціальною освітою, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 23.05.2018 Дзержинським районним судом м Харкова за ч 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, від відбування покарання звільнений з іспитовим строком відповідно до ст. 75 КК України на 2 роки,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, до призначеного покарання, частково приєднано основне покарання, не відбуте за вироком Дзержинського районного суду Харківської області від 23 травня 2018 року у вигляді 4 років позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.
Термін відбуття покарання ОСОБА_7 обчислюється з моменту його затримання в порядку виконання вироку.
Згідно вироку, 15 червня 2019 року о 14 годині 04 хвилини, ОСОБА_7 , перебуваючи у службовому приміщенні супермаркету «Десятка» за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 73, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення за рахунок інших осіб, діючи умисно, повторно та протиправно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків від них, скориставшись відсутністю спостереження за його діями з боку третіх осіб, таємно викрав з жіночої сумки належні ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 300 гривень 00 копійок.
Продовжуючи свої протиправні дії направлені на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 перебуваючи у сусідньому службовому приміщенні супермаркету «Десятка» за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 73, таємно викрав, з жіночої сумки, належні ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 800 гривень 00 копійок.
Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення даного правопорушення пішов, а здобутими злочинним шляхом грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_8 та ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказані суми.

Прокурор до початку судового розгляду відмовився від поданої ним апеляційної скарги.
Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, визначити покарання більш м`яке, ніж передбачено законом та не пов`язане із позбавленням волі. Посилається на те, що судом не враховане повне та щиросердне визнання вини, що є пом`якшуючою обставиною. Потерпілі претензій не мають, шкода їм відшкодована, не наполягали на позбавленні волі. Судом не враховано п. 5 ч. 1 ст. 66 КК України, оскільки його мати 1932 року має інвалідність з дитинства, страждає тяжкими захворюваннями та проживає тільки з ОСОБА_7 , повністю залежить від його допомоги, крім нього нікому здійснювати догляд за матір`ю, тому не мав можливості офіційно працевлаштуватися. Працював реалізатором на продовольчому ринку в м. Харкові. Злочин вчинив через відсутність в родині коштів на продукти та ліки. Просить врахувати ч. 1 ст. 69 КК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Захисник та обвинувачений були належним чином повідомлені про дату апеляційного розгляду, про що свідчить підпис адвоката в явочному листі та зміст рапорту слідчого відділу поліції, який виконував ухвалу апеляційного суду про встановлення місцезнаходження обвинувачення, якому ОСОБА_7 повідомив, що знає про призначений апеляційний розгляд, однак відмовився ставити підпис про отримання судової повістки. Враховуючи, що сторона захисту не просила особистої участі під час судового засідання, клопотань про відкладення не надходило, а питання про погіршення становища обвинуваченого не ставиться, колегія суддів вважає за можливе апеляційну скаргу обвинуваченого розглянути за його відсутності.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винності обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не заперечуються.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції встановив обставинами, що пом`якшують покарання в силу ст. 66 КК України щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні та добровільне відшкодування завданої шкоди. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Враховано, що згідно з досудової доповіді Московського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області вбачається, що обвинувачений має високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства. Враховуючи характеристику, його спосіб життя, історію правопорушень, його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства, у тому числі окремих осіб. Згідно вироку суду обвинувачений раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення-злочин в період іспитового строку, оскільки відповідно до вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.05.2018 року був засуджений до покарання у виді позбавлення волі та звільнений від його відбування на строк 2 роки, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні матір похилого віку. Судом прийнято до уваги, що потерпілим відшкодовано їм заподіяну шкоду, претензії до обвинуваченого відсутні.
Таким чином судом першої інстанції всі обставини, вказані обвинуваченим були враховані. Обвинувачений вказує, що його мати через захворювання повністю залежить від ОСОБА_7 , тому він не мав можливості працевлаштуватися офіційно, але працював реалізатором на ринку. Однак жодних доказів на підтвердження вказаних обставин обвинувачений суду не надав, матеріали справи таких документів не містять. ОСОБА_7 зазначає, що вчинив злочини в той час коли не було коштів на придбання ліків та продуктів. Проте вказана обставини не може вважатися такою, що пом`якшує покарання, оскільки як вбачається з висновку органу пробації ОСОБА_7 схильний до зловживання алкогольними напоями, не працевлаштований, не одружений, дітей не має, має труднощі із раціональним використанням коштів. Наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих безумовно не свідчить про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого. В даному випадку з урахуванням особи обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України.
Апеляційний суд приймає до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Враховуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого, вчинення ним вдвох епізодів корисливого злочину під час відбуття іспитового строку, колегія суддів не встановила підстав, які б вказували на те, що більш м`який вид покарання, який не зазначений в санкції статті та не пов`язаний із позбавленням волі, буде достатнім для досягнення мети покарання. Призначене судом покарання є обгрунтованим, розмір та вид якого в даному конкретному випадку є справедливими. Апеляційний суд не вбачає підстав для застосування іншого виду покарання, враховуючи наведене вище.
Питання, яке порушує обвинувачений, щодо обрання іншого виду покарання, пов`язане із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями). Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим та застосувати інший біль м`який вид покарання, суд не знаходить.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 6 лютого 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: