Справа № 569/4150/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судвого засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000162 від 31.01.2021 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , із вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника -адвоката ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 , 30 січня 2021 року, приблизно о 22 год 30 хв, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння на території кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташоване за адресою: м. Рівне, вул. Курчатова, 18, на ґрунті особистих неприязних відносин, під час конфлікту з ОСОБА_5 , маючи умисел на заподіяння йому тілесних ушкоджень, умисно наніс останньому не менше чотирьох ударів кулаком правої руки та ногами в область голови, у результаті чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді крововиливів у лівій навколоочній ділянці, у ділянці нижньої щелепи зліва, забоїв м`яких тканин лівої щоки та лівої завушної ділянки з розповсюдженням на ділянку потилиці зліва, які, як кожне окремо, так і у своїй сукупності, відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_3 , вчинив кримінальний проступок, який передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, а саме, своїми умисними діями, які виразились в умисному легкому тілесному ушкодженні.

Встановлені судом обставини підтверджуються дослідженими в суді доказами, обсяг який визначений судом за погодженням з учасниками судового провадження.

Так, допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні інкримінованого проступку визнав частково, щиро покаявся та показав, що дійсно він 30 січня 2021 року, приблизно о 22 год 30 хв, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння на території кафе «Касабланка», що розташоване за адресою: м. Рівне, вул. Курчатова, 18, на ґрунті особистих неприязних відносин, під час конфлікту з ОСОБА_5 , умисно наніс декілька ударів кулаком правої руки та ногами в область голови, у результаті чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження. При цьому вказує, що ініцатором бійки був потерпілий. Цивільний позов в частині стягнення витрат на лікування визнає повністю, а стягнення витрат у зв"язку із заподіянням моральної шкоди частково, на суму 1000 грн. Просить суд призначити йому міру покарання у виді штрафу, оскільки він в змозі сплатити штраф.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що, 30 січня 2021 року, у кафе «Касабланка», що розташоване за адресою: м. Рівне, вул. Курчатова, 18, він разом із дружиною у колі родичів та друзів відзначали річницю свого весілля. Приблизно о 22 год 30 хв на території вказаного закладу між ним та його знайомим ОСОБА_3 , який також у той час перебував у вказаному закладі з інших причин, виник конфлікт. Ініціатором конфлікту був обвинувачений який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Причиною конфлікту була пожежа, що сталася приблизно 10 років тому в колишній квартирі ОСОБА_3 , у якій останній з незрозумілих причин винив його, оскільки вони були сусідами. У ході конфлікту останній наніс йому не менше чотирьох ударів кулаком правої руки та ногами в область голови, у результаті чого заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді крововиливів у лівій навколоочній ділянці, у ділянці нижньої щелепи зліва, забоїв м`яких тканин лівої щоки та лівої завушної ділянки з розповсюдженням на ділянку потилиці зліва. Після першого ж удару він впав на землю, всі наступні удари обвинувачений наносив йому, коли він лежав. При цьому, він у відповідь ОСОБА_3 не наносив тому тілесні ушкодження. Просить суд стягнути з обвинуваченого на його користь витрати на лікування в сумі 1750 грн, моральну шкоду в сумі 50 000 грн та судові витрати.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень він змушений був докладати додаткових зусиль для відновлення стану здоров"я та не мав змоги здійснювати підприємницьку діяльність, яка полягає в роздрібній торгівлі продуктами харчування. Психічні страждання полягали у внутрішніх переживаннях за свій стан здоров"я внаслідок отриманої травми голови, чи зможе він надалі вільно жити без обмежень, Він постійно засмучувався, почувався самотнім і відірваним від людей, від повноцінного життя. Йому необхідно було докладати додаткових значних зусиль, як матеріальних так і психологічних, для відновлення свого попереднього стану здоров"я.

Так, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кожен окремо показали, що 30 січня 2021 року, приблизно о 22 год 30 хв, всі разом перебували в кафе «Касабланка», що розташоване за адресою: м. Рівне, вул. Курчатова, 18. Там також перебував обвинувачений, який був в стані алкогольного сп"яніння. Після того як потерпілий разом із обвинувачем вийшли на вулицю, слідом за ними вийшли і ОСОБА_8 та її чоловік ОСОБА_9 та безпосередньо бачили як обвинувачений наносив потерпілому тілесні ушкодження шляхом завдання декількох ударів руками та ногами в область голови потерпілого. ОСОБА_8 почала кричати та кликати на допомогу посторонніх людей. Після чого одразу ж прибіг її батько ОСОБА_10 та почав розбороняти останніх. Тим часом ОСОБА_11 викликала поліцію та швидку допомогу.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , кожен окремо показали, що 30 січня 2021 року, приблизно о 22 год 30 хв, вони всі разом перебували в кафе «Касабланка», що розташоване за адресою: м. Рівне, вул. Курчатова, 18. Там також перебував обвинувачений, який був в стані алкогольного сп"яніння. Коли обвинувачений та потерпілий вийшли на вулицю, то через деякий час вони також прибігли на місце події, однак самого факту нанесення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень не бачили, проте бачили як ОСОБА_10 відтягував обвинуваченого від потерпілого, а в останнього у той момент були ознаки тілесних ушкоджень у вигляді крововиливів та забоїв у області обличчя.

Проаналізувавши покази обвинуваченого та потерпілого, суд приходить до висновку, що вони між собою не узгоджуються, містять численні суперечності, і повністю не відповідають показанням потерпілого та свідків, а покази потерпілого та свідків є послідовними та узгоджуються між собою.

Крім показів потерпілого та свідків, вина обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підтверджується наданими в судовому засіданні прокурором та перевіреними на предмет допустимості та належності письмовими доказами, а саме: протоколом прийняття заяви, висновком експертизи, протоколами проведення слідчих експериментів та іншими доказами.

Так, згідно форми виводу АРМ 102, 30.01.2021 о 23 год 41 хв в приймальне відділення Рівненської ЦМЛ був доставлений ОСОБА_5 із тілесними ушкодженнями, які були отримані біля кафе " Касабланка" ( а.к.п. 7,8);

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 31.01.2021 потерпілий ОСОБА_5 просив притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за нанесення тілесних ушкоджень ( а.к.п 9 );

Згідно висновку експерта № 106 від 04.02.2021 у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження, крововиливи у лівій навколоочній ділянці, у ділянці нижньої щелепи зліва, забої м`яких тканин лівої щоки та лівої завушної ділянки з розповсюдженням на ділянку потилиці зліва, які виникли не менше як від чотирьох травматичних дій тупого(их) предмету(ів), могли утворитися у вказаний в обставинах термін, а саме 30 січня 2021 року і, згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6, як кожне окремо, так і у своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень. Тілесних ушкоджень, які можна було б із судово-медичної точки зору розцінити як сліди боротьби чи самооборони, при судово-медичній експертизі на тілі потерпілого не виявлено. Локалізація та характер тілесних ушкоджень, у сукупності, не властиві для падіння на площину (а. к.п 15-16);

Згідно висновку експерта № 106/Д-161 від 22.02.2021 судово-медичні дані встановлені при судово-медичній експертизі ОСОБА_5 , у частині механізму виникнення тілесних ушкоджень, не суперечать показанням, даним ним при проведені слідчого експерименту за його участю 17.02.2021 (а.к.п 18-19);

Протоколом слідчого експерименту, проведеного 17.02.2021 з потерпілим ОСОБА_5 під час якого останній шляхом відтворення дій, обстановки та обставин подій показав та розказав про подію, що мала місце вночі 30.01.2021 біля кафе «Касабланка», що розташоване за адресою: м. Рівне, вул. Курчатова, 18 (а. к.п 24-28);

Протоколом слідчого експерименту, проведеного 18.02.2021 з свідком ОСОБА_8 під час якого остання шляхом відтворення дій, обстановки та обставин подій показала та розказала про подію, яку вона бачила вночі 30.01.2021 біля кафе «Касабланка», що розташоване за адресою: м. Рівне, вул. Курчатова, 18 (а.к.п 35-39);

Протоколом слідчого експерименту, проведеного 19.02.2021 з свідком ОСОБА_9 під час якого останній шляхом відтворення дій, обстановки та обставин подій показав та розказав про подію, яку він бачив вночі 30.01.2021 біля кафе «Касабланка», що розташоване за адресою: м. Рівне, вул. Курчатова, 18 (а. к.п 59-63);

Витягом із журналу реєстрації медичних оглядів осіб із метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого за результатами огляду 30.01.2021 ОСОБА_3 , останній перебував у стані алкогольного сп`яніння (а. к.п 67).

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України відноситься до кримінальних проступків.

Що стосується особи винного, то ОСОБА_3 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, згідно інформації КЗ «Рівненського обласного центру психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради, на диспансерному обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання де характеризується посередньо.

Витрат на залучення експертів немає.

Міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого не обиралась.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обтяжуючою обставиною суд визнає, вчинення кримінального проступку особою, що перебувала у стані алкогольного сп"яніння.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ст. 17 ч. 1 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Таким чином, дослідивши в судовому засіданні докази, з точки зору належності, допустимості, та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом, суд прийшов до переконання, що діяння у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 мало місце, воно містить склад кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та винуватість якого підтверджено належними та допустимими доказами.

Потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільній позов до обвинуваченого про стягнення 1750 грн витрат на лікування, 50 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 10 000 грн витрат на правову допомогу.

Ухвалою Рівненського міського суду від 05.03.2021 прийнято цивільний позов ОСОБА_5 до розгляду, визнано обвинуваченого ОСОБА_3 цивільним відповідачем, а потерпілого ОСОБА_5 цивільним позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як слідує з ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до Закону.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Враховуючи те, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку доведена повністю, то цивільний позов в частині стягнення витрат на лікування підлягає до задоволенню, оскільки вони підтверджені належними медичиним документами.

В судовому засіданні потерпілим ОСОБА_5 також доведено наявність завдання йому моральної шкоди, яка виразилися у тому, що останній від отриманих тілесних ушкоджень був змушений докладати додаткових зусиль для відновлення стану здоров"я та не мав змоги належним чином здійснювати підприємницьку діяльність. Психічні страждання полягали у внутрішніх переживаннях за свій стан здоров"я внаслідок отриманої травми голови. Крім того, потерпілий зазнав фізичного болю та страждань у зв"язку з ушкодженням здоров"я, а також у душевних стражданнях, що є наслідком протиправної поведінки обвинуваченого. Також потерпілий зазнав ушкодження психічного здоров"я, що виразилося у важкому посттравматичному стресовому розладі.

За таких підстав, суд приходить до переконання про стягнення витрат в рахунок відшкодування моральної шкоди, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи з вимог розумності та справедливості в сумі 10 000 грн.

Крім того, підлягають стягненню витрати на правову допомогу з обвинуваченого на користь потерпілого в сумі 10 000 грн, оскільки вони підтверджуються наданими та дослідженими в судовому засідання відповідними доказами.

Що стосується щирого каяття, то суд приходить до переконання,про дійсне, відверте визнання своєї провини обвинуваченим та щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, оскільки обвинувачений як протягом досудового розслідування так і судового розгляду щиро покаявся у вчиненому, висловлював жаль з приводу вчиненого, хоча і вину у вчиненні інкримінованого кримінального проступку останній визнав частково, оскільки вважає, що ініціатором бійки він не був.

Щире каяття, це відповідне ставлення винної особи до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, іі осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений протягом досудового розслідування та в судовому засіданні вибачився перед потерпілим, висловив співчуття та жаль з приводу свого вчинку і почуття провини за його наслідки.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального проступку, обставини його вчинення, ненастання тяжких наслідків, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а також враховуючи обтяжуючу обставину, то суд прийшов до переконання, що обвинуваченому має бути призначене покарання без ізоляції від суспільства в межах санкції інкримінуємоі статті Кримінального Кодексу України у виді штрафу, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченим кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для його виправлення та попередження нових правопорушеннь.

Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості правопорушення, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи". Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.370,374,104 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 починається з часу проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 в рахунок відшкодування витрат на лікування в сумі 1750 грн, в рахунок моральної шкоди 10 000 грн та відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 10 000 грн.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 не обирати.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1