Номер провадження: 11-сс/813/1281/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.08.2021, якою відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Біляївка Одеської області, громадянина України, українця, із середньою освітою, не одруженого, працюючого різноробочим, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-18.02.2016 року Біляївським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

-25.04.2017 року Біляївським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців;

- 29.08.2019 року за рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчуга Полтавської області, на підставі ст. 107 КК України, умовно достроково звільнений від відбуття покарання, з невідбутним строком покарання 1 рік 1 місяць 11 днів,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру заставистроком до 26.09.2021 року з визначенням розміру застави,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції № 4 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_10 та відносно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 26.09.2021 року включно, в межах досудового розслідування з визначенням розміру застави в сумі 181600 гривень.
Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що стороною обвинувачення надані докази, які доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Слідчим суддею встановлено, що існують ризики, що підозрюваний за вчинення тяжкого злочину проти власності може переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, тобто ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, враховано наявність у ОСОБА_8 судимостей, що доводить наявність ризику, вказаного у п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо можливого вчинення підозрюваним іншого аналогічного злочину.
Крім цього, слідчим суддею враховано обставини, зазначені в ст. 178 КПК України, а саме: відсутність стійких соціальних зв`язків у вигляді сім`ї, корисливого характеру кримінального правопорушення, та особу підозрюваного, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, хоча судимість і вважається погашеною, а тому прийшов до висновку про неможливість жодного із більш м`яких запобіжних заходів, здатних забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, тому застосування тримання під вартою, на даному етапі є виправданим.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначив, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою в частині визначення застави з таких підстав:

1)слідчим суддею не враховано того факту, що підозра ОСОБА_8 необґрунтована, слідчим та прокурором не доведений жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України, що свідчить про недоведеність неможливості застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою;
2)слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, позитивно характеризується, працює різноробочим та отримав пропозицію постійного працевлаштування, має намір створити сім`ю, його попередні судимості не можуть прийматись до уваги;
3)всі слідчі дії проведені, свідки допитані та підозрюваний не має наміру впливати на їх покази, переховуватись чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Посилаючись на такі доводи захисник ОСОБА_7 просив скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.08.2021, змінити розмір застави на мінімальний, який передбачений ч. 5 ст. 182 КПК України.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила оскаржувану ухвалу суду залишити без змін та зазначила, що на час розгляду апеляційної скарги обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 перебуває в суді першої інстанції, призначено підготовче судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною першою ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
З матеріалів провадження вбачається, що 08.03.2021 приблизно о 00:30 год., ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_11 , знаходячись біля будинку № 6/1 по вулиці Ільфа та Петрова в місті Одесі, побачили ОСОБА_12 , яка проходила біля вказаного будинку. В цей час, у ОСОБА_8 одночасно з ОСОБА_11 , виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення майна ОСОБА_12 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_11 , знаходячись за вищевказаною адресою, підійшли до ОСОБА_12 , та ОСОБА_8 схопив ОСОБА_12 за одяг, з метою запобігання останньою чинити опір, та позбавити її можливість втекти. Після чого, ОСОБА_11 скориставшись безпорадним станом ОСОБА_12 , та її не можливістю чинити опір, дістав з зовнішнього правого карману куртки останньої гарнітуру безпровідну «AIRPODS WITH CHARGING CASE» Serial No. GT3DL5K2LX2Y, а ОСОБА_8 в цей час, вирвав з лівої руки ОСОБА_12 жіночий рюкзак бежевого кольору, в середині якого знаходились грошові кошти в сумі 2 000 гривень та банківські картки АТ КБ «Приват Банк» та АТ «А-Банк» на ім`я ОСОБА_12 . Після чого, ОСОБА_8 помітивши в правій руці ОСОБА_12 мобільний телефон марки «iPhone ХS Max» імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , s/n: НОМЕР_3 , в корпусі золотистого кольору, вихопив його у останньої шляхом ривка, тим самим відкрито викравши його.
Після цього, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_11 з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення втекли у невідомому напрямку, тим самим завдавши потерпілій ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму в розмірі 23 601 гривень.
27.05.2021 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Відтак, всупереч доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , підозра за фактом можливого вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України обґрунтована наступними доказами: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.03.2021 року, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_12 від 08.03.2021 року, протоколом огляду предмету від 08.03.2021 року, висновком експерта №СЕ-19/116-21/6010-ТВ від 06.04.2021 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 11.05.2021 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 11.05.2021 року, протоколом догляду предмету від 11.05.2021 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.05.2021 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 28.05.2021 року.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Зі змісту мотивувальної частини ухвали видно, що слідчий суддя дотримався приписів зазначених вище норм кримінального процесуального закону та врахував їх при постановленні ухвали.
При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011 р., заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Мотивуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, слідчий суддя послався в ухвалі на матеріали досудового розслідування кримінального провадження, копії яких долучені до матеріалів клопотання.
Тобто, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується наявними в матеріалах провадження доказами, які на даній стадії досудового розслідування є достатніми для відповідних висновків по суті клопотання слідчого.
Таким чином, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, а також характеризуючи дані підозрюваного, відповідно до яких останній не одружений, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що вказує на відсутність постійного джерела прибутку та міцних соціальних зв`язків, слідчий суддя дійшов вірного висновку щодо наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.
Зазначений ризик також підтверджується тим, що слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси надавався дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_8 з метою приводу останнього для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Враховуючи, що потерпілі лише тільки будуть допитуватися судом, апеляційний суд дійшов висновку щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику можливого незаконного впливу на потерпілу та свідків, схиляючи їх до надання неправдивих показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Крім того, оскільки підозрюваний ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.
На підставі зазначеного, апеляційний суд не погоджується із доводами захисника та вважає, що надані органом досудового розслідування докази на даній стадії досудового розслідування повністю доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, про що вірно зазначено в ухвалі слідчого судді.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

В п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року, де Європейський суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманому були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Водночас, колегія суддів також не погоджується із доводами сторони захисту про недоведеність органом досудового розслідування наявності в зазначеному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України з огляду на наступні обставини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Погоджуючись з висновками слідчого судді щодо необхідності застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд враховує ступінь суспільної небезпеки злочину, у якому підозрюють ОСОБА_8 вчиненого групою осіб, а також виходить з того, що наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення, є доведеною.
В свою чергу, у своєму рішенні «Подвезько проти України» №74297/11 від 12.02.15 р. Європейський Суд з прав людини у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Відповідно до п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 г. суд вказує, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.

Апеляційний суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування та тяжкості можливого покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі доведеності його вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за рішенням суду та існування ризиків ухилення підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, враховуючи положення Конвенції «Про захист прав та основоположних свобод людини» та практики Європейського суду з прав людини, приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо неспівмірного розміру застави апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Пунктом 2 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Доводи сторони захисту про непомірний розмір застави апеляційний суд визнає непереконливими, оскільки, як зазначив захисник в судовому засіданні апеляційного суду, підозрюваний ОСОБА_8 взагалі не працевлаштований, тому буде неспроможним сплатити навіть мінімальний розмір, визначений законом. Апеляційний суд звертає увагу, що жодного доказу щодо майнового стану підозрюваного, або його родини, враховуючи твердження сторони захисту про міцність соціальних зв`язків підозрюваного, який би свідчив про непомірність такої застави, стороною захисту надано не було.
Апеляційний суд також враховує ту обставину, що на час розгляду в суді апеляційної інстанції апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.08.2021 вона втратила чинність, оскільки обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 186 КК України, перебуває на розгляді в Київському районному суді м. Одеси, ухвалою від 26.08.2021 року по кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 а тому не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:
В задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 відмовити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.08.2021, якою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26.09.2021 року в межах строку досудового розслідування з визначенням розміру застави з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4