КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4581/2021 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України

У Х В А Л А
07 вересня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 , - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 липня 2021 року,
прокурора ОСОБА_8 ,
представника власника майна ОСОБА_7 ,
власника майна ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 липня 2021 року задоволено клопотання прокурора Деснянської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_8 про накладення арешту на майно та накладено арешт із забороною володіння, розпорядження та користування на вилучене 18.05.2021 року під час обшуку, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме: грошові кошти у сумі 2 078 000,00 грн., 19 870,00 Євро, 139 027,00 доларів США.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 , - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Деснянської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_8 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно 18.05.2021 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, яке належить на праві власності ОСОБА_6 , а саме: грошові кошти:
1) Українські гривні на загальну суму 2 078 200 (два мільйони сімдесят вісім тисяч двісті) купюрами:
- номіналом 1000 (тисяча) гривень у кількості 285 (двісті вісімдесят п`ять) штук
- номіналом 500 (п`ятсот) гривень у кількості 3480(три тисячі чотириста вісімдесят)
- номіналом 200 (двісті) гривень у кількості 256 (двісті п`ятдесят шість) штук
- номіналом 100 (100) гривень у кількості 20 (двадцяти) штук;
2) Долари США на загальну суму 139 027 (сто тридцять дев`ять тисяч двадцять сім), купюрами.
- номіналом 100 (сто) доларів у кількості 1266 (одна тисяча двісті шістдесят шість) штук;
- номіналом 50 (п`ятдесят) доларів у кількості 245 (двісті сорок п`ять) штук;
- номіналом 20 (двадцять) доларів у кількості 7 (сім) штук;
- номіналом 10 (десять) доларів у кількості 1 (одна) штука;
- номіналом 5 (п`ять) доларів у кількості 4 (чотири) штуки;
- номіналом 2 (два) долари у кількості 1 (одна) штука;
- номіналом 1 (один) долар у кількості 5 (п`ять) штук;
3) Євро валюта на загальну суму 19 870 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят) купюрами:
- номіналом 500 (п`ятсот) євро у кількості 4 (чотири) штуки;
- номіналом 100 (сто) євро у кількості 176 (сто сімдесят шість) штук;
- номіналом 50 (п`ятдесят) євро у кількості 4 (чотири) штуки;
- номіналом 20 (двадцять) євро у кількості 2 (дві) штуки;
- номіналом 10 (десять) євро у кількості 2 (дві) штуки;
- номіналом 5 (п`ять) євро у кількості 2 (дві) штуки;
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала проголошена з порушенням норм кримінального процесуального права, є незаконною та такою, що винесена за неповного з`ясування обставин справи.
Апелянт вказує на те, що вилучені під час обшуку грошові кошти належать родині ОСОБА_10 на підставі права власності, як результат трудової та підприємницької діяльності, як засновників ТОВ «Станкін», а також від продажу належного ним майна.
Дані кошти жодним чином не стосуються вищезазначеного кримінального провадження.
Прокурор в своєму клопотання не обґрунтував належним чином необхідність накладення арешту на дані грошові кошти.
Слідчий суддя під час розгляду даного клопотання залишив поза увагою той факт, що прокурор в судовому засіданні фактично визнав, що дане тимчасово вилучене майно у вигляді грошових коштів не має доказового значення для мети даного кримінального провадження.
Однак слідчий суддя накладаючи арешт на тимчасово вилучене майно у вигляді грошових коштів та зазначаючи в своїй ухвалі про накладення арешту на майно, самостійно визначила його доказове значення для даного кримінального провадження, таким чином перейнявши функцію сторони обвинувачення на себе.
Апелянт вважає, що таке втручання, як накладення арешту на грошові кошти, що були вилучені 18 травня 2021 року під час обшуку за адресою АДРЕСА_1 , та яке належить на праві спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , не відповідає принципам пропорційності, «справедливої рівноваги» між інтересами суспільства і основними правами людини та призведе до незаконного обмеження права власності ОСОБА_6 та ОСОБА_11 на ці кошти, а також на безперешкодне користування своїм майном та ведення законної господарської діяльності.
Крім того апелянт в апеляційній скарзі послався на те, що в судовому засіданні 06.07.2021 року під час розгляду клопотання про арешт майна було оголошено лише вступну та резолютивну частину оскаржуваної ухвали, повний текст ухвали повинен був бути оголошений 09.07.2021 року, отримано 12.07.2021 року. З урахуванням зазначено, апелянт під час апеляційного розгляду просив поновити строк на апеляційне оскарження, виходячи з того, що до дня отримання повного тексту їм не було відомо про мотиви прийняття оскаржуваної ухвали.
Заслухавши доповідь судді, доводи власника майна та її представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини третьої зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Враховуючи, що 06.07.2021 року було оголошено лише вступну та резолютивну частину оскаржуваної ухвали, апелянту на той час не було відомо мотиви постановленої ухвали, а стало відомо лише після отримання її повного тексту 12.07.2021 року, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження слід поновити, як такий, що пропущено з поважних причин.
На обґрунтування вимог даного клопотання сторона обвинувачення послалась на те, що службовими особами МО України та Головного Управління майна та ресурсів МО України, спільно з посадовими особами підпорядкованих їм державних підприємств, а саме ДП МО України «Оборонавторемсервіс», ДП МО України «703 металообробний завод котельного обладнання» та інших державних підприємств створено протиправну схему заволодіння державними коштами шляхом зловживання службовим становищем, яка полягає у передачі всупереч Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та Постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 «Про затвердження методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу» та без погодження з Фондом державного майна України державного майна в оренду комерційним структурам шляхом укладання фіктивних договорів зберігання (надання послуг), а також здійснення відповідних розрахунків по відшкодуванню орендної плати (70% - до державного бюджету, 30% - державному підприємству).
Сторона обвинувачення вважає, що упродовж 2019-2020 років службовими особами ДП МО України «Оборонавторемсервіс» з метою розкрадання державних коштів та особистого збагачення, передано в незаконну (приховану) оренду комерційним структурам, а саме ТОВ «НВО 281/ЗЕТ», ПП «К.О.М.-Трейд», ПП «СТР», ТОВ «Колор Метал Сервіс», ТОВ «Метполімер» близько 4 000 м2 складських та адміністративних приміщень державного підприємства.
Упродовж 2017-2020 років службовими особами ДП МО України «703 металообробний завод котельного обладнання» з цією ж метою передано в незаконну (приховану) оренду комерційним структурам, а саме ТОВ «РГС-Україна», ТОВ «Станкін», ТОВ «Стелпако», ТОВ «Металпромсервіс» приблизно 4 500 м2 складських та адміністративних приміщень державного підприємства.
Від здійснення такої незаконної діяльності зазначені особи отримували від комерційних структур неправомірну вигоду у розмірі приблизно 600 тисяч гривень щомісяця, які в подальшому розподілялись між учасниками злочинної схеми, тим самим завдаючи державі збитки в особливо великих розмірах.
Окрім того, в ході досудового розслідування встановлено суб`єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на території зазначених підприємств без погодження Фонду державного майна України, а саме: ТОВ «НВО 281/ЗЕТ», ПП «К.О.М.-Трейд», ТОВ «Колор Метал Сервіс», ТОВ «Метполімер», СТО «Хонда Дрим», СТО «GMK Master», СТО «ГолденКар», ТОВ «РГС-Україна», ТОВ «Станкін», Компанія «Стелпако», ТОВ «ОТ» та ТОВ «Фільварок».
Відомості, викладені у даному клопотанні підтверджуються доказами, отриманими під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження, а саме матеріалами оперативних працівників, які зібрано на виконання відповідних доручень, а також іншими матеріалами кримінального провадження.
У ході проведення вказаного вище обшуку, з урахуванням наявної інформації, яка міститься у матеріалах кримінального провадження, отримано відомості про те, що перелічені вище кошти мають доказове значення у даному кримінальному провадженні, оскільки будуть використані в подальшому для доказу фактів та обставин, що встановлюються.
20.05.2021 вилучені в ході обшуку кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, у зв`язку із їх відповідністю критеріям статті 98 КПК України.
06.07.2021 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора задоволено та накладено арешт тимчасово вилучене майно, яке було вилучене 18.05.2021 року під час обшуку, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме: грошові кошти у сумі 2 078 000,00 грн., 19 870,00 Євро, 139 027,00 доларів США, із забороною володіння, розпорядження та користування,
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»)
Відповідно до ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором під час звернення із вищевказаним клопотанням та слідчим суддею під час розгляду клопотання про арешт майна не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Між тим, жодних доказів того, що грошові кошти, які належить ОСОБА_6 , відповідають критеріям ст. 98 КПК України, а саме є матеріальним об`єктом, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, в матеріалах провадження не міститься. Не приведені такі докази і в клопотанні прокурора, що свідчить про безпідставність вказаних тверджень органу досудового розслідування.
Більш того, колегією суддів під час апеляційного розгляду встановлено, що представником ОСОБА_6 , в суді першої інстанції під час розгляду клопотання про арешт майна надано докази щодо походження вилучених грошових коштів та належність саме їй таких коштів, однак слідчим суддею жодним чином не звернуто уваги на дану обставин. Однак на думку колегії суддів дані обставини обґрунтовують можливість володіння ОСОБА_6 , такою сумою грошових коштів. Дана обставина підтверджується відповідними документами, які є в матеріалах справи.
Розглядаючи клопотання про арешт майна слідчий суддя мав ретельно перевірити чи прокурор, зібрав вагомі докази, які дають право на втручання у права ОСОБА_6 , мирно володіти майном, а саме арештовувати майно останньої з метою забезпечення кримінального провадження. Однак, як встановила колегія суддів, клопотання прокурора в контексті мотивації необхідності накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_6 , є безпідставним, оскільки за своїм змістом містить лише формальне посилання на норми закону без підтвердження такої необхідності відповідними доказами і документами.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що ці докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Однак слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Так, в матеріалах, які додані до клопотання, не міститься належних доказів того, що грошові кошти, які були вилучені під час проведеного обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , які належить ОСОБА_6 , а саме: грошові кошти у сумі 2 078 000,00 грн., 19 870,00 Євро, 139 027,00 доларів США відповідають, критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а відповідна постанова органу досудового розслідування про визнання цих об`єктів нерухомості речовими доказами у провадженні є нічим іншим, як звичайною формальністю.
Крім того, в постанові від 20.05.2021 року про визнання грошових коштів речовим доказом у кримінальному провадженні не міститься будь-якого обґрунтування, якому чи яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України відповідає зазначене нерухоме майно.
Таким чином, як вважає колегія суддів, правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, для арешту грошових коштів, які належить ОСОБА_6 , органами досудового розслідування не доведено, а тому слідчий суддя мав відмовити в задоволенні клопотання прокурора в накладенні арешту.
Звертає на себе увагу і той факт, що слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення вимог п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власника, а саме ОСОБА_6 , як третьої особи.
За положеннями ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Враховуючи зазначене колегія суддів погоджується з доводами сторони захисту в частині того, що стороною обвинувачення не доведено, що вказане майно є речовим доказом в даному кримінальному провадженні, а слідчим суддею не обґрунтовано, яке відношення має арештоване майно до предметів злочинних посягань або знарядь вчинення злочинів, які розслідуються в даному провадженні. Із змісту ухвали не зрозуміло, яким чином арештоване майно може містити сліди вчинення інкримінованих правопорушень, а також, що саме грошові кошти у сумі 2 078 000,00 грн., 19 870,00 Євро, 139 027,00 доларів США, які належать ОСОБА_6 , набуті кримінально протиправним шляхом.
На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна, а апеляційна скарга власника майна задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, яке було вилучене 18.05.2021 року під час обшуку, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме: грошові кошти у сумі 2 078 000,00 грн., 19 870,00 Євро, 139 027,00 доларів США, із забороною володіння, розпорядження та користування.
Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:
Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 , - адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 липня 2021 року.
Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , - адвоката ОСОБА_7 , - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 липня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора Деснянської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_8 про накладення арешту на майно та накладено арешт із забороною володіння, розпорядження та користування на вилучене 18.05.2021 року під час обшуку, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме: грошові кошти у сумі 2 078 000,00 грн., 19 870,00 Євро, 139 027,00 доларів США, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Деснянської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, яке було вилучене 18.05.2021 року під час обшуку, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме: грошові кошти у сумі 2 078 000,00 грн., 19 870,00 Євро, 139 027,00 доларів США, із забороною володіння, розпорядження та користування, - відмовити.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4