Справа № 481/212/21
Провадж.№ 1-кп/481/49/2021
УХВАЛА
/про продовження строку тримання під вартою/
18.11.2021 року м. Новий Буг

Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої по справі судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

законних представників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілого - ОСОБА_10 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_11 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області клопотання прокурора Новобузького відділу Баштанської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження застосування відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою за кримінальним провадженням №0000327 по обвинуваченню ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строком на 60 днів, обґрунтувавши його тим, що ризики, передбачені п. п.1 та 3 ч.1 ст.177 КПК України, які були заявлені під час прийняття рішення про взяття їх під варту, не зменшились, а судовий розгляд не закінчений.

Своє клопотання прокурор обгрунтував тим, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є відкрите викрадення чужого майна (грабіж) за попередньою змовою групою осіб. Крім того, обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, а тому ризики які існували під час обрання запобіжного заходу не зменшилися.

Прокурор в судовому засіданні просив клопотання задовольнити.

Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просили суд обрати їм запобіжний захід у виді домашнього арешту, а в задоволенні клопотання прокурора відмовити.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, повідомив про те, що суд повинен виконувати функцію виховання, надати можливість його підзахисному закінчити навчання, працевлаштуватися. Тяжкість квалифікації жодним чином не впливає на вид запобіжного заходу. Для його підзахисного тримання під вартою є занадто суворим запобіжним заходом. Вважає, що заявлені прокурором ризики не доведені та не обгрунтовані доказами. Просив відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та обрати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний час доби, а саме з 19 год. 00 хв. до 07 год. ранку.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 , адвокат ОСОБА_5 просив відмовити прокурору в задоволенні клопотання, оскільки прокурор висловив лише припущення з приводу можливого переховування та впливу на свідків, ризики не доведені, доказів не надано, вина його підзахисного не доведена, а тримання під варто є жорстоким запобіжним заходом. Просив суд обрати його підзахисному запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання ОСОБА_9 , де останній проживає разом із батьком в АДРЕСА_1 .

Законні представники обвинувачених, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали думку захисників.

Представник потерпілої, адвокат ОСОБА_10 в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора та просив його задовольнити, оскільки вважає, що ризики наведені у клопотанні є доведеними та обгрунтованими, кримінальне провадження має суспільний інтерес, свідки в судовому засіданні не допитані, а характеристика обвинувачених свідчить про неспроможність батьків впливати на їх поведінку.

Представник служби у справах дітей підтримала клопотання прокурора.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження по заявленному клопотанню прокурором та клопотання захисників, вважає, що клопотання про продовження строків тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Частинами 1, 2 статті 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати чи обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 1 цього Кодексу.

Згідно частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року по справі №1-28/2017 №1-р/2017 положення третього речення частини третьої статті 315 Кодексу в частині, що передбачає поширення продовження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту чи тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без клопотань учасників кримінального провадження, зокрема прокурора, та без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, за яких такі запобіжні заходи були обрані на стадії досудового розслідування, суперечить вимогам частин першої, другої статті 29 Конституції України, а тому визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини третьої статті 315 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За змістом ст.199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Як вбачається з матеріалів неповнолітній ОСОБА_8 затриманий органами досудового розслідування 18.10.2020 року, цього ж дня йому було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України, яке є тяжким злочином, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Ухвалою слідчого судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16 грудня 2020 року, який неодноразово продовжувався.

Неповнолітній підозрюваний ОСОБА_9 , затриманий органами досудового розслідування 18.10.2020 року, цього ж дня йому було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України, а 19.10.2020 року слідчим суддею Новобузького районного суду Миколаївської області йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 23.09.2021 року продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до 21 листопада 2021 року.

Підставою для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть ухилятися від органів досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

З моменту взяття обвинувачених під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинувачених з урахуванням їх особистості, віку, проживання та виховування у неповній сім`ї, відсутність контролю поведінки зі сторони батьків з якими вони проживають, поведінку самих законних представників обвинувачених, які тривалий час відмовлялися з`являтися в судові засідання чим засідчували байдужість до своїх дітей, а тому більш м`який запобіжний захід у даному випадку, домашнього арешту, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Суд вважає, що наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання та продовження запобіжного заходу, на даний час, не змінилися та не втратили своєї актуальності.

Разом з тим, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У зв`язку з чим, суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, особу обвинуваченого та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, зокрема, те що, обставини, які взято до уваги слідчим суддею при обранні обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, залишилися незмінними, тяжкість злочинів у вчиненні яких ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються та співмірність можливого призначеного покарання, у випадку доведеності їх вини.

Щодо доводів захисників про відсутність ризиків та неможливість застосування тяжкості кваліфікації злочину, як підстави для продовження строку тримання під вартою, на які вказує прокурор, суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

В судовому засіданні судом не здобуто на не надано стороною захисту доказів, які б могли бути підставою для застосування до обвинувачених менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а тому клопотання сторони захисту про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту задоволенню не підлягає.

За таких обставин, враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини у вищевказані справі, а також у справі «Едуард Шабалін проти Росії» від 16.10.2014 про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як такого, що достатній для запобіганню ризикам та виконанню обвинуваченими процесуальних обов`язків.

Беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість обвинувачених, з метою попередження ризику їх переховування від суду та незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, з урахуванням особи обвинувачених та тяжкості інкримінованих їм діянь, віку та стану здоров`я, відсутності жодних медичних документів, які б могли підтвердити неможливість утримання обвинувачених в слідчому ізоляторі, беручи до уваги вікові та психологічні особливості, а також умови їх життя та виховання, унеможливлює застосування інших, менш суворих запобіжних заходів, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим на шістдесят днів, без визначення застави, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, оскільки кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за формулюванням обвинувачення є злочином, який спричинив загибель людини.

Керуючись вимогами ст. ст. 177, 183, 196, 197, 199, 331, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора Новобузького відділу Баштанської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у виді тримання під вартою продовжити строком на 60 днів до 16 січня 2022 року включно.

В задоволенні клопотань захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту - відмовити.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 19.11.2021.

Суддя ОСОБА_12