ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2067/21 Номер провадження 11-кп/814/998/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Божковська виправна колонія (№16)» провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 27 липня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому 23.08.2018 вироком Дарницького районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 75, ст. 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з іспитовим строком на 2 роки. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.11.2020 іспитовий строк скасовано,

задоволено заяву про застосування п. «в» ч. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 23.08.2018.

Приймаючи вказане рішення, суд послався на те, що засуджений вчинив злочин середньої тяжкості, не позбавлений батьківських прав та на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» має дитину, якій не виповнилося 18 років, та врахував поведінку засудженого, який за час відбування покарання характеризується посередньо, заохочень та стягнень не має, на даний час не працевлаштований, злочин вчинив 05.11.2015.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу районного суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення від подальшого відбування основного покарання.
Вважає ухвалу незаконною та безпідставною, оскільки зі змісту ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності з дня його опублікування - 07.09.2017, на день набрання чинності цим законом, підлягають звільненню на підставі ст. 1 особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили.
Вказує, що відповідно до матеріалів особової справи засудженого, на день набрання чинності Законом, а саме станом на 07.09.2017, ОСОБА_7 не був не визнаним винним у вчиненні злочину, а також не був такою особою, кримінальну справу стосовно якого за зазначеними злочинами розглянуто судом, але вирок стосовно нього не набрав законної сили, оскільки вирок по його справі ухвалений лише 23.08.2018.
Разом з тим, при засуджені ОСОБА_7 ні суд, ні прокурор, не представник органу пробації відповідно до вимог чинного законодавства не ініціювали розгляд питання про застосування до останнього положення вимог Закону про амністію.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав у ній наведених. Засуджений заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду без змін.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Згідно з ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Так районним судом було встановлено, що засуджений ОСОБА_7 вчинив злочин середньої тяжкості, не позбавлений батьківських прав та на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», має дитину, якій не виповнилося 18 років, а тому може бути звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 23.08.2018 на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Поміж тим, прокурор в апеляційній скарзі вказує про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_7 положень Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки на момент набрання чинності Законом він не був особою, що визнана винуватою у вчиненні злочину, або особою, стосовно якої кримінальну справу розглянуто, але вирок не набрав законної сили, що на переконання колегії суддів є необґрунтованим.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.

Амністія не застосовується до осіб, визначених статтею 4 цього Закону.

Приписами ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» встановлено, що дія закону про амністію поширюється на кримінальні правопорушення, вчинені до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на триваючі або продовжувані кримінальні правопорушення, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання законом про амністію чинності.

Тобто, в даному випадку для застосування амністії визначальним є вчинення кримінального правопорушення до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», а не ухвалення вироку до цієї дати, про що помилково вказує прокурор в апеляційній скарзі.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VIII.

Обмежень щодо застосування амністії відносно засудженого ОСОБА_7 з підстав, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», як судом першої інстанції, так і апеляційним судом не встановлено.

З матеріалів провадження вбачається, що кримінальні правопорушення, за які ОСОБА_7 засуджений вироком Дарницького районного суду м. Києва від 23.08.2018, він вчинив 05.11.2015, тобто до дня набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» та має неповнолітнього сина 2015 року народження, щодо якого не позбавлений батьківських прав.

Пунктом «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» є правильним і ґрунтується на вимогах Закону.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 залишити без задоволення а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 27 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4