Номер провадження: 11-кп/813/1892/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання потерпілої ОСОБА_9 про повернення належного їй майна на відповідальне зберігання у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000330 від 11 травня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2021 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного ОСОБА_8 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2020 року у виді 6-ти місяців позбавлення волі та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання відраховується з моменту фактичного затримання, а саме з 11 травня 2021 року.

В строк відбуття покарання ОСОБА_8 зарахований строк його попереднього ув`язнення з 11 травня 2021 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_8 , як частково відбуте покарання за попереднім вироком Приморського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2020 року, строк перебування під вартою з 08 березня 2020 року по 10 грудня 2020 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Крім того зазначеним вироком скасований арешт з мобільного телефону марки «Iphone 11 Pro Max» та мобільного телефону марки «Samsung» чорного кольору накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14 травня 2021 року.

Суд ухвалив речові докази: мобільний телефон «Iphone 11 Pro Max» повернути потерпілій ОСОБА_9 , а мобільний телефон марки «Samsung» чорного кольору, повернути обвинуваченому ОСОБА_8 .

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просив скасувати вирок в частині зарахування у строк покарання частково відбутого ОСОБА_8 покарання за попереднім вироком.

Під час апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_9 подала клопотання, в якому просила передати їй на відповідальне зберігання речовий доказ належний їй мобільний телефон марки «Iphone 11 Pro Max» темно-зеленого кольору IMEI №1 НОМЕР_1 ; IMEI №2 НОМЕР_2 з сім-карткою оператора «Lifecell».

Відповідно до ч.1 ст.350 КПК України клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. Відмова в задоволенні клопотання не перешкоджає його повторному заявленню з інших підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілу ОСОБА_9 , яка підтримала своє клопотання, думку прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_8 , які не заперечували проти його задоволення, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Крім того, статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Також варто звернути увагу і на позицію Європейського суду з прав людини, що висловлена в рішенні по справі «Волохи проти України». В даному рішенні Суд наголошував на тому, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватись судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль надає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.

Оскаржуваним вироком Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2021 року було вирішено питання стосовно долі речових доказів у кримінальному провадженні №0000330, зокрема суд ухвалив повернути потерпілій ОСОБА_9 належний їй мобільний телефон «Iphone 11 Pro Max», який був предметом протиправного посягання з боку обвинуваченого ОСОБА_8 .

Вказаний вирок не набрав законної сили та буде звернутий до виконання лише після перегляду в суді апеляційної інстанції.

В своїй апеляційній скарзі прокурор не оскаржує фактичні обставини кримінального провадження та не звертався до апеляційного суду з клопотанням в порядку ч.3 ст.404 КПК України про повторне дослідження доказів.

Під час досудового розслідування речовий доказ мобільний телефон «Iphone 11 Pro Max» був оглянутий, з ним проведені всі необхідні слідчі дії, а під час судового розгляду дослідження доказів було проведено в повному обсязі.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що на теперішній час відсутні підстави для подальшого зберігання в камері речових доказів мобільного телефону «Iphone 11 Pro Max» належного ОСОБА_9 , оскільки на стадії апеляційного розгляду він не має жодного доказового значення у даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що клопотання потерпілої ОСОБА_9 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 170, 173, 350, 401, 404, 405, 419, 532 КПК, -

УХВАЛИВ:

Задовольни клопотання потерпілої ОСОБА_9 .

Передати мобільний телефон марки «Iphone 11 Pro Max» темно-зеленого кольору IMEI №1 НОМЕР_1 ; IMEI №2 НОМЕР_2 з сім-карткою оператора «Lifecell» на відповідальне зберігання володільцю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання вироком Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2021 року відносно ОСОБА_8 законної сили.

Ухвала оскарженню не підлягає

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4