ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/6421/20 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/362/22 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 13 квітня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Самарканд Узбецької РСР, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та до затримання фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
26.05.2015 р. Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт;
15.10.2015 р. Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 389, ст. ст. 71, 72 КК України до 3 місяців 15 днів арешту;
17.02.2017 р. Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 125 КК України до 160 годин громадських робіт;
18.10.2017 р. Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 389, ст. ст. 71, 72 КК України до 5 місяців 10 днів арешту;
02.12.2019 р. Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт;
22.06.2020 р. Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 389 КК України до 2 місяців 13 днів арешту
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 125, ст. 126-1 КК України, та призначено йому покарання:
за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин;
за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки;
за ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складення призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років 12 (дванадцяти) днів позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили стосовно ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 відраховується з моменту його фактичного затримання, тобто з 12.11.2020 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №2046-VIII від 18.05.2017 року) ОСОБА_7 в строк покарання зарахувано строк попереднього ув`язнення з 01.10.2020 р. по 30.10.2020 р. включно, а також з 12.11.2020 р. по день набрання зазначеним вироком законної сили із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Згідно вироку ОСОБА_7 30.11.2019 приблизно о 15 год. 30 хв., знаходився за місцем свого проживання, у житловій кімнаті квартири АДРЕСА_2 , де він мешкає разом зі своєю бабусею, ОСОБА_9 , 1939 року народження, став ініціатором сварки з останньою на ґрунті давно сформованих неприязних відносин.
Саме в той час ОСОБА_7 вирішив спричинити ОСОБА_9 тілесні ушкодження будь-якого ступеня тяжкості.
Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_7 спочатку наблизився до ОСОБА_9 , а потім, усвідомлюючи протиправний характер свого задуму, проявляючи надмірну агресію, нехтуючи тією обставиною, що перед ним знаходиться жінка похилого віку, а також нормами побутового співжиття, використовуючи фізичну перевагу, проявляючи лють та ненависть, діючи умисно, наніс один удар кулаком правої руки в ділянку голови потерпілої зверху. Від отриманого удару ОСОБА_9 зазнала фізичного болю, а потім намагалась втекти з кімнати.
Однак, ОСОБА_7 , продовжуючи свої протиправні дії, вирішив довести протиправний задум до кінця з використанням в якості знаряддя кримінального проступку дерев`яного стільця, який він взяв у зазначеній кімнаті, та, використовуючи фізичну перевагу над жінкою похилого віку, проявляючи лють і ненависть до останньої, діючи умисно, наніс ним декілька ударів, намагаючись поцілити в ділянку голови потерпілої ОСОБА_9 . Однак, ОСОБА_9 , побоюючись за своє здоров`я, захищаючись від нанесених ударів, виставляла свою ліву руку.
Після цього ОСОБА_7 , вважаючи виконаними до кінця усі дії щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , припинив її побиття.
В результаті протиправного діяння ОСОБА_7 , спричинив потерпілій, особі похилого віку, ОСОБА_9 синець та садна на лівій кисті, які викликали незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Надалі ОСОБА_7 25.12.2019 приблизно о 20 годині, знаходився за місцем свого проживання, у житловій кімнаті квартири АДРЕСА_2 , де він мешкає разом зі своєю бабусею, ОСОБА_9 , знов став ініціатором сварки з останньою на ґрунті давно сформованих неприязних відносин.
Саме в той час ОСОБА_7 , відчуваючи безкарність за раніше вчинене побиття ОСОБА_9 , вирішив повторно спричинити їй тілесні ушкодження будь-якого ступеня тяжкості.
Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_7 спочатку наблизився до ОСОБА_9 , а потім, усвідомлюючи протиправний характер свого задуму, проявляючи надмірну агресію, нехтуючи тією обставиною, що перед ним знаходиться жінка похилого віку та нормами побутового співжиття, використовуючи фізичну перевагу, проявляючи лють і ненависть, діючи умисно, наніс два удари кулаком правої руки в ділянку голови потерпілої, а потім силою схватив руками в ділянці плечей та передпліч.
Після цього ОСОБА_7 , вважаючи виконаними до кінця усі дії щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , припинив її побиття.
В результаті протиправного діяння ОСОБА_7 , спричинив потерпілій, особі похилого віку, ОСОБА_9 синці на обличчі та правій руці, які викликали незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Через декілька днів 04.01.2020 приблизно о 22 годині ОСОБА_7 , знаходився за місцем свого проживання, у житловій кімнаті квартири АДРЕСА_2 , де він мешкає разом зі своєю бабусею, ОСОБА_9 , став знову ініціатором сварки з останньою на ґрунті давно сформованих неприязних відносин.
Саме в той час ОСОБА_7 , відчуваючи безкарність за раніше вчинені побиття ОСОБА_9 , вирішив повторно спричинити їй тілесні ушкодження будь-якого ступеня тяжкості.
Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_7 спочатку наблизився до ОСОБА_9 , а потім, усвідомлюючи протиправний характер свого задуму, проявляючи надмірну агресію, нехтуючи тією обставиною, що перед ним знаходиться жінка похилого віку та нормами побутового співжиття, використовуючи фізичну перевагу, проявляючи лють та ненависть, наніс декілька ударів кулаком правої руки в ділянку обличчя потерпілої.
Надалі ОСОБА_9 , побоюючись за своє здоров`я, вибігла з житлової кімнати до приміщення кухні своєї квартири.
Після цього, ОСОБА_7 , наздогнавши ОСОБА_9 , продовжуючи свої протиправні дії, взяв зі столу у праву руку металеву банку з її вмістом, яку вирішив використати в якості знаряддя кримінального проступку, діючи умисно, наніс один удар ребром вказаної банки в ділянку голови потерпілої. Від отриманого удару у потерпілої пішла з голови кров.
Після цього ОСОБА_7 , вважаючи виконаними до кінця всі свої дії щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , припинив її побиття.
В результаті протиправного діяння ОСОБА_7 спричинив потерпілій, особі похилого віку, ОСОБА_9 синець-гематому в правій параорбітальній ділянці та синець на лівій руці, що викликали незначні скороминущі наслідки, не більше 6-ти днів і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень
Крім того, він спричинив потерпілій забиту рану на голові, яка потребувала хірургічного втручання та загоїлась із утворенням рубця, що спричинила за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів але не більше 3-х тижнів (21 дня), яка за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.
13.05.2020 приблизно о 22 годині вечора ОСОБА_7 знаходився за місцем свого проживання, у житловій кімнаті квартири АДРЕСА_2 , де він мешкає разом зі своєю бабусею, ОСОБА_9 , став знову ініціатором сварки з останньою на ґрунті давно сформованих неприязних відносин.
Саме в той час ОСОБА_7 , відчуваючи безкарність за раніше вчинені побиття ОСОБА_9 , вирішив повторно спричинити їй тілесні ушкодження будь-якого ступеня тяжкості з використанням в якості знаряддя кримінального проступку дерев`яного стілця, який він взяв з підлоги у зазначеній кімнаті.
Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_7 спочатку наблизився до ОСОБА_9 , а потім, усвідомлюючи протиправний характер свого задуму, проявляючи надмірну агресію, нехтуючи тією обставиною, що перед ним знаходиться жінка похилого віку та нормами побутового співжиття, використовуючи в якості знаряддя кримінального проступку наявний у нього в руці стілець, проявляючи лють та ненависть, наніс ним один удар в лобну ділянку та обличчя потерпілої ОСОБА_9 .
Таким чином, ОСОБА_7 у зазначений вище період часу, виконав до кінця всі свої протиправні дії, які вважав за необхідне, щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , а потім припинив її побиття.
В результаті протиправного діяння ОСОБА_7 спричинив потерпілій, особі похилого віку, ОСОБА_9 синець в лівій навколоочній ділянці на тлі злегка птозованої верхньої повіки (за рахунок набряку), який викликав незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів, та за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Крім того, ОСОБА_11 будучи зареєстрованим з 01.12.1990 року, постійно проживає за адресою: АДРЕСА_3 , разом зі своєю бабусею, ОСОБА_9 , 1939 року народження, з якою пов`язаний спільним побутом, маючи взаємні права та обов`язки.
Однак, ОСОБА_7 , як особа, яка з 2015 року неодноразово була засуджена за скоєння злочинів проти власності, здоров`я та правосуддя, не ставши на шлях виправлення та перевиховання, маючи схильність до вживання алкогольних напоїв, починаючи з 2016 року, вирішив стати на шлях систематичного вчинення фізичного та психологічного насильства в сім`ї у відношенні своєї бабусі, ОСОБА_9 в межах їх сумісного місця проживання.
Крім того, встановлено, що 17.12.2019 та 11.01.2020 ОСОБА_7 було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1, 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за вчинення 08.11.2019, 21.11.2019 та 07.12.2019 насильства в сім?ї відносно своєї бабусі ОСОБА_9 .
Кожного разу, на ґрунті особистих неприязних відносин, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем мешкання, провокував словесний конфлікт, в ході якого, діючи умисно, систематично та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, вчиняв відносно своєї бабусі ОСОБА_9 фізичне насильство у вигляді штовхання, нанесення тілесних ушкоджень, психологічне насильство, яке виражалося у вчиненні конфліктів, словесних образах потерпілої, висловлюваннях в її адресу словами нецензурної лайки, погрозах фізичною розправою, що призвело до погіршення якості життя потерпілої та виразилося у формі втрати повноцінного сну та відпочинку, фізичного дискомфорту, виникнення негативних переживань, втрати позитивних емоцій.
Будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення своїх умисних протиправних дій, спрямованих на вчинення насильства в сім?ї, ОСОБА_7 належних для себе висновків не зробив, продовжив чинити домашнє насильство відносно своєї бабусі ОСОБА_9 .
Так, ОСОБА_7 18.08.2020 приблизно о 21 годині в приміщенні житлової кімнати квартири АДРЕСА_2 , знову став ініціатором сварки на побутовому ґрунті з ОСОБА_9 .
Саме в той час ОСОБА_7 вирішив вчинити у відношенні ОСОБА_9 психологічне та фізичне насильство, пов`язане із застосуванням побоїв.
Реалізуючи свій злочинний задум, ОСОБА_7 , оцінивши ситуацію, що склалася, усвідомлюючи, та не зважаючи на ту обставину, що перед ним жінка похилого віку, нехтуючи її честю і гідністю, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття, спочатку, ображаючи та залякуючи ОСОБА_9 , почав висловлювати погрози на її адресу, поєднані з ненормативною лексикою, а потім, використовуючи свою фізичну перевагу, проявляючи лють та ненависть, силою штовхнув руками потерпілу в ділянку грудей. Від отриманого поштовху ОСОБА_9 упала на підлогу спиною, зазнавши фізичного болю в ділянці грудей та спини.
Надалі, ОСОБА_9 піднялася з підлоги. Після чого ОСОБА_7 , підійшовши знову до ОСОБА_9 та, продовжуючи свої злочинні дії, проявляючи лють та ненависть до бабусі, знову штовхнув її руками в ділянку грудей. Від отриманого поштовху ОСОБА_9 упала на крісло спиною, що стояло у кімнаті, зазнавши фізичного болю в ділянці грудей та спини. В ході зазначених протиправних насильницьких дій він продовжував викрикувати на адресу потерпілої образи, супроводжуючи їх ненормативною лексикою.
Після цього, ОСОБА_7 дістав з холодильника, що стояв у зазначеній кімнаті скляну банку з кефіром ємністю 1 л. та, нехтуючи честю і гідністю потерпілої, продовжуючи діяти зі злочинним умислом, вилив кефір на голову потерпілій.
В результаті отриманих поштовхів від ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_9 зазнала фізичного болю в ділянці грудей та спини, а також зазнала при цьому психологічного приниження.
В подальшому ОСОБА_7 , вважаючи виконаними до кінця свої злочинні дії, спрямовані на фізичне та психологічне насильство щодо бабусі, приблизно об 21 год. 40 хв. того ж дня самостійно припинив нанесення їй побоїв та висловлювання образ на адресу потерпілої, що супроводжувалися ненормативною лексикою.
Таким чином, ОСОБА_7 , у зазначений вище період часу вчинив протиправні діяння, пов`язані з психологічним та фізичним насильством у відношенні своєї бабусі, ОСОБА_9 , в межах їх сумісного місця проживання, що призвело до психологічних та фізичних страждань потерпілої та до погіршення якості її життя.
Також ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення в тому, що він 03.12.2019 приблизно о 14 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 , де він мешкає разом зі своєю бабусею, ОСОБА_9 .
Саме в той час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , поєднане з насильством.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , увійшовши до спальної кімнати, оцінивши ситуацію, що склалася, спочатку наблизився до ОСОБА_9 , яка стояла посередині зазначеного приміщення, та, маючи на меті подолання будь-якого можливого спротиву з боку останньої, усвідомлюючи протиправність злочинного задуму, використовуючи свою фізичну перевагу, нехтуючи тією обставиною, що перед ним жінка похилого віку, застосовуючи силу, діючи умисно, наніс два-три удари кулаком правої руки в ділянку голови потерпілої, яка не очікувала на вище описані дії з боку онука. Потім ОСОБА_7 , продовжуючи свої протиправні дії, силою схопив за верхній одяг ОСОБА_9 та потягнув її до вітальної кімнати.
Надалі, ОСОБА_7 , перебуваючи разом з потерпілою у вітальній кімнаті, не припиняючи застосовувати фізичне насилля у відношенні ОСОБА_9 , штовхнув її руками в ділянку грудей. Від отриманого поштовху вона впала спиною на підлогу, зазнавши фізичного болю в ділянці грудей та спини. Після цього, ОСОБА_9 піднялась з підлоги та попросила припинити свої злочинні дії. Однак, ОСОБА_7 , не реагуючи на її прохання, бажаючи досягти своєї злочинної мети, знову штовхнув руками ОСОБА_9 в ділянку грудей. Від повторно отриманого поштовху потерпіла упала спиною на диван, що стояв поруч у вітальній кімнаті, зазнавши фізичного болю в ділянці грудей та спини.
В подальшому ОСОБА_7 , скориставшись тією ситуацією, що потерпіла перебуває у положенні лежачи на дивані, продовжуючи свої злочинні дії, поставив своє праве коліно на груди потерпілої та почав їх силою здавлювати, завдаючи їй фізичного болю.
Потім ОСОБА_7 , продовжуючи силою здавлювати коліном груди ОСОБА_9 , бажаючи довести до кінця злочинний задум, спрямований на відкрите заволодіння грошовими коштами останньої, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність свого діяння, відкрито заволодів грошовими коштами потерпілої в сумі 70 гривень, які витяг з правого карману, вдягнених на ній штанів.
Таким чином, ОСОБА_7 у зазначений вище період часу виконав усі дії, які вважав за необхідне, для досягнення своєї злочинної мети, спрямованої на умисне відкрите протиправне вилучення чужого майна у власника ОСОБА_9 всупереч волі останньої, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілої, так як їй було спричинено періорбітальну гематому справа, яка викликала незначні скороминучі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів і за цією ознакою відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Після цього ОСОБА_7 звернувши на свою користь відкрито викрадені гроші, з місця скоєння злочину відразу ж зник, розпорядившись викраденим в подальшому на власний розсуд.
В результаті протиправного діяння ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 70 грн.
Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілої, вчинене повторно.

Судом встановлено, що 03.12.2019 приблизно о 14 годині ОСОБА_7 знаходився за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 , де він мешкає разом зі своєю бабусею, ОСОБА_9 .
Саме в той час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень будь-якого ступеню тяжкості.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , увійшовши до спальної кімнати, оцінивши ситуацію, що склалася, спочатку наблизився до ОСОБА_9 , яка стояла посередині зазначеного приміщення, та, маючи на меті подолання будь-якого можливого спротиву з боку останньої, усвідомлюючи протиправність злочинного задуму, використовуючи свою фізичну перевагу, нехтуючи тією обставиною, що перед ним жінка похилого віку, застосовуючи силу, діючи умисно, наніс два-три удари кулаком правої руки в ділянку голови потерпілої, яка не очікувала на вище описані дії з боку онука. Потім ОСОБА_7 , продовжуючи свої протиправні дії, силою схопив за верхній одяг ОСОБА_9 та потягнув її до вітальної кімнати.
Надалі, ОСОБА_7 , перебуваючи разом з потерпілою у вітальній кімнаті, не припиняючи застосовувати фізичне насилля у відношенні ОСОБА_9 , штовхнув її руками в ділянку грудей. Від отриманого поштовху вона впала спиною на підлогу, зазнавши фізичного болю в ділянці грудей та спини. Після цього, ОСОБА_9 піднялась з підлоги та попросила припинити свої злочинні дії. Однак, ОСОБА_7 , не реагуючи на її прохання, бажаючи досягти своєї злочинної мети, знову штовхнув руками ОСОБА_9 в ділянку грудей. Від повторно отриманого поштовху потерпіла упала спиною на диван, що стояв поруч у вітальній кімнаті, зазнавши фізичного болю в ділянці грудей та спини.
В подальшому ОСОБА_7 , скориставшись тією ситуацією, що потерпіла перебуває у положенні лежачи на дивані, продовжуючи свої злочинні дії, поставив своє праве коліно на груди потерпілої та почав їх силою здавлювати, завдаючи їй фізичного болю, після чого припинив нанесення тілесних ущкоджень.
Таким чином, ОСОБА_7 , у зазначений вище період часу виконав усі дії, які вважав за необхідне, для досягнення своєї злочинної мети, спрямованої на нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, спричинивши їй періорбітальну гематому справа, яка викликала незначні скороминучі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів і за цією ознакою відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Прокурор у кримінальному провадженні та захисник обвинуваченого, не погоджуючись з вироком суду подали апеляційні скарги.

Захисник обвинуваченого просить вирок суду змінити, призначити йому покарання із застосуванням ст. 70 КК України у виді 2 років позбавлення волі шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Вважає, що призначена міра покарання занадто сувора, обвинувачений вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 125, 126-1 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, за таких обставин суд мав можливість визначити покарання шляхом поглинення.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок у зв`язку з безпідставною зміною кваліфікації кримінального правопорушення з ч.2 ст. 186 КК України на ч.1 ст. 125 КК України за епізодом від 03.12.2019, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванням ч.1, ч.4 ст. 70 КК України, та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого, внаслідок м`якості - скасувати;
Повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, що досліджені судом першої інстанції з порушенням та не повністю за епізодом обвинувачення за ч.2 ст. 186 КК України, при цьому допитати потерпілу ОСОБА_9 , допитати в якості свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , дослідити наступні письмові докази : заяву ОСОБА_9 від 09.12.2019 про вчинення 03.12.2019 її онуком ОСОБА_7 її побиття та відкритого заволодіння належним потерпілій грошовими коштами (к.п. а.с. 9- 10). слідчий експеримент від 09.01.2020 за участю потерпілої ОСОБА_9 про події від 03.12.2019 за адресою: АДРЕСА_3 (к.п., а_с.17-18)
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним та призначити покарання: за ч.1 ст. 125 КК України - 200 годин громадських робіт, за ч.2 ст. 125 - 2 роки обмеження волі, за ч.2 ст. 186 КК України - 6 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі, на підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.06.2020 у виді 2 місяців 13 днів арешту більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, призначити до відбуття покарання у виді 6 років позбавлення волі. Визнати ОСОБА_7 винним та призначити покарання за ст. 126-1 КК України - 2 роки позбавлення волі, та на підставі ч.1 ст. 70 КК України - шляхом поглинення покарання, призначеного за ст. 126-1 КК України, покаранням, призначеним за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Щодо перекваліфікації діяння з ч. 2 ст. 186 КК України прокурор зазначає, що звернення потерпілої до органу досудового розслідування за протиправними діяннями ОСОБА_7 є цілком логічне, саме через положення ст. 214 КПК України, ОСОБА_9 реалізовувала своє право на захист від протиправних посягань з боку ОСОБА_14 , та стверджувати про наявність мети у діях потерпілої, через реалізацію нею такого права, саме притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, щоб хоч на деякий час залишитися жити одній, не знаходить будь-якого підтвердження у матеріалах судової справи, та є припущенням. Остання неодноразово попереджена про кримінальну відповідальність.
Немає будь-яких підстав стверджувати, що давні неприязні відносини, конфлікти між потерпілою та ОСОБА_7 , перебувають у логічному взаємозв`язку із досягненням з боку ОСОБА_9 саме такої мети - «хоч на деякий час залишитися жити одній», висловленої судом як ймовірної, за умови, в тому числі, що ініціатором кожного з конфліктів, та як зазначене судом як доведений факт, був саме обвинувачений, а не потерпіла ОСОБА_9 , та звернення до правоохоронних органів є лише формою законної протидії протиправним посяганням
Протиправні дії обвинуваченого за епізодом від 03.12.2019 за ч.2 ст. 186 КК України підтверджуються показами потерпілої, отриманої в ході судового розгляду, а також слідчим експериментом, проведеної за участю потерпілої ОСОБА_9 , в той час як пояснення обвинуваченого є обраним способом захисту від пред`явленого обвинувачення у тяжкому кримінальному правопорушенні.
Не зрозумілими залишаються висновки суду, якими фактично на підставі тих самих показань потерпілої, наданими в судовому засіданні та в ході слідчого експерименту, підтверджується факт скоєння кримінальних правопорушень лише за епізодами від 30.11.2019, 25.12.2019, 13.05.2020 за ч.І ст. 125 КК України, від 04.01.2020 за ч.2 ст. 125 КК України, а також від 18.08.2020 за ст. 126-1 КК України, в той час, як за епізодом від 03.12.2019 в частині обвинувачення за ч.2 ст. 186 КК України, ознак складу якого судом не встановлено.
Щодо незастосування ч. 1, ч.4 ст. 70 КК України прокурор зазначає, що ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України (за епізодами від 30.11.2019, 25.12.2019, 13.05.2020), ч.2 ст. 125 КК України (епізод від 04.01.2020), ч.2 ст. 186 КК України (епізод від 03.12.2019), вчинив до постановления Жовтневим районним судом м. Харкова вироку від 22.06.2020, яким судом призначено покарання у виді 2 місяців 13 днів арешту.
Злочин, передбачений ст. 126-1 КК України ОСОБА_7 вчинив після постановления постановления Жовтневим районним судом м. Харкова вироку від 22.06.2020, а саме - 18.08.2020.
Однак, на момент ухвалення вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.04.2021, покарання за вироком від 22.06.2020 у виді 2 місяців 13 днів арешту відбуте.
Звертає увагу на ухвалу Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2015 (справа № 5-2862км15), в мотивувальній частині якої судом касаційної інстанції визначено поняття «розірвана сукупність злочинів» та додатково роз`яснено механізм призначення покарань за таких обставин.
Крім того, не додержані вимоги ст. 72 КК України, та помилково призначене покарання у перерахунку з 200 годин громадських робіт, 2 років обмеження волі та 2 років позбавлення волі, остаточно у виді 3 років 12 днів позбавлення волі, коли насправді за такої конструкції остаточне покарання складатиме 3 роки 25 днів позбавлення волі. Вважає занадто м`яким призначене судом покарання, оскільки ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше 6 разів судима яка неодноразово відбувала покарання у виді арешту у місцях позбавлення волі, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях перевиховання не стала, знову вчинила злочин стосовно тієї самої потерпілої, та в ході всього судового розгляду заперечувала свою причетність до інкримінованого у вину злочину за ч.2 ст. 186 КК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційні вимоги за виключенням доводів щодо необхідності призначення покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, та потерпілої, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла наступного.

Висновки суду відносно винності обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень 30.11.2019, 25.12.2019, 13.05.2020 за ч. 1 ст. 125 КК України, 04.01.2020 року за ч. 2 ст. 125 КК України, а також щодо кваліфікації дій за ст. 126-1 КК України в апеляційній скарзі прокурора не заперечуються. Сторона захисту оскаржує вирок суду виключно в частині призначеного покарання. Таким чином, відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Щодо подій 03.12.2019 року, які згідно пред`явленого обвинувачення кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що в діях ОСОБА_7 відсутній умисел та корисливий мотив, спрямовані на заволодіння грошовими коштами, та перекваліфікував діяння обвинуваченого в цій частині на ч. 1 ст. 125 КК України як заподіяння легкого тілесного ушкодження. Згідно вироку потерпіла ОСОБА_9 в ході допиту пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_3 разом зі своїм онуком ОСОБА_7 . Останній ніде не працює, постійно влаштовує з нею сварки.
3 грудня 2019 року ОСОБА_7 зранку буянив в квартирі, вона дала йому 110 гривень, коли вона повернулася, він вже був п`яним, забрав у неї продукти, влаштував сварку і почав вимагати гроші, ламати двері, лазив в неї по кишеням, відібрав ключі та мобільний телефон, не випускав з квартири. Кинув потерпілу на підлогу, вона вдарилась спиною об шафу, потім кинув на диван та нажав лівою ногою на грудну клітину, взяв фломастер та розмалював їй лоба, потім заліз в кишеню джинсів потерпілої та забрав 70 гривень. Вона змогла вийти на вулицю та викликати поліцію, але коли вона приїхала, ОСОБА_7 вже пішов з квартири.
Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 09.01.2020 р. потерпіла ОСОБА_9 надала показання про події 03.12.2019 р. за адресою: АДРЕСА_3 , відносно того, що ОСОБА_7 в ході зварки декілька разів вдарив її по голові та забрав грошові кошти в розмірі 70 гривень з кишені штанів. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 09-322/2020 від 28.01.2020 р., у ОСОБА_9 , мала місце періорбітальна гематома справа, яка утворилася від травматичної дії тупого твердого предмета за механізмом удара-стиснення та могла бути отримана не пізніще 04.12.2019 р, за ступенем тяжкості це легкі тілесні ушкодження, які могли утворитися за обставинами та механізмом, на які ОСОБА_9 посилається у протоколі слідчого експерименту від 09.01.2020 р. за її участю.
Допитаний обвинувачений з приводу подій 03.12.2019 року пояснив, що грошові кошти у потерпілої відкрито не забирав. Пояснив, що дійсно в ході сварок з бабусею на протязі часу, починаючи з листопада 2019 року, неодноразово штовхав її, наносив їй удари, що призводило до утворення тілесних ушкоджень. Точний час конфліктів не пам`ятає, проте зазначає, що в обвинувальному акті вірно зазначено час, місце та обставини подій.
В той же час, у нього був відсутній мотив на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , адже вони мають спільний бюджет, він особисто інколи підробляє та не має необхідності у тому, щоб заволодівати грошима бабусі проти її волі, може її час від часу попросити дати йому грошей на придбання продуктів харчування. Будь-яких дій, спрямованих на заволодіння її грошовими коштами, він не вчиняв.
При оцінці достатності доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, судом враховано, що окрім показань потерпілої ОСОБА_9 , наданих як в ході проведення за її участю слідчого експерименту, так і в судовому засіданні, інших доказів вчинення ОСОБА_7 відкритого заволодіння грошовими коштами потерпілої суду не було надано. Свідки, які були допитані судом не були безпосередніми очевидцями подій 03.12.2019 року та повідомили обставини щодо співжиття обвинуваченого і потерпілої, які їм були відомі взагалі та зі слів самої ОСОБА_9 .
Прокурор стверджує, що потерпіла була неодноразово попереджена про кримінальну відповідальність, її показання були послідовними та не суперечили іншим доказам. Разом з тим, показання ОСОБА_7 стороною обвинувачення не були спростовані. Обвинувачений повідомив, що з потерпілою вони мають спільний бюджет, оскільки він особисто інколи підробляє, необхідності примусово заволодіти коштами бабусі не має. Прокурором зворотнього не доведено. Зібрані стороною обвинувачення докази беззаперечно не вказують на наявність у ОСОБА_7 умислу та корисливого мотиву саме на заволодіння коштами, враховуючи, що сама потерпіла в цей же день вранці вже давала йому гроші. З урахуванням поведінки обвинуваченого, вчинення ним систематичних дій щодо нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, застосування психологічного та фізичного насильства, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що умисел обвинуваченого був спрямований саме на завдання потерпілій тілесних ушкоджень. Крім того, враховуючи, що обвинувачений та потерпіла проживають в одній квартирі, об`єднані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки, стороною обвинувачення достеменно не встановлено походження грошових коштів. До того ж, потерпіла повідомила, що обвинуваченого пробачила, через похилий вік та необхідність сторонньої допомоги просила звільнити його.

Прокурор звертає увагу, що суд обгрунтував висновки щодо вчинення кримінальних правопорушень 30.11.2019, 25.12.2019, 13.05.2020 за ч. 1 ст. 125 КК України, 04.01.2020 року за ч. 2 ст. 125 КК України, за ст. 126-1 КК України та відсутність ознак складу ч. 2 ст. 186 КК України, одними і тими ж показаннями потерпілої. Проте, апеляційний суд відмічає, що обставини за епізодами від 30.11.2019, 25.12.2019, 13.05.2020, 04.01.2020, 18.08.2020 року ніхто з учасників не заперечував, обвинувачений визнав винуватість у спричинені потерпілій тілесних ушкоджень та у вчиненні домашнього насильства.

Згідно з ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. При цьому відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.
Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Таким чином, на переконання колегії суддів, судом надано правильну оцінку показанням потерпілої за епізодом від 03.12.2020 року, наданим як суду так і під час слідчого експерименту, та обгрунтовано встановлено, що умисел обвинуваченого в даному конкретному випадку був спрямований саме на заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а тому його дії за вказаним епізодом слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України.

Перевіряючи вирок суду в частині призначеного покарання, колегією суддів встановлено, що при застосуванні правила повного складання призначених покарань за ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України, судом допущено помилку при перерахунку 200 громадських робіт, у зв`язку із чим апеляційні доводи прокурора в цій частині є вмотивованими, а вирок суду слід змінити. При цьому вибір способу складання покарання за ч. 1 ст. 70 КК України належить до дискреційних повноважень суду, тому апеляційний суд вважає можливим в даному випадку змінити застосований судом першої інстанції спосіб складання покарань.

Безпідставними є апеляційні доводи щодо необхідності застосування при призначенні покарання ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки за вироком від 22.06.2020 р. Жовтневого районного суду м. Харкова, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, виконаний, обвинувачений відбув призначене покарання та з урахуванням вимог п.2-1 ст. 89 КК України судимості за даним вироком не має, що виключає необхідність врахування цього вироку при призначенні покарання.

Судом обставин, які відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_7 не встановлено. Обставинами, які відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_7 , є рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, а також вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою перебуває у сімейних стосунках (окрім епізоду за ст. 126-1 КК України, де зазначена обставина є кваліфікуючою). Крім того, місцевим судом враховано характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є: за ч. ч. 1, 2 ст. 125 кримінальними проступками, за ст. 126-1 КК України нетяжким злочином, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та наявність ряду обставин, які обтяжують покарання, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий за вчинення, в тому числі, злочинів проти потерпілої, вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав та у вчиненому розкаявся формально, думку потерпілої ОСОБА_9 , яка просила суд призначити обвинуваченому покарання, передбачене законом.
З урахуванням наведеного апеляційні вимоги захисника щодо пом`якшення покарання є безпідставними. Визнання вини та щире каяття суд не визнав пом`якшуючими обставинами, навів відповідні мотиви такого рішення, з якими погоджується апеляційний суд, зазначивши, що таке визнання є формальним та про нього обвинуваченим повідомлено суд лише в ході його допиту після дослідження інших доказів у кримінальному провадженні, в ході судового розгляду обвинувачений не приносив потерпілій вибачень. Інших додаткових доводів, які б свідчили про необхідність призначення більш м`якого покарання, стороною захисту не наведено.
Підстав для призначення більш суворого покарання апеляційний суд не вбачає, оскільки з урахуванням кваліфікації дій обвинуваченого судом було призначено міру покарання за кожне кримінальне правопорушення в максимальних межах санкції статтей КК України, а доводи прокурора щодо призначення іншого покарання вмотивовані необхідністю кваліфікації дій обвинуваченого за статтею про більш тяжкий злочин.

Керуючись ст.ст.405, 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413, 414, 420, 371, 373, 374 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 квітня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 змінити в частині способу призначення остаточного покарання.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин; за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки; за ст. 126-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років 12 (дванадцяти) днів позбавлення волі.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

Головуючий

Судді: