Справа № 740/3949/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/127/22
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000230 від 30 травня 2021 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 листопада 2021 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз 12 січня 2021 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, ст. 75, 76 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю кримінальних правопорушень призначене покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області 12 січня 2021 року і за сукупністю вироків, остаточно призначене покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 1029 грн. 72 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів і документів вирішене відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Судом визнано доведеним, що

1) 29 травня 2021 року, близько 18 години, ОСОБА_6 , з метою викрадення чужого майна, зайшов до під`їзду № 4 будинку АДРЕСА_2 , звідки умисно, повторно, намагався викрасти велосипед марки «Ardis Santana», вартістю 2600 гривень, який належить потерпілій ОСОБА_9 , проте під час пошкодження обценьками замка,яким був пристебнутий велосипед, був викритий та зупинений ОСОБА_10

2) 02 червня 2021 року, близько 15 год. 50 хв., ОСОБА_6 , з метою таємного викрадення чужого майна, зайшов на територію оптової торгової бази, розташованої по АДРЕСА_3 , де шляхом подолання перешкоди у вигляді зачиненої хвіртки, проник до огородженої частини оптової бази, звідки умисно, повторно, таємно викрав велосипед марки «Ardis Fold CK20», вартістю 1450 грн., що належав ОСОБА_11 , чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не погоджується з вироком суду, вказує на його незаконність, необгрунованість та невідповідність вимогам ст. 370 КПК України, просить перекваліфікувати його дії з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України.

Аргументує тим, що розгляд справи відбувався у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, однак роз`яснення суду щодо наслідків такого розгляду були йому не зрозумілі, оскільки були роз`яснені не в повному обсязі. В результаті порушення вимог законодавства судом не було враховано та не досліджено обставини вчинення кримінального правопорушення, інкримінованого за ч. 3 ст. 185 КК України. Так, суд не врахував, що територія, на якій був скоєний злочин є публічно-доступним місцем, має вільний доступ для кожного з відвідувачів закладу торгівлі, не має охорони, на території розташоване місце для утилізації сміття.

Також поза увагою залишилися факти фальсифікації під час збирання доказів у кримінальному провадженні. Відеозапис слідчого експерименту навмисно зафіксований так, щоб створити уявлення про те,що вказана територія вважається сховищем. Сфальсифікованою, на думку апелянта, сума вартості викраденого велосипеду, оскільки велосипед вказаної марки був відсутній у переліку речових доказів, то і його вартість встановити було неможливо.

Просить апеляційний суд дослідити та врахувати, яким саме чином обвинувачений міг потрапити на територію, де був вчинений злочин, чи був у нього умисел на таємне викрадення майна.

Вважає, що суд першої інстанції ввів його в оману, дійшовши усної згоди між прокурором та ним, оскільки така угода мала бути оформлена в письмовій формі за участі адвоката, тим самим необґрунтовано засудивши його за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, в той час як його дії підлягали кваліфікації за ч. 2 ст. 185 КК України.

У поданому клопотанні обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок районного суду змінити в частині призначеного покарання, визначивши остаточне покарання, шляхом складання покарання, призначеного за цим вироком та лише частини невідбутого покарання за попереднім вироком.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги про скасування судового рішення через порушення його права на захист, прокурора, який заперечував проти аргументів сторони захисту, вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Статтею 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно сторони розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як убачається зі змісту вироку і технічного запису судового засідання обвинувачений під час судового розгляду не лише повністю визнав свою вину у вчиненні кожного з інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також не оспорював викладені в обвинувальному акті обставини, вказав на те, що все викладено вірно, у зв`язку з чим відмовився надавати показання, при цьому погодився відповідати на запитання учасників судового розгляду.

Після вступної промови прокурора, де він зазначив про увесь перелік доказів на доведення винуватості ОСОБА_6 , останній погодився з усім обсягом обвинувачення та не заперечував проти запропонованого прокурором порядку дослідження доказів.

Наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи про невідповідність вироку вимогам КПК України та порушення порядку дослідження доказів, визначеного ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснення яких було йому не зрозуміле, спростовуються матеріалами провадження з яких видно, що обвинуваченому детально, послідовно та доступно було роз`яснено його процесуальні права та суть пред`явленого обвинувачення, вони йому були зрозумілі і він дійсно погодився з усіма обставинами інкримінованих кримінальних правопорушень, які наведені в обвинувальному акті.

Також, як вбачається з матеріалів цього провадження та технічного запису судового засідання, під час обговорення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, в суді першої інстанції та порядку їх дослідження за скороченою процедурою в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, головуючий суддя детально з`ясував чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив ОСОБА_6 наслідки такого порядку розгляду кримінального провадження, в тому числі те, що в такому разі він буде позбавлений можливості оскаржувати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо неповноти дослідження обставин цього кримінального провадження і відсутності доказів винуватості ОСОБА_6 суперечать вимогам кримінального процесуального закону, оскільки судом першої інстанції проведено судовий розгляд у повній відповідності з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України та із забезпеченням необхідних умов для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При цьому, той факт що уже після оголошення вироку обвинувачений змінив свою думку щодо окремих обставин, з якими він під час судового розгляду погоджувався, згідно вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, не може бути підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про невідповідність змісту оскарженого вироку вимогам ст. 370 КПК України, зокрема з тих підстав, що в ньому не наведено оцінки кожного доказу, в тому числі висновку експертизи та даним слідчого експерименту, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України такі докази не досліджувалися в ході судового розгляду.

Під час апеляційного розгляду справи обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував, що по першому епізоду він намагався вкрасти велосипед, проте його помітив і зупинив свідок, по другому епізоду він заходив на відгороджену територію оптової бази під приводом відвідати туалет, де викрав велосипед потерпілого ОСОБА_11 , який з огляду на обмежений доступ до території, залишив велосипед не пристебнутий замком, як у першому епізоді.

Версія порушення права на захист, фальсифікація відеозапису слідчого експерименту виникла після призначення покарання, строк якого не влаштовує ОСОБА_6 , при цьому він віднайшов можливість оспорити кваліфікуючу ознаку проникнення, щоб змінити кваліфікацію, яка не завжди тягне пом`якшення покарання, з огляду на санкцію ч. 2 ст. 185 КК України та вчинення двох нових епізодів кримінальних правопорушень під час іспитового строку за попереднім вироком, де не відбуте покарання складає 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

В обивнуваченого ОСОБА_6 повністю відсутня критика до своєї поведінки, оскільки на його думку, він викрав недороге майно, у той час як потерпілі не є заможними людьми і такий транспортний засіб як велосипед має важливе значення у їх повсякденому житті.

Аналізуючи доводи обвинуваченого щодо неправильного призначення покарання і його надмірної суворості, колегія суддів приходить до висновку, що вони є безпідставними.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог Кримінального закону в повній мірі врахував ступінь тяжкості кримінальних правопорушень та кількість епізодів, конкретні обставини їх вчинення, причини припинення замаху на крадіжку і вчинення нової крадіжки велосипеда через короткий проміжок часу після невдалого замаху на крадіжку, а також відомості про особу винного.

ОСОБА_6 є особою молодого віку, працездатний, з професійно-технічною освітою, але не працює, не має стабільного джерела прибутку для забезпечення власних потреб, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, відбував покарання у місцях позбавлення волі, але після звільнення на шлях виправлення не став та продовжив поліпшувати своє матеріальне становище за рахунок викрадення майна інших громадян, притягувався до адміністративної відповідальності.

12 січня 2021 року ОСОБА_6 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України до покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України. Під час іспитового строку вже 29 травня 2021 року вчинив нове кримінальне правопорушення, що свідчить про високий ступінь ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та його небезпеку для суспільства та окремих громадян.

При вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 71 КК України, принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю вироків, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність приєднати усю частину не відбутого покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 січня 2021 року, яка становить 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

Призначення покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання. Всі ці обставини були враховані судом першої інстанції.

На переконання колегії суддів, призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж призначив суд першої інстанції, не сприятиме досягненню мети покарання.

За таких обставин, коли рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам кримінального та кримінально-процесуального законів, підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 листопада 2021 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який перебуває під вартою, у той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_12 АНТИПЕЦЬ ОСОБА_13