ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №629/5405/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/3626/21
Категорія: ч.ч.1, 2 ст.189 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові судове провадження за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 грудня 2021 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , 1971 року народження, до 31 січня 2022 року.

В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 посилаються на неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, норми європейського права та зазначають, що:

-суд першої інстанції обґрунтував наявність ризику переховування лише тяжкістю передбаченого покарання за інкримінований обвинуваченому злочин. Вважають, що наявність вказаного ризику спростовується наявність у обвинуваченого місця проживання, за яким він мешкає разом із цивільною дружиною та її неповнолітнім сином, для яких він є єдиним годувальником. Зауважили, що наразі цивільна дружина потребує хірургічного втручання через загострення хронічної хвороби, у зв`язку із чим малолітня дитина може знаходить лише із батьком;

-визнаний у цьому кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_10 помер, потерпілий ОСОБА_11 у судовому засіданні зазначав про необхідність змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт і про відсутність з його боку будь-яких претензій до останнього;

-змінений запобіжний захід на особисте зобов`язання унеможливить ризик впливу на потерпілого та свідків;

-судом першої інстанції не було зазначено жодного обґрунтування наявності ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення;

-розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без можливості застосування іншого альтернативного запобіжного заходу є прямим порушенням ЄСПЛ;

-пред`явлена ОСОБА_9 підозра у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.189 КК України, є необґрунтованою, безпідставною та недоведеною слідством. Також зазначили про допущені органом досудового розслідування порушення.

Просять ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Обвинувачений, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце судового засідання, заяв чи клопотань про особисту участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не надав, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проводився за відсутності останнього.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу, прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.189 КК України та тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, за яке може бути призначено покарання до 7 років позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_9 інкримінується вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчинена за попередньою змовою групою осіб, з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання захисників на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_9 офіційно не працевлаштований, тобто не має постійного джерела доходу, в силу ст.89 КК України не має судимості, що додатково підтверджує наявність ризику, що останній може переховуватися від правоохоронних органів та суду, або вчинити новий злочин.

Посилання сторони захисту на відсутність доказів вини ОСОБА_9 та допущені під час досудового розслідування порушення, колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначені обставини, повинні бути оцінені судом при ухвалені остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні.

Щодо посилань захисників на те, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, за яким мешкає разом із цивільною дружиною та її неповнолітнім сином, в даному конкретному випадку недостатньо свідчить про належне виконання обвинуваченими своїх процесуальних прав та обов`язків, в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Що стосується посилань в апеляційній скарзі на заяву потерпілого ОСОБА_11 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, а також відсутність з його боку претензій до останнього, то це також не є достатньою підставою для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.

Слід відзначити, що судом першої інстанції була розглянута можливість застосування до ОСОБА_9 альтернативних запобіжних заходів та зазначено мотиви неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому посилання захисників в цій частині є безпідставними.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_9 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 і відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 грудня 2021 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: