Справа № 675/870/21
Провадження № 1-кп/675/93/2021
У Х В А Л А
"01" грудня 2021 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяслав клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000262 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в :
На розгляді в Ізяславському районному суді Хмельницької області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Прокурор ОСОБА_3 подав до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів, посилаючись на те, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, яке скоєне у період іспитового строку, встановленого йому за попереднім вироком суду. Крім того, ОСОБА_4 має ряд непогашених судимостей, проживає у одному населеному пункті з потерпілим ОСОБА_6 і свідком ОСОБА_7 та перебуває з ними в дружніх відносинах, не має міцних соціальних зв`язків, відтак на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від суду або незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження, що в сукупності свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Заслухавши доводи прокурора ОСОБА_3 , який підтримав клопотання щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_5 , які заперечили проти задоволення клопотання прокурора та просили змінити ОСОБА_4 запобіжний захід на домашній арешт, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За змістом ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме: повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі «Панченко проти Росії»). Разом з цим, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У контексті п. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п. 60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

На питання про те, чи є розумним строк тримання під вартою, не можна відповісти абстрактно. Визначати, чи розумно й надалі залишати обвинуваченого під вартою, необхідно на підставі особливостей кожної конкретної справи. Подовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше - попри презумпцію невинуватості, - ніж правило поваги до особистої свободи (рішення у справі «W. проти Швейцарії»). Передусім національні судові органи мають забезпечити, щоб у будь-якому конкретному випадку досудове тримання обвинуваченої особи під вартою не перевищувало розумного строку. З цією метою вони повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, попри належну повагу до принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (п. 152 рішення ЄСПЛ у справі «Лабіта проти Італії»).

Суд погоджується з твердженням прокурора про те, що на даний час ризики можливого вчинення іншого кримінального правопорушення, переховування обвинуваченого від суду або незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження, які були підставою для обрання та продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 , не зменшились.

Так, враховуючи дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий, не одружений, офіційного місця роботи та зареєстрованого місця проживання не має, що свідчить про відсутність у нього стійких соціальних зв`язків, те, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, згідно обвинувального акту вказане правопорушення вчинене ним під час іспитового строку, встановленого за попереднім вироком суду, є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватись від суду.

Потерпілий та свідки у даному кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитувалися. З огляду на положення ч. 4 ст. 95 КПК України ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого та свідків та дослідження їх судом. Отже, продовжує існувати ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, що в свою чергу свідчить про те, що ймовірність реалізації обвинуваченим цього ризику, а також ризику втечі не зменшилася на даний час.

Тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід продовжити строк тримання під вартою на 60 днів.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, суд враховує його особу, а також тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_4 , його можливість переховуватись від суду та впливати на потерпілого та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, на думку суду, до обвинуваченого не може бути застосований більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, на чому наголошує сторона захисту.

Частина 3 ст. 183 КПК України визначає, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цією статті.

З урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_4 не має постійного джерела доходів, до затримання офіційно не працював, суд вважає, що розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним своїх процесуальних обов`язків під час даного кримінального провадження, варто залишити попередньо визначеним 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01 січня 2021 року становить 113 500 грн 00 коп, з покладенням відповідних обов`язків, пов`язаних із застосуванням застави.

Суд вказує на призначення альтернативного виду запобіжного заходу у виді застави, при виконанні якого перебування обвинуваченого під вартою буде припинено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 197, 199, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, по 29 січня 2022 року включно.

Визначити ОСОБА_4 розмір застави у виді 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 113 500 (сто тринадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 у разі внесення застави наступні обов`язки:

- прибувати до суду та прокурора за кожною вимогою;

- повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або перебування;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому проживає, без дозволу прокурора або суду.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 29 січня 2022 року включно.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави. У разі невиконання цих обов`язків застава звертається в дохід держави.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження і направити начальнику ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим - протягом п`яти днів з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1