ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 605/659/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/299/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Підгаєцького відділу Бережанської окружної прокуратури ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_6 на вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 19 липня 2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановлено йому іспитовий строк тривалістю 2 роки.

На підставі п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено процесуальні обов`язки.

Відмовлено у задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ПАТ НАСК ОРАНТА про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Вирішено скасувати арешт, накладений ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 12.08.2018 р.

Питання щодо процесуальних витрат та речових доказів вирішено.

Згідно з вироком, 05 червня 2018 року близько 22 год. 50 хв., обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог пункту 2.9 а Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, керував технічно-справним автомобілем LADA 212140, реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався, зі швидкістю близько 60-70 км/год. автомобільною дорогою Галич - Підгайці - Сатанів із с. Почмайстрівка в напрямку с. Новосілка Підгаєцького району.

Під час руху обвинувачений ОСОБА_7 в порушення вимог п.п. 1.5 ч. 1, 1.10 (в частині визначення поняття безпечна швидкість, дорожні умови, дорожня обстановка) та 12.1 ПДР України, внаслідок вживання алкогольних напоїв не враховував дорожні умови та обстановку, не обрав безпечну швидкість, смугу руху та такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним і в такий спосіб своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Внаслідок цього та в порушення п.10.1 ПДР України, обвинувачений ОСОБА_7 у продовження такого руху, перед зміною напрямку руху - виїзду на зустрічну смугу, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод, чи небезпеки іншим учасникам руху, рухаючись на 44 км + 750 м вказаної автомобільної дороги виїхав на зустрічну смугу руху.

У вказаний період часу в зустрічному напрямку своєю смугою до с. Почмайстрівка рухався мотоцикл VIPER V250R-1, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням потерпілого ОСОБА_6 з пасажиром ОСОБА_8 .

Своїми діями, обвинувачений ОСОБА_7 , в порушення п. 11.3 ПДР України, виїхав на смугу зустрічного руху, при цьому не надавши переваги водію ОСОБА_6 та створив йому небезпеку для руху і позбавив себе та потерпілого ОСОБА_6 технічної можливості уникнення дорожньо-транспортної пригоди. Рухаючись смугою зустрічного руху, обвинувачений ОСОБА_7 створив такі умови, що не зміг забезпечити безпеку дорожнього руху та допустив зіткнення керованого автомобіля LADA 212140 із мотоциклом VIPER V250R-1, які в первинний момент контактували між собою передніми частинами.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла VIPER V250R-1 потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у виді травми правої нижньої кінцівки у вигляді відкритих багато відламкових переломів тіл стегнової кістки та кісток гомілки у середній третині з пошкодженням м`яких тканин в цих ділянках - рваними ранами, які за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень.

Дорожньо-транспортна пригода перебуває у прямому причинному зв`язку із порушенням обвинуваченим ОСОБА_7 вищевказаних вимог ПДР України та спричиненням тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_6 .

В апеляційних скаргах:

-прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді 3 років та 2 місяців позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Свої вимоги мотивує тим, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є незаконним та необґрунтованим, а тому вирок підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Також судом не враховано, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд першої інстанції, обираючи вид та строк покарання ОСОБА_7 , не в повній мірі врахував суспільну небезпечність вчиненого злочину, який хоча вчинений з необережності, проте відноситься до категорії тяжких злочинів, основною причиною його вчинення стало грубе порушення вимог ПДР України. Також вважає, що судом неналежно оцінено факт, що обвинувачений керуючи автомобілем перебував у стані алкогольного сп`яніння (4,05 проміле), що відповідає ознакам тяжкого отруєння алкоголем і свідчить про підвищену суспільну небезпечність його як учасника дорожнього руху. Стверджує, що судом у вироку не наведено будь-яких мотивів, із яких він дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування ним призначеного покарання.

-потерпілий у зміненій апеляційній скарзі просить скасувати вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 19 липня 2021 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції порушено його права передбачені ст. 56 КПК України, так як він не був належним чином повідомлений про дату та час розгляду кримінального провадження. Зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять належних відомостей про отримання ним повідомлення про призначення судового розгляду на 19 липня 2021 року будь-яким із передбачених ч.1 ст. 135 КПК України способів. Стверджує, що суд першої інстанції не мав правових підстав для розгляду провадження в порядку ч.3 ст. 349 КПК України так як ОСОБА_7 не визнавав цивільного позову, а зі змісту ч.3 ст. 349 КПК України вбачається, що якщо принаймні одна з обставин, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні заперечується стороною, спрощену процедуру судового розгляду застосовано бути не може. Також, ОСОБА_6 звертає увагу суду на те, що внаслідок розгляду провадження в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, суд першої інстанції безпідставно застосував до обвинуваченого ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженого вироку та суті поданих апеляційних скарг,

пояснення представника потерпілого, який підтримав змінену апеляційну скаргу потерпілого,

пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення лише в частині підстав для скасування вироку і також просив призначити новий розгляд в суді першої інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону,

думку обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти доводів апеляційних скарг і просили залишити вирок без змін,

перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції з`ясував наступне.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що оскаржений вирок наведеним вимогам кримінального процесуального закону не відповідає.

Згідно з частиною 3 статті 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Обов`язковою умовою застосування такого порядку судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.

Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не дотримався.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження потерпілим ОСОБА_6 , під час судового розгляду було заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 та ПАТ НАСК Оранта, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому потерпілий просить стягнути з відповідачів в його користь 450 000,00 грн. моральної шкоди, та 169 487, 78 грн. матеріальної шкоди солідарно.

Як зазначено у вироку обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні заявлений потерпілим цивільний позов визнав лише частково і заперечував доведеність усіх понесених потерпілим матеріальних витрат та розміру завданої злочином моральної шкоди.

Також, як видно зі змісту журналів судових засідань та їх технічних записів, у тому числі від 21 грудня 2020 року і 19 липня 2021 року, суд першої інстанції лише провів допит потерпілого, але не досліджував безпосередньо в судовому засіданні додані до цивільного позову докази, а також докази інших обставин, якими у вироку обґрунтована відмова в задоволенні цивільного позову.

Таким чином, суд першої інстанції при розгляді і вирішенні цивільного позову допустив неповноту судового розгляду, що відповідно до вимог ст.ст.409,410 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Крім того, в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції не вжив передбачених законом заходів для належного повідомлення потерпілого про дату і час проведення судового засідання 19 липня 2021 року, в ході якого було досліджено відомості про особу обвинуваченого і проведено судові дебати та за результатами якого ухвалено оскаржений вирок.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 КПК України під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий, зокрема, має право бути завчасно повідомленим про час і місце судового розгляду, брати участь у судовому провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Згідно ч. 1 ст. 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судове засідання 19 липня 2021 року проведено судом першої інстанції без участі потерпілого ОСОБА_6 , що підтверджується журналом судового засідання.

При цьому передбачених ст.136 КПК України відомостей про належне повідомлення потерпілого про час та місце судового засідання, призначеного на 19 липня 2021 року, матеріали провадження не містять.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість викладених в апеляційній скарзі потерпілого доводів, що судом першої інстанції порушено його права передбачені ст. 56 КПК України, так як він не був належним чином повідомлений про дату та час розгляду кримінального провадження, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив істотне порушення норм кримінального процесуального кодексу, яке згідно ч.2 ст.412, ч.1 ст.415 КПК України є безумовною підставою для скасування оскарженого та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

Також, відповідно до вимог статей 370, 419, 416 КПК України у разі встановлення апеляційним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставами для скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, апеляційний суд не може залишити поза увагою доводи апеляційних скарг прокурора і потерпілого в частині призначеного покарання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ККС ВС від від 08.12.2021 у справі № 263/5194/15-к.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі прокурора і потерпілого доводи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції належним чином не мотивував свого рішення при визначенні обвинуваченому ОСОБА_7 строків покарання та звільненні від його відбування з іспитовим строком.

Фактично суд першої інстанції належним чином не врахував ні думку потерпілого, який просив призначити суворе покарання, ні обставини, що обтяжують покарання (вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння) та призначив ОСОБА_7 основне і додаткове покарання в мінімальному розмірі, який встановлений ч.2 ст.286 КК України.

Також, у вироку не наведено конкретних відомостей, які свідчать про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання, не наведено таких якостей його особистості, які би підтверджували висновки суду щодо можливості виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства.

За встановлених в ході судового розгляду обставин, які наведені в оскарженому вироку, призначення ОСОБА_7 і основного, і додаткового покарання в мінімальному розмірі не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а його звільнення від відбування основного покарання з іспитовим строком є необґрунтованим.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для цього кримінального провадження, створити сторонам необхідні умови для забезпечення рівних прав у наданні доказів на підтвердження своїх позицій і доведенні перед судом їх переконливості та ухвалити рішення, яке відповідає усім вимогам кримінального і кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга потерпілого задоволенню, а вирок суду скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404,407,409,410,412,413,415,419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Підгаєцького відділу Бережанської окружної прокуратури ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 19 липня 2021 року скасувати і призначити в цьому кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 новий судовий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Головуючий

Судді