УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року

м. Київ
справа № 750/655/19
провадження № 51-398 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши спільну касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на ухвалу колегії суддів Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року,
встановив:
Ухвалою колегії суддів Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2021 рокузалишено без задоволення заяви засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку Чернігівського обласного суду від 1 червня 2001 року,яким ОСОБА_4 було засуджено за пунктами «б», «г», «е», «і» ст. 93 Кримінального кодексу України в редакції 1960 року (далі КК 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі, та ухвали Верховного суду України від 9 жовтня 2001 року,за нововиявленими або виключними обставинами.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, засуджений та його захисник звернулися зі скаргами до апеляційного суду, які ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року було залишено без задоволення, а ухвалу місцевого суду без зміни.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 порушили питання про перегляд зазначених судових рішень в касаційному порядку.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на наступне.
Так, стадія перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами має свої особливості та спеціальні завдання, якими є перевірка законності та обґрунтованості судових рішень, які набрали законної сили, а не розгляд обвинувачення по суті, що ґрунтується на загально-правовому принципі остаточності судових рішень.
При цьому, перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами є різними процедурами, які здійснюються за наявності відповідних обставин, передбачених кримінальним процесуальним законом.
Зокрема, відповідно до положень ч. 2 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) нововиявленими обставинами слід вважати: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Крім того, системне тлумачення статей 459, 462, 91 КПК вказує на те, що нововиявлені обставини мають такі ознаки: вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення; перебувають в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення; мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Натомість, згідно з ч. 3 ст. 459 КПК виключними обставинами визнаються:встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом; встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.
Разом з тим, необхідно пам`ятати, що перегляд за нововиявленими або виключними обставинами є надзвичайною (екстраординарною) процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.
Так, посилання у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_4 та його захисника на Рішення Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року як на виключну обставину для перегляду судових рішень щодо засудженого, є необґрунтованими.

Зокрема, Рішенням № 6-р(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року, яким визнано такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними), ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі, Конституційний Суд Українизобов`язав Верховну Раду привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 КК, у відповідність до Конституції та цього Рішення.

Однак, визнання неконституційними приписів ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 82 КК, не є підставою для перегляду судових рішень за виключними обставинами, оскільки вказані норми закону України про кримінальну відповідальність регулюють питання умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, які відповідно до положень ст. 537 КПК вирішуються судом під час виконання вироків в порядку, визначеному ст. 539 КПК.
З приводу тверджень засудженого та його захисника щодо наявності такої виключної обставини як рішення ЄСПЛ, то вони є неспроможними, так як згідно з п. 2 ч. 5 ст. 461 КПК заяву про перегляд судового рішення з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, може бути подано особою, на користь якої постановлено рішення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною. Тобто, таке рішення ЄСПЛ має бути саме щодо особи, котра звертається із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами.
Проте у касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посилаючись на практику ЄСПЛ, вказують рішення, які постановлені відносно інших осіб, а не щодо самого ОСОБА_4 . При цьому, зі змісту їх касаційної скарги не вбачається жодної інформації про здійснення перегляду ЄСПЛ судових рішень щодо засудженого.

Таким чином, касаційна скарга засудженого та його захисника не містить передбачених ч. 3 ст. 459 КПК підстав для здійснення кримінального провадження за виключними обставинами.
Що ж стосується доводів засудженого та його захисника щодо істотних порушень місцевим судом вимог кримінального процесуального закону при розгляді заяви ОСОБА_4 про перегляд судових рішень щодо нього за нововиявленими або виключними обставинами, та безпідставного, на їх думку, невизнання судом нововиявленими обставини, наведені засудженим у його заявах, то вони були предметом перевірки суду апеляційної інстанції й мотивовано визнані необґрунтованими, з чим погоджується й колегія суддів.
Як вбачається з копій судових рішень, засуджений ОСОБА_4 звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова із заявами про перегляд вироку Чернігівського обласного суду від 1 червня 2001 року та ухвали Верховного суду України від 9 жовтня 2001 року в порядку глави 34 КПК. На думку засудженого, нововиявленими обставинами є істотні порушення кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо нього, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і неповнота судового розгляду. Також він оспорює докази, разом з цим, не визнає своєї вини та вказує на невідповідність призначеного йому судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину. При цьому, виходячи з приписів ст. 461 КПК, невідповідність призначеного особі покарання взагалі не є підставою для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами.
Місцевий суд, діючи у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, належним чином розглянувши заяви засудженого ОСОБА_4 та встановивши, що вказані ним підстави, не є нововиявленими чи виключними в розумінні положень частин 2, 3 ст. 459 КПК, дійшов мотивованого висновку, з яким погодився й апеляційний суд, про залишення їх без задоволення.
При цьому, суд правильно відмовив у задоволенні клопотань засудженого щодо дослідження усіх доказів, повторного призначення експертизи, виклику свідків, оскільки перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинамиє так званою ревізійною стадією, в ході якої суд не розглядає справу по суті, вона не є повторною апеляцією чи касацією та не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження й усунення суперечностей у доказах. Натомість суд на цій стадії лише надає оцінку доводам учасників судового провадження щодо наявності у кримінальному провадженні обставин, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, а також щодо можливості впливу цих обставин на правильність судового рішення, яке належить переглянути.
Відтак, незгода ОСОБА_4 з доведеністю його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого пунктами «б», «г», «е», «і» ст. 93 КК 1960 року, з призначеним йому покаранням за вказаний злочин, його сумніви щодо зібраних у справі доказів і висновків досудового слідства та суду, не належать до визначеного законом предмета перегляду судових рішень згідно з главою 34 КПК.
Також апеляційним судом було надано оцінку твердженням засудженого щодо необхідності розгляду його заяв про перегляд судових рішень щодо нього за нововиявленими або виключними обставинами судом присяжних й правильно визнано їх безпідставними, оскільки відповідно до ст. 31 КПК та правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 4 листопада 2019 року (справа № 496/4533/17), для такої стадії судового провадження не передбачено кримінальним процесуальним законом можливості здійснення кримінального провадження судом присяжних. Вказане обумовлено її відмінностями від стадії провадження в суді першої інстанції, пов`язаними з межами та процедурою судового розгляду, їх спеціальним завданням (перевірка законності та обґрунтованості судового рішення), а також наявністю іншого процесуального статусу особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження з перегляду судового рішення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК перевірив всі доводи апеляційних скарг засудженого та його захисника, які є аналогічними тим, що зазначені ними у їх касаційній скарзі, та навівши підстави прийнятого рішення, обґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність у заявах засудженого ОСОБА_4 обставин, які у розумінні ст. 459 КПК можуть бути підставами для перегляду судових рішень щодо нього за нововиявленими чи виключними обставинами.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, не встановлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення спільної касаційної скарги засудженого та його захисника.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за спільною касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 на ухвалу колегії суддів Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 січня 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_3