Справа 688/4408/15-к
№ 1-в/688/151/21
Ухвала
Іменем України
02 листопада 2021 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника ДУ «Шепетівська виправна колонія (№98)» ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі засідань у м. Шепетівка заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

встановив:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення. За період відбування покарання характеризується позитивно, вину у вчиненні злочину визнає, щиро розкаюється.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 заяву підтримали та просили її задовольнити. Засуджений зазначив, що працював, на даний час не працює через хворобу, має 2 заохочення.

Представник виправної колонії та прокурор проти задоволення заяви заперечили, посилаючись на відсутність доказів того, що засуджений своєю працею та поведінкою довів своє виправлення.

Дослідивши матеріали заяви, заслухавши представника виправної колонії, засудженого, його захисника, думку прокурора, суд дійшов висновку, що заява про умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Судом встановлено, що вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03.06.2015 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 304, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки. Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 19.11.2015 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03.06.2015 року ухвалено виконувати самостійно. Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15.04.2016 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна, крім житла. ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України визнано невинуватим та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України. Даним вироком зараховано ОСОБА_5 у строк відбування покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 21 вересня 2015 року по день набрання цим вироком законної сили включно. Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 25.07.2016 року вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15.04.2016 року щодо ОСОБА_5 залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.07.2017 року, вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 25 липня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишено без змін.

Початок строку: 21.09.2015 року, кінець строку: 16.12.2021 року.

Відбута частина покарання станом на 29.10.2021 року становить 6 років 11 місяців 13 днів. Невідбута частина покарання станом на 29.10.2021 року становить 1 місяць 17 днів.
Таким чином, засуджений ОСОБА_5 відбув частину покарання, за яке можливе застосувати умовно-дострокове звільнення.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, підстава для умовно-дострокового звільнення складається з двох обов`язкових елементів: доведення засудженим сумлінною поведінкою і ставленням до праці свого виправлення (дотримання режиму відбування покарання; виконання покладених на засудженого законних обов`язків; прагненням своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин; постійна свідома участь у суспільно-корисній праці; систематичне виконання трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи) та фактичне відбуття певної частини призначеного йому строку покарання.

Під виправленням засудженого слід розуміти усунення з його психіки порочних нахилів, що сприяють вчиненню злочину, та одночасне прищеплення йому таких поглядів і звичок у дисципліні праці і поведінки, у побуті, колективі, суспільстві, які виключають можливість вчинення нових злочинів.

Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого у цілому.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.02р., суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
Застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є не обов`язком суду, а правом і таке звільнення може бути застосоване лише за певних умов.
За даними характеристики, довідки про заохочення і стягнення, щоденника індивідуальної роботи із засудженим ОСОБА_5 з 28.09.2015 року утримувався в державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор». За період утримання характеризувався негативно, допустив чотири порушення вимог режиму утримання, за що чотири рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашені у встановленому законом порядку, заохочень не мав.

З 20.08.2016 року відбуває покарання в державній установі «Шепетівська виправна колонія (№ 98)». За період відбування покарання характеризується негативно, допустив дванадцять порушень вимог режиму відбування покарання, які виражалися в порушенні розпорядку дня установи, невиконанні законних вимог представників адміністрації, вживанні нецензурної лайки, порушенні форми одягу, за що дванадцять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі один раз поміщався у ДІЗО. Вісім стягнень погашено у встановленому законом порядку, одне зняте, інші не зняті та не погашені. Має два заохочення.

У відношенні до представників адміністрації колонії грубості не проявляє, у відношенні до засуджених безконфліктний.

Засуджений ОСОБА_5 не бере участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу, до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок потягу не проявляє.

У роботі самодіяльних організацій участі не бере, соціально-корисної активності в організаціях їх роботи не проявляє.

Засуджений ОСОБА_5 перебуває на профілактичному обліку як особа схильна до самогубства.

За весь період відбування покарання ОСОБА_5 має 2 заохочення (від 03.01.2018 та 04.04.2019), надані за сумлінну поведінку та ставлення до праці, що свідчить про їх несистематичність.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого.

На переконання суду, одна лише обставина, що засуджений визнає вину у скоєнні злочину та має декілька заохочень не може свідчити про його виправлення.

Так, суд звертає увагу й на те, що ОСОБА_5 за весь період відбування покарання має 16 стягнень, 12 з яких погашено, 1 знято та 3 непогашено.

Також з щоденника індивідуальної роботи із засудженим слідує, що станом на 01.10.2021 року оцінка поведінки засудженого, що включає відомості про працевлаштування, показники дотримання правил поведінки, встановлених КВК та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання вимог безпеки праці, є незадовільною та до засудженого недоцільно застосовувати заходи заохочення.
Крім того, протягом 2017-2019 р.р. адміністрація колонії відмовляла засудженому у переведенні до дільниці соціальної реабілітації, в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, в застосуванні умовно-дострокового звільнення, посилаючись на те, що засуджений не стає, не став на шлях виправлення та не довів своє виправлення.

Даних про хворобу засудженого, яка перешкоджає йому працювати, навчатися, брати активну участь у житті засуджених матеріали справи не містять, за твердженням начальника відділення ОСОБА_5 не бажає працювати, брати участь у програмах виховного впливу, не є членом ради колективу засуджених.

Таким чином, суд враховує поведінку засудженого протягом усього строку відбування покарання, характеризуючі матеріали на засудженого, та дійшов висновку, що матеріали справи не свідчать про виправлення засудженого.
Матеріали справи в своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

З огляду на зазначене, і те, що процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці не довів свого виправлення, а тому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання до нього не може бути застосовано.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 395, 537, 539 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з моменту її оголошення.

Повний текст ухвали складено 03 листопада 2021 року.

Суддя Алла ЦІДИК