Дата документу 23.11.2021 Справа № 330/188/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 330/188/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1342/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізький апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Суми, громадянина України, який має вищу освіту, працює торговим представником у компанії Proctor&Gamble, одружений, має двох неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_10

потерпіла ОСОБА_8 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 07 червня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, і призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на 2 роки, якщо він протягом зазначеного іспитового строку не скоїть новий злочин, при цьому покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки:
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації
Контроль за поведінкою ОСОБА_6 покладено на орган виконання покарання за місцем проживання засудженого.
Судові витрати у розмірі 8826,3 грн на проведення експертиз віднесено за рахунок держави.
Скасовано арешт, накладений на автомобіль BMW-318 ТІ реєстраційний номер НОМЕР_1 ухвалою Якимівського районного суду від 28 квітня 2020 року (провадження 1-кс/330/248/2020, справа № 330/756/20), на підставі ч.4 ст.174 КПК України.
Скасовано арешт, накладений на автомобіль Subaru Forester реєстраційний номер НОМЕР_2 ухвалою Якимівського районного суду від 28 квітня 2020 року (провадження 1-кс/330/247/2020, справа № 330/756/20), на підставі ч.4 ст.174 КПК України.
Вирішена доля речових доказів.
Цивільна позови, заявлені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 просить змінити вирок в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на той же строк.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Вказує, що ОСОБА_6 вчинив правопорушення, яке в подальшому призвело до смерті її сина ОСОБА_11 .

Вважає, що обвинувачений який нібито визнав вину, однак щирого каяття ніхто, крім суду, в його діях не побачив.

Обвинувачений в судовому засіданні почав доводити, що саме потерпілий перевищив швидкість, що і стало причиною ДТП, однак вказане суперечить матеріалам справи.

Крім того, зазначає, що санкція статті передбачає додаткове покарання, однак суд не застосував його.

Також, при призначенні покарання суд не врахував, що у померлого залишилось 3 дітей, ОСОБА_6 не прийняв міри до відшкодування заявленої матеріальної шкоди потерпілим.
В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілої захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_10 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок - без змін.
Зазначає, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив докази, які були долучені до обвинувального акту та дійшов висновку, що всі докази є належними та допустимими, вони узгоджуються між собою. На підставі належних доказів суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 винен у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Призначаючи покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки, суд врахував: особу обвинуваченого, тяжкість скоєного кримінального правопорушення, дії іншого водія, обставини, що пом`якшують покарання, наявність страхового полісу у ОСОБА_6 .
Стосовно твердження потерпілої про те, що ОСОБА_6 посилався на перевищення ОСОБА_11 швидкості руху, яке стало причиною ДТП, вказане було встановлено згідно з висновком експерта від 09 грудня 2020 року №19-246, а тому подія ДТП відбулась з вини обох водіїв.
Щодо не застосування до ОСОБА_6 додаткового покарання, суд дійшов такого висновку з урахування особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного злочину, щирого каяття, добровільного відшкодування матеріальних коштів на лікування потерпілого та завданих моральних збитків, а також тієї обставини, що ОСОБА_6 має родину, на його утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей, його робота пов`язана з керування транспортного засобу, він є єдиним працюючим членом родини.
Крім того, на час скоєння злочину санкція ч.1 ст.286 КК України передбачала альтернативу призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами - з таким покаранням або без такого.

Згідно з вироком суду, 26 квітня 2020 року приблизно о 16:15 водій ОСОБА_6 керував автомобілем Subaru Forester реєстраційний номер НОМЕР_2 рухався по вул.Першотравнева в смт.Кирилівка Якимівського району Запорізької області, з боку вул.Коса Федотова в напрямку пр.Азовського зі швидкістю 75,87-77,39 км/год, чим перевищив максимальну дозволену швидкість в населеному пункті.
В цей же час, водій ОСОБА_11 керував автомобілем BMW-318 реєстраційний номер НОМЕР_3 рухався по пр.Азовському в напрямку вул.Першотравнева зі швидкістю близько 76,8-77,9 км/год.
На шляху прямування водій ОСОБА_6 , рухаючись по другорядній дорозі, на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг, своєчасно не знизив швидкість перед перехрестям з головною дорогою, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», маючи технічну можливість уникнути зіткнення, не дав дорогу транспортному засобу, який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, в`їхав на перехрестя вул.Першотравнева та пр.Азовського, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем BMW-318 реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався по головній дорозі.
В результаті зіткнення водію автомобіля BMW-318 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_11 були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження. ІНФОРМАЦІЯ_2 о 18:36 ОСОБА_11 помер у лікарні від тромбофлебіту глибоких вен обох нижніх кінцівок, що ускладнилось розвитком тромбоемболії легеневої артерії.
Своїми діями ОСОБА_6 , порушив п.п. 16.11, 33 (дорожній знак 2.1) Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
16.11. «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»
33 Дорожні знаки. 2. Знаки пріоритету. 2.1 "Дати дорогу". Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.
Порушення п.п. 16.11, 33 (дорожній знак 2.1) ПДР України, вчинені водієм ОСОБА_6 знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.
Згідно з висновком судової медичної експертизи № 22 від 18 травня 2020 року, у ОСОБА_11 незадовго до госпіталізації мали місце ушкодження у вигляді саден волосистої частини голови, забійної рани правої щоки, закритого перелому верхньої третини правої стегнової кістки, відкритого перелому верхнього кінця правої великої гомілкової кістки із забійною раною в ділянці передньої поверхні.
У живої людини ушкодження у вигляді закритого перелому верхньої третини правої стегнової кістки, відкритого перелому верхнього кінця правої великої гомілкової кістки із забійною раною в ділянці передньої поверхні кваліфікуються за наслідками травми не менше ніж середнього ступеню тяжкості за ознакою відсутності небезпеки для життя та таке, що викликає тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижня /більш як 21 день.
Згідно з висновком судової медичної експертизи № 546/к від 13 листопада 2020 року, виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_11 з настанням смерті у прямому причинно-наслідковому зв`язку не перебувають.
Крім того, потерпілими були заявлені позови щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди. Так, потерпілою ОСОБА_9 - дружиною ОСОБА_11 був заявлений цивільний позов на суму 326774,44 грн матеріальної шкоди та 500 000 грн моральної шкоди. Потерпілою ОСОБА_8 було заявлено позов про відшкодуванням 500 000 грн моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, потерпілих, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги потерпілої та вважала вирок законним і обґрунтованим; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти доводів та вимог апеляційної скарги потерпілої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і вірно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.286 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, в тому числі із застосуванням положень статті 75 КК України, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, який відповідно до вимог ст.12 КК України, є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується по місцем проживання та роботи, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, вчинив злочин з необережності.

Також суд першої інстанції послався на наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме - щире каяття у скоєному, сприяння розслідуванню злочину, добровільне надання гроші на лікування ОСОБА_11 та в рахунок моральної шкоди, в загальній сумі 92000 грн.

Згідно з досудовою доповіддю ризики небезпеки ОСОБА_6 для суспільства та вчинення ним повторного кримінального правопорушення є низькими.

В апеляційній скарзі не наведено переконливих аргументів на спростування висновків суду першої інстанції.

Посилання апелянта на відсутність у обвинуваченого ОСОБА_6 щирого каяття, є безпідставними.

Доводи обвинуваченого в суді першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_11 порушень ПДР, а саме, перевищення швидкості руху, яке знаходиться в причинному зв`язку з ДТП, не суперечать матеріалам кримінального провадження та підтверджуються висновком експерта №19-246 від 09 грудня 2020 року.
Отже, такі доводи обвинуваченого не свідчать про відсутність в нього щирого каяття та заперечення своєї вини, а доводи потерпілої про протилежне, на думку колегії суддів, є помилковими.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд дотримався вимог ст.65 КК України, а також обґрунтовано застосував положення ст.75 КК України, звільнивши обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням, але на максимальний строк, з покладенням певних обов`язків.

Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим так і іншими особами.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, з огляду на таке.

Санкція ч.1 ст.286 КПК України на час вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення в частині додаткового покарання була альтернативною, тобто передбачала можливість призначення основного покарання з позбавленням права керування транспортними засобами або без такого.

В матеріалах провадження відсутні відомості про те, що ОСОБА_6 раніше притягувався до відповідальності за порушення на транспорті. Обставини, що обтяжують покарання, відсутні. Обвинувачений працює, характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Тому, висновки суду про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення його права керувати транспортними засобами, є обґрунтованими.

Посилання в апеляційній скарзі потерпілої на те, що обвинувачений ОСОБА_6 не прийняв міри до відшкодування заявленої матеріальної шкоди потерпілим, колегія суддів звертає увагу на таке.
Як зазначено вище, згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_6 добровільно передав грошові кошти на лікування ОСОБА_11 та в рахунок відшкодування моральної шкоди 92000 гривень, що не оспорюється і самими потерпілими.

Судом встановлено, що в ході судового розгляду доведене обвинувачення в скоєнні ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Згідно з висновком судових медичних експертиз, виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_11 у прямому причинному зв`язку з настанням смерті останнього не перебувають.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про залишення цивільних позовів, заявлених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданою кримінальним правопорушенням, без розгляду.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає, оскільки доводи, викладені в зазначеній скарзі, правильності висновків суду не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 07 червня 2021 року, стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4