Провадження №11-кп/801/1513/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
та його захисника ОСОБА_8
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22.12.2021 року,
якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника про скасування запобіжного заходу, продовжено строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 19.02.2022 включно, відносно :
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п.7 ч.2 ст.115 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.7 ч. 2 ст. 115 КК України.
У ході судового провадження прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження строку дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, а саме те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого умисного злочину, раніше судимий, а тому він може чинити тиск на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні, може переховуватись від суду, а також обвинувачений ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Крім того, до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 . Вказане клопотання мотивовано тим, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04.08.2021 ОСОБА_7 засуджено до чотирьох місяців арешту, даний вирок набрав законної сили, однак не виконується у зв`язку із тим, що у вказаному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
А тому, захисник ОСОБА_8 у своєму клопотанні просить суд скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 та на підставі ст. 90 КВК України залишити ОСОБА_7 за місцем тримання під вартою у слідчому ізоляторі Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» для подальшого відбування покарання призначеного вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04.08.2021 у виді чотирьох місяців арешту.
У ході судового провадження захисник ОСОБА_8 клопотання підтримав з мотивів викладених у ньому та просив суд його задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав клопотання захисника.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2021 року у клопотанні захисника ОСОБА_8 про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 відмовлено.
Продовжено строк дії обраного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 19.02.2022 включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22.12.2021 року скасувати, а клопотання захисника про скасування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу задовольнити.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим з тих підстав, що 04.08.2021 року ОСОБА_7 в іншому кримінальному провадженні було засуджено за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 4 місяців арешту. Даний вирок набрав законної сили, але не виконується, так як кожні 60 діб ОСОБА_7 судом продовжується термін тримання під вартою. Вважає, що у вказаному кримінальному провадженні вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п.7 ч.2 ст.115 КК України не доведено і судом не встановлено, а аналіз досліджених судом доказів, свідчить про відсутність в його діяннях складу зазначеного злочину. Виконання вироку від 04.08.2021 відносно останнього не буде перешкоджатиме розгляду вказаного кримінального провадження, а навпаки відпадає необхідність у застосуванні відносно ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як буде досягнуто мету, передбачену ст.177 КПК України. Звернув увагу суду на те, що ОСОБА_7 невиправдано утримувався в умовах неволі більше року.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Обвинувачений ОСОБА_7 апеляційну скаргу свого захисника підтримав в повному обсязі і також просив їх задовольнити, посилаючись на викладенні в них доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, заперечення прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
При вирішенні питання про відмову у задоволенні клопотання захисника щодо скасування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та задовольняючи клопотання прокурора щодо продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 19.02.2022 р., суд першої інстанції встановив та виходив з того, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.12.2020 відносно обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. В подальшому, ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 23.03.2021, від 21.05.2021, від 15.07.2021, від 08.09.2021 та від 26.10.2021 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжувався строком на 60 днів.
Суд першої інстанції вважав за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки останній відповідно до обвинувального акту обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, до затримання не працював та не мав постійного джерела доходу, зареєстрований на території Донецької області, до затримання проживав у хостелі. Також вважав, що прокурором доведені ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 вчинив інкримінований злочин під час того, як у провадженні суду перебувало кримінальне провадження відносно нього, до затримання не працював та не мав офіційного джерела доходу, а тому він може продовжувати вчинювати злочини, оскільки не має постійного місця проживання, до затримання тимчасово проживав у хостелі, не одружений, не має стійких соціальних зв`язків, а тому може переховуватись від суду, оскільки обвинуваченому ОСОБА_7 відоме місце проживання потерпілого та свідків, він може чинити тиск на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні, а також обвинувачений ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
При цьому, суд першої інстанції звернув увагу на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вказаному кримінальному провадженні був застосований 26.12.2020, а вирок відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України було ухвалено пізніше, лише 04.08.2021. Зазначений вирок набрав законної сили, був звернений до виконання, однак не виконується у зв`язку із тим, що у вказаному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Висновків щодо скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вказаному кримінальному провадженні суд не дійшов, оскільки прокурором повністю наведено та підтверджено ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Також залишення обвинуваченого ОСОБА_7 для подальшого відбування покарання у виді чотирьох місяців арешту, у подальшому, після відбуття зазначеного покарання може призвести до повторного застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у вказаному кримінальному провадженні. У разі доведення вини обвинуваченого ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні та ухвалення відносно нього відповідного вироку, судом при призначенні покарання буде враховано вимоги ч. 4 ст. 70 КК України.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, п.7 ч.2 ст.115 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесене до особливо тяжкого злочину.
Це узгоджується також із нормою п.4 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника щодо скасування останньому продовженого судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Проте, колегія суддів вважає, що фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину, закінченого замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з хуліганських мотивів, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, який є особою раніше не судимою, відсутність постійного місця роботи, постійного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, наявність зареєстрованого місця проживання в Донецькій області, постійного місця проживання в м. Вінниці в хостелі, власником якого є потерпілий ОСОБА_9 вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

Продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України. Судом щодо висловленої в судовому засіданні позиції захисника та обвинуваченого, наведені достатні мотиви для відмови в скасуванні застосованого запобіжного заходу.
Також апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вказаному кримінальному провадженні був застосований 26.12.2020, а вирок відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України було ухвалено лише 04.08.2021. Зазначений вирок набрав законної сили, був звернений до виконання, однак не виконується у зв`язку із тим, що у вказаному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Проте, залишення обвинуваченого ОСОБА_7 для подальшого відбування покарання у виді чотирьох місяців арешту, у подальшому, після відбуття зазначеного покарання може призвести до повторного застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у вказаному кримінальному провадженні. Разом з тим, у разі доведення вини обвинуваченого ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні та ухвалення відносно нього відповідного вироку, судом при призначенні покарання буде враховано вимоги ч. 4 ст. 70 КК України.
За таких обставин, апеляційний суд зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши у сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин, зокрема вчинення останнім кримінального правопорушення з урахуванням характеру насильницьких протиправних дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , а також даними про особу обвинуваченого вважає, що буде достатнім та обґрунтованим продовження застосованого до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Що також дає підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Разом з тим, слушними є доводи апеляційної скарги захисника щодо тривалого судового розгляду вказаного кримінального провадження, на що також апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції, якому необхідно вжити всіх заходів щодо недопущення затягування розгляду кримінального провадження та розглянути справу у розумні строки і постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги викладених в ній висновків суду не спростовує.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22.12.2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника про скасування запобіжного заходу, продовжено строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 19.02.2022 включно відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.7 ч.2 ст.115 КК України - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4