справа №619/4685/21
провадження №1-кс/619/1143/21
Ухвала
Суть питання, що вирішується ухвалою.
Представник володільця майна у судове засідання не з`явився, надавши заяву про підтримання клопотання та розгляд без його участі.
Прокурор у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис в явочному листі.
Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (ч. 2 ст. 174 КПК України).
У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.
Слідчий суддя, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов висновку про розгляд клопотання за відсутності особи, яка заявила клопотання, та особи, за клопотанням якої було арештовано майно.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Постановою старшого слідчого СВ ВП №3 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 07.10.2021 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України закріплено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Як убачається з наданої довіреності 01.04.2019 ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_5 представляти його інтереси в усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією та розпорядженням (продаж, обмін, здача в оренду тощо) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , транспортним засобом марки ГАЗ 69 реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Слідчий суддя зазначає, що власником автомобіля є громадянин ОСОБА_6 , який не є учасником даного кримінального провадження, з часу внесення до ЄРДР даних про злочин, передбачений ч. 1 ст. 246 КК України минуло понад два місяці і будь-які дані щодо здійснення процесуальних дій у даному кримінальному провадженні відсутні, підозра нікому не пред`явлена.
Стаття 173 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати, поряд з іншими обставинами, наслідки арешту майна для третіх осіб.
Так, слідчий суддя вважає, що відпала потреба у подальшому застосуванні цього заходу у вигляді перебування автомобіля на штрафмайданчику, оскільки це порушує баланс між втручанням у права та свободи особи та потребами досудового розслідування, до того ж суду не надано жодних доказів, які б обґрунтовували необхідність в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна шляхом перебування транспортного засобу на штрафмайданчику, зокрема, призначення та проведення відповідних слідчих дій та експертиз з вказаним майном, визнання указаного майна речовим доказом, тому є достатні підстави для задоволення клопотання частково, оскільки володілець майна не повинен нести непропорційний та непомірний тягар щодо користування майном, тому вважає за необхідне змінити спосіб зберігання арештованого транспортного засобу.
Керуючись ст. 174 КПК України, слідчий суддя,
постановив:
Попередити ОСОБА_5 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України.
В іншій частині клопотання відмовити.
Копію ухвали для виконання направити до ВП № 3 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1