ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 664/2092/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/869/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження № 0000829 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 29.06.2021 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Нова Маячка, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців. Строк відбування покарання обчислено з моменту затримання. Запобіжний захід не обирався. Зараховано у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 31.10.2019 року по 30.07.2020 року включно із розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі. Вирішено питання про судові витрати.

Суд встановив, що ОСОБА_7 01.06.2019 року близько 21-00 години, знаходячись в веранді кімнати (кухні) будинку АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклої сварки з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті неприязних відносин, розуміючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, кулаком правої руки наніс не менше двох ударів по голові в області скроні з лівої сторони потерпілого, від яких останній впав на підлогу, після чого ОСОБА_7 продовжуючи реалізацію єдиного злочинного умислу, направленого на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наніс не менше п`яти ударів ногами по голові в область скроні та потилиці, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку важкого ступеня, крововиливи під м`яку мозкову оболонку та під тверду мозкову оболонку, які згідно висновку експерта № 399 від 12.07.2019 відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Вимоги апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що показання потерпілого ОСОБА_9 не викривають ОСОБА_7 у вчиненні злочину, оскільки він не пам`ятає, хто саме його побив. Показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 не є належними доказами винуватості ОСОБА_7 , оскільки вони не бачили, хто саме побив ОСОБА_13 . Показання свідка ОСОБА_14 є недопустимим доказом, оскільки свідок перебуває з ОСОБА_7 у неприязних стосунках та постійно змінював свої показання. Свідок ОСОБА_15 померла. Інших доказів винуватості ОСОБА_7 не здобуто.

Позиції учасників судового провадження

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній.

Прокурор ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Оцінка суду

Заслухавши доповідь судді, позиції сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Як вбачається із вироку, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України ґрунтується на доказах, які безпосередньо досліджені судом та оцінені з точки зору належності, допустимості та достатності.

Потерпілий ОСОБА_13 дав суду показання про те, що не пам`ятає обставин події 01.06.2019 року через отриману черепно-мозкову травму.

Свідок ОСОБА_10 показав, що в той день розпивав алкогольні напої з ОСОБА_14 та ОСОБА_9 у ОСОБА_15 . Згодом у стані алкогольного сп`яніння до них прийшов ОСОБА_7 , вчинив бійку та наніс йому один удар в обличчя, від чого розбив окуляри та ніс. Що відбувалось далі не бачив.

Свідок ОСОБА_14 дав аналогічні показання та додатково показав, що після того, як ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_10 , він ( ОСОБА_14 ) почав виганяти ОСОБА_7 з будинку, але той вибачився та пообіцяв, що більше не буде. Вони продовжили разом випивати і ОСОБА_7 почав лаятись із ОСОБА_9 . ОСОБА_7 вдарив потерпілого кулаком в обличчя і той впав, після чого ОСОБА_7 продовжив його бити у потилицю та у грудну клітину. Він в той момент вийшов на вулицю і зайшов у будинок вже після приїзду поліції. ОСОБА_9 в той момент він вже не бачив і лише на наступний день дізнався, що у нього травма голови.

Аналогічні обставини заподіяння ОСОБА_9 ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, свідок відтворив в ході слідчого експерименту, проведеного 03.07.2019 року (том 1 а.п.25-30).

Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_12 показали, що в той день їм зателефонувала ОСОБА_15 та попросила приїхати до неї додому та допомогти залагодити бійку. Вони поїхали. Було темно, до них вийшов ОСОБА_7 , на полу лежав ОСОБА_9 в крові. Там також був ОСОБА_10 у якого були розбиті окуляри. ОСОБА_15 викликала поліцію. Коли вони приїхали на місце події, то ОСОБА_7 почав тікати. У ОСОБА_7 тілесних ушкоджень не було. Вони відвезли потерпілого додому, через день його забрала швидка.

Під час слідчого експерименту 11.06.2019 року, свідок ОСОБА_15 на статисті на місці вчинення злочину відтворила обстановку та механізм спричинення ОСОБА_7 . 01.06.2019 року ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та показала, що 01.06.2019 року близько 21 годин у неї дома на веранді були раніше знайомі їй ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , розпивали спиртне. Після чого вона почула сварку та вийшла з кімнати свого будинку та побачила, як ОСОБА_9 сидів під стінкою на дерев`яній табуретці, а напроти нього стояв ОСОБА_7 та наніс ОСОБА_9 кулаком правої руки ряд ударів (не менше двох) по голові в область скроні з лівої сторони та лівого ока, від яких ОСОБА_9 впав на підлогу, після чого ОСОБА_7 , правою ногою наніс йому ряд ударів по спині та голові в область потилиці ногами не менше п`яти. Після її зауважень ОСОБА_7 схопив ОСОБА_9 під руки за тулуб та виніс на подвір`я, де кинув на землю (том 1 а.п. 5-13).

Висновками судово-медичних експертиз № 399 та 159/399 від 12.07.2019 року від 12.07.2019 року, встановлено, що потерпілий ОСОБА_9 отримав забій головного мозку важкого ступеня, крововиливи під м`яку мозкову оболонку та під тверду мозкову оболонку, перелом кісток носу, садна м`яких тканин голови, тулубу, кінцівок утворилися від дії тупих предметів, не виключено, 01.06.2019 року. Забій головного мозку важкого ступеня, крововиливи під м`яку мозкову оболонку та під тверду мозкову оболонку відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Перелом кісток носу відноситься до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

Садна м`яких тканин голови, тулубу, кінцівок відносяться до легких тілесних ушкоджень. З урахуванням характеру та місця розташування тілесних ушкоджень ОСОБА_9 виникнення тілесних ушкоджень, а саме: перелом кісток носу від удару (ударів) тупими предметами, не виключається, а при падінні з висоти власного зросту, виключається. Дані тілесні ушкодження, а саме: забій головного мозку важкого ступеня, крововиливи під м`якою мозкову оболонку та під тверду мозкову оболонку могли виникнути як при ударах тупими предметами, так і при падінні з висоти власного зросту на тверду поверхню та удару головою. З урахуванням характеру та місця розташування тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 виникнення тілесних ушкоджень від удару (ударів), як вказано в протоколі допиту свідка ОСОБА_15 від 11.06.2019 року, та в протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 від 11.06.2019 року не виключається.

Виникнення тілесних ушкоджень від удару (ударів), так і падінні з висоти власного зросту на тверду поверхню та удару головою, як вказано в протоколі допиту свідка ОСОБА_14 від 03.07. 2019 року, та в протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 від 03.07.2019 року, не виключається ( том 1 а.п. 22-24,34-35).

Вказані докази отримані у законний спосіб, є належними та допустимими у взаємозв`язку для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбачених ст. 86, 87 КПК підстав для визнання цих доказів недопустимими захисник у скарзі не наводить.

Будь- яких підстав ставити під сумнів достовірність показань свідків, чи підстав вважати, що свідки оговорили обвинуваченого суд не встановив.

Посилання у скарзі на те, що суд не допитав свідка ОСОБА_15 у зв`язку з її смертю, тому її показання в ході слідчого експерименту не можуть бути визнані допустимим доказом винуватості ОСОБА_7 є безпідставним, оскільки захисник фактично ототожнив окремі самостійні процесуальні джерела доказів, а саме протокол слідчого експерименту та показання свідка.

У контексті ч. 4 ст. 95 КПК показаннями як процесуальним джерелом доказів є відомості, надані в судовому засіданні під час судового провадження. Правило, закріплене в цій нормі, має застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійному процесуальному джерелу доказів за вимогами ст. 95 цього Кодексу.

Якщо відомості повідомлено потерпілим/свідком під час проведення інших процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як іншого окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати. Таким чином, з огляду на зміст кримінальних процесуальних норм, передбачених статтями 23, 84, 95, 99, 103105, 240 КПК, показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17, провадження № 51-6070кмо19), приписи ч. 4 ст. 95 КПК про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які було отримано в порядку передбаченому ст. 225 КПК, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів, згідно зі ст. 95 КПК. При цьому показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів протоколом слідчого експерименту.

Відповідно до рішення Об`єднаної палати легітимна мета слідчого експерименту досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження.

В ході досудового розслідування під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_15 детально відтворила обставини нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому.

Зі змісту протоколу слідчого експерименту вбачається, що свідку роз`яснено її права та обов`язки, попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК.

У слідчому експерименті брали участь статист і два понятих, яким, відповідно до вимог статей 11, 13, 15 та 223 КПК, як вбачається зі змісту протоколу, було роз`яснено їхні права та обов`язки. Фіксування процесуальної дії здійснювалося за допомогою фотозйомки, про що зазначено у протоколі слідчого експерименту. Протокол слідчого експерименту підписали учасники процесуальної дії та поняті, зазначивши про відсутність зауважень і доповнень.

Доказ, отриманий у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, відповідно до ст. 86 КПК є допустимим.

У той же час у матеріалах провадження відсутні підстави, визначені ст. 87 цього Кодексу, для визнання протоколу слідчого експерименту від 11.06.2019 року зі свідком ОСОБА_18 недопустимим доказом.

З наведеного, колегія суддів дійшла висновків, що матеріали кримінального провадження містять достатні підстави для висновку про те, що протокол слідчого експерименту від 11.06.2019 року зі свідком ОСОБА_15 відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема статей 104, 105 КПК, а саму слідчу дію проведено за правилами та в порядку, передбаченими ст. 240 цього Кодексу, з дотриманням встановленої кримінальним процесуальним законом процедури проведення слідчого експерименту, та процесуальних гарантій, що виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від свідка у ході слідчого експерименту.

Достовірність та допустимість висновків судово-медичних експертиз в апеляційній скарзі не оспорюються.

Таким чином зібрані у справі докази беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_7 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тому його дії за ч. 1 ст. 121 КК України судом кваліфіковані вірно.

Суд навів у вироку переконливі мотиви з яким підстав він не приймає до уваги показання обвинуваченого про непричетність до вчиненого злочину з огляду на те, що вони спростовуються послідовними показаннями свідків, результатами слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , висновками судово-медичних експертиз та іншими доказами, наведеними у вироку.

Проаналізувавши кожен із доводів апеляційної скарги колегія суддів не знаходить підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження, як про те просить апелянт.

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

З огляду на встановлені судом відомості про особу винного, ступінь тяжкості вчиненого злочину, призначене ОСОБА_7 судом покарання є достатнім та справедливим, домірним вчиненому та забезпечить мету кримінального покарання, що передбачає не тільки виправлення засудженого, але й запобігання вчиненню нових злочинів.

Істотних порушень вимог КПК, які б стали підставою для скасування або зміни судового рішення, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 29.06.2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, але вона може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді: три підписи
Згідно з оригіналом:
Помічник судді
Ухвала набрала законної сили 02.09.2021 року ОСОБА_19 .