ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2371/21 Справа № 210/3037/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року, якою клопотання
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянина України, засудженого 04.03.2020 Дніпровським апеляційним судом за ч. 1 ст. 187 КК України до 5 років позбавлення волі,
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задоволено,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника - авдоката ОСОБА_9 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року задоволено клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, та звільнено засудженого умовно-достроко з місць позбавлення волі на не відбутий строк покарання 1 рік 6 місяців 15 днів.
Мотивуючи прийняте рішення, суд оцінюючи у сукупності всі дані, які слугують чинником для визнання поведінки засудженого, такою, що свідчить про його виправлення, дійшов висновку про наявність правових підстав, для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-досткрове звільнення.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого про умовно дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання.
В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що ухвала підлягає скасуванню, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Прокурор указує на те, що ОСОБА_6 протягом тривалого судового розгляду вину у злочині не визнавав. При цьому, зазначається, що питання про можливість застосування до засудженого розглядалося по відбуттю ним 2/3 строку покарання і цей строк настав лише через застосування положень ч. 5 ст. 72 КК України. Окрім того, прокурор наголошує на тому, що ОСОБА_6 раніше притягався до кримінальної відповідальності і хоча в силу ст. 89 КК України є не судимим, ці обставини негативно його характеризують. Указується і на тому, що ОСОБА_6 безвідповідально ставиться до робіт з благоустрою установи та відсутність яких-набудь заохочень.
На подану апеляційну скаргу засуджений подав заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, засудженого та його захисника, які просили ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше половини строку покарання за злочин середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин і не менше двох третин строку покарання за умисний тяжкий злочин.
Виходячи з вимог вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після фактичного відбуття певної частини строку покарання та повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Цих вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2019 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, його звільнено від призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки із покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вироком Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2020 року вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 липня 2019 року скасовано та призначено ОСОБА_6 покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання перебування ОСОБА_6 під вартою з 22 червня 2015 року по 27 липня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання - 31.01.2020, кінець строку - 21.01.2023.
З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_6 відбуває покарання в Установі виконання покарань № 3 м. Кривого Рогу з 31.01.2020, а в ДУ «Криворізька виправна колонія (№ 80)» з 08.05.2020.
Станом на день звернення до суду з клопотанням, засуджений ОСОБА_6 відбув 2/3 частини призначеного покарання, за час перебування в місцях позбавлення волі характеризується посередньо, стягнень як і заохочень не має, що слідує із довідки установи, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.
Крім того, з характеристики в.о. начальника відділення СПС № 13, погодженої заступником начальника колонії із соціально-виховної та психологічної роботи від 04.06.2021 на засудженого ОСОБА_6 слідує, що було розглянуто на адміністративних комісіях питання про застосування до нього як ст. 82 КК України, так і ст. 81 КК України, однак за результатами розгляду клопотань комісія установи відмовила у застосуванні таких пільг.
Поряд з цим, суд першої інстанції застосовуючи до засудженого ст. 81 КК України встановив, що ОСОБА_6 дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, бере участь різних програмах та виховних заходах.
Надаючи оцінку наведеним обставинам та доказам на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 його поведінка не є такою, що зазнала позитивних змін, зокрема це підтверджується відсутністю будь-яких заохочень.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, на те, що відсутність стягнень за весь період відбування покарання, не може сама по собі свідчити про виправлення засудженого.
Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.
За таких обставин, висновки суду про те, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення є передчасними та такими, що не відповідають фактичним обставинам цього провадження.
Що стосується вказівки суду першої інстанції на те, що в умовах перебування у виправній колонії лікування засудженого ОСОБА_6 не є єфективним, є суб`єктивними, оскільки у разі наявності тяжкої хвороби існує порядок звільнення від покарання за хворобою відповідно до положень ст. 84 КК України.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що поведінка засудженого під час відбування покарання не є зразковою та не свідчить про становлення його на шлях виправлення, а тому відсутні підстави для задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення під подальшого покарання, на підставі ст. 81 КК України.
Отже, вимоги апеляційної скарги прокурора є такими, що підлягають задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з постановленям нової, якою у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_5 - задовольнити.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, та звільнено засудженого ОСОБА_6 умовно-достроко з місць позбавлення волі на не відбутий строк покарання 1 рік 6 місяців 15 днів, - скасувати.
Постановити ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4