1Справа № 335/9382/21 1-кп/335/718/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ВСТАНОВИВ:
В обґрунтування клопотання зазначила, що до Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області (після реорганізації відділ поліції № 1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області) надійшла заява від ОСОБА_4 про те, що невідома особа перебуваючи у приміщенні приватного нотаріуса за адресою: АДРЕСА_1 , надала паспорт з ознаками підробки на ім`я ОСОБА_5 , 1968 року народження.
У ході проведення досудового розслідування було допитано у якості свідка приватного нотаріуса ОСОБА_6 , яка пояснила що вона працює приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу. Також, вона пояснила, що 23.02.2017 року до неї в офіс прийшли двоє невідомих людей один з яких надав їй паспорт на ім`я ОСОБА_7 , 1968 року народження, оскільки одному з вказаних чоловіків необхідна була довіреність на квартиру. Вивчаючи паспорт, нотаріусом було виявлено фотокартку чоловіка з ознаками переробки, при цьому чоловік який надав паспорт не зміг назвати місце отримання паспорту, а також кількість кімнат у квартирі, яку він хотів продати, після чого нотаріус повідомила чоловіку, що у неї є сумніви стосовно паспорта який надав чоловік. Почувши це, чоловік вийшов з приміщення нотаріальної контори та пішов в невідомому напрямку.
17.10.2019 року набрав чинності Закон України від 04.10.2019 року « 187-ХІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства». (далі Закон), яким частину першу статті 284 КПК України доповнено пунктом 3-1, згідно якого кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності і притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Згідно ст. 12 КК України, кримінальним проступком є передбачене Кримінальним кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Отже, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, щодо якого здійснюється кримінальне провадження, є кримінальним проступком.
Крім того, згідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінаьної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Таким чином, з моменту вчинення кримінального правопорушення (проступку) до теперішнього часу минуло більше, ніж три роки, у зв`язку з чим закінчився відповідний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності.
В судове засідання прокурор не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд клопотання про закриття кримінального провадження без її участі, клопотання підтримує та просить його задовольнити з підстав, які в ньому викладені.
Відповідно до ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо, в тому числі: п. 3-1) не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав.
Зазначена норма кримінально процесуального законодавства пов`язує можливість закриття кримінального провадження виключно із наявністю двох підстав:
-не встановлена особа, яка вчинила кримінальне правопорушення,
-закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, тому суд вправі констатувати факт не встановлення органом досудового розслідування особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, лише після з`ясування питання про виконання органом досудового розслідування усіх необхідних дій для всебічного, повного та об`єктивного розслідування.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України вбачається, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
У ч. 4 ст. 284 КПК України вказано, що закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом заклопотанням прокурора.
Згідно п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього.
Згідно зі статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до частини 2 статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до положень статті 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Разом із тим, при проведенні досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні зазначені вимоги процесуального закону щодо повного та об`єктивного досудового розслідування слідчим та прокурором не виконані.
З моменту вчинення кримінального правопорушення, а саме з 24.07.2017 року минуло більше 4 років. В той же час, досудовим розслідуванням особу, яка вчинила вказане правопорушення не встановлено.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування вчинені наступні дії:
- 23.02.2017 року оглянуто місце події;
- 24.02.2017 року постановою слідчого призначено судово-технічну експертизу документів;
- 10.05.2017 року складено висновок судового експерта № 4094 за результатами судової технічної експертизи документів;
- 15.03.2017 року допитано в якості свідка приватного нотаріуса ЗМНО ОСОБА_6 ;
- 17.03.2017 ухвалою слідчого судді накладено арешт на майно, у вигляді заборони права відчужувати та розпоряджатися майном: квартирою АДРЕСА_2 .
Також, з матеріалів кримінального провадження убачається, що слідчим в порядку ст. 40 КПК України 13.01.2018 року, 25.03.2018 року, 27.10.2018 року були надані доручення про проведення слідчих (розшукових дій), окрім того 03.03.2018 року та 23.10.2018 року слідчим виносилися постанови про доручення проведення слідчих (розшукових) дій на іншій території, однак жодна із цих дій проведена не була, мотивована відповідь разом із матеріалами під час виконання доручень, в матеріалах кримінального провадження відсутня та інші слідчі дії у кримінальному провадженні не вчинялись з квітня 2017 року.
Судом встановлено, що досудове розслідування фактично триває з 24.07.2017 року, однак починаючи з квітня 2017 року по 2021 рік жодна слідча або процесуальна дія органом досудового розслідування не проводилася.
Суд констатує, що досудове розслідування вказаного кримінального провадження фактично не здійснювалося. Належні та ефективні заходи спрямовані на розкриття вказаного злочину не були здійснені. Досудове розслідування та процесуальне керівництво з боку прокурора були неналежними.
Отже, органом досудового розслідування не проведено всіх слідчих та процесуальних дій для встановлення події та складу кримінальних правопорушень, про які повідомляла потерпіла, і клопотання прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, не містить аналізу матеріалів та доказів, які би свідчили про те, що кримінальне правопорушення мало місце і що наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, що виключає можливість закриття судом кримінального провадження з підстав закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки не встановлення події та складу кримінального правопорушення є підставою для закриття слідчим або прокурором кримінального провадження на підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
У даному провадженні жодної слідчої або оперативно-розшукової дії з квітня 2017 року до часу звернення прокурора із зазначеним клопотанням до суду взагалі не здійснювалося, кримінальне провадження не розслідувалося майже чотири років, тому вважати, що в ході досудового розслідування проведені всі можливі та необхідні слідчі (розшукові) дії, направлені на встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, однак особу яка вчинила злочин не встановлено, не можна, як про це зазначає у клопотанні прокурор, оскільки вона взагалі не встановлювалася.
Крім того, прокурор, який звертається із вказаним клопотанням і призначений у кримінальному провадженні жодних процесуальних рішень, вказівок на розкриття вказаного злочину не приймав.
Як вбачається з п. 40 рішення Європейського суду з прав людини «Юрій Іларіонович Щокін проти України» від 03.10.2013 року, заява № 4299/03 «…державні органи мають вживати усіх заходів, які було б розумно від них очікувати, для зібрання доказів щодо ходу подій. Якщо розслідування містить недоліки, які не дозволяють встановити причину смерті або визначити винних осіб, які є безпосередніми виконавцями злочину або особами, які його фінансували чи організовували, то таке розслідування може не відповідати вимозі ефективності» (див. вищезгадані рішення у справах «Начова та інші проти Болгарії» (Natchova et autres c. Bulgarie), пункт 113, та «Рамсахай та інші проти Нідерландів» (Ramsahai et autres c. Pays-Bas), пункт 324).
Тобто, з викладеного вбачається, що у кримінальному провадженні слідчим не здійснювалось досудове розслідування належним чином та не здійснювались дії на виконання обов`язку, встановленого ст. 92 КПК України.
Досудове розслідування проведено поверхнево, з недотриманням вимог ефективності, всебічності та повноти дослідження обставин кримінального провадження. А прокурор, не дивлячись на вказані обставини, направив до суду клопотання про закриття кримінального провадження.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити, а матеріали кримінального провадження слід повернути прокурору для організації проведення досудового розслідування.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 25, 284-288, 314, 369-372, 392 КПК України, суд,
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1