Дата документу Справа № 310/8260/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 310/8260/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1781/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянула 10 листопада 2021року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 жовтня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою (термін дії якого закінчується 05.11.2021р.) на 60 днів, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які були встановлені попередньою ухвалою суду, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, вчинив даний злочин в період іспитового строку, усвідомлюючи неминучість призначення покарання, може переховуватися від суду. Обвинувачений може незаконно впливати на свідків у даному провадженні, з метою зміни ними показів. Обвинувачений не має постійного джерела доходу, а тому може продовжити свою злочинну діяльність, вчинити нові кримінальні правопорушення.

Ухвалою Бердянського міськрайонногосуду Запорізької області від 22 жовтня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком до 20 грудня 2021 року. Приймаючи таке рішення, суд врахував дані про особу обвинуваченого та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, невмотивованою, незаконною, та такою що підлягає зміні з наступних підстав. Так, посилаючись на Конституцію України та норми КПК вказує про порушення його прав на захист, оскільки йому було призначено з центру безоплатної правової допомоги захисника -адвоката ОСОБА_11 , який своєю пасивною поведінкою фактично порушив право обвинуваченого на захист, зокрема не додав до матеріалів кримінального провадження копії свідоцтв про народження дітей, не подав клопотання про повернення клопотання прокурору на доопрацювання. Просить ухвалу Бердянського міськрайонного суд Запорізької області від 22.10.2021 року скасувати, звільнити його з-під варти, обравши більш м`який запобіжний захід.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою вважає її незаконною та необґрунтованою у зв`язку з чим вона підлягає зміні з огляду на наступне. Так, посилаючись на положення статей КПК вказує, що відносно підзахисного ОСОБА_7 обрано найсуровіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому, звертає увагу на запобіжні заходи, які обрані іншим співучасникам даного кримінального провадженні, зокрема обвинуваченому ОСОБА_9 , який за версією сторони обвинувачення є організатором збуту наркотичних речовин обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а відносно іншого співучасника ОСОБА_10 - запобіжний захід взагалі не обирався. Сторона захисту вказує на позитивні дані стосовно особи ОСОБА_7 , а саме: останній має родину, на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, відомості відносно яких з невідомих причин не були долучені до матеріалів кримінального провадження, міцні соціальні зв`язки. Просить ухвалу Бердянського міськрайонного суд Запорізької області від 22.10.2021 року скасувати, звільнити ОСОБА_7 з-під варти, обравши йому більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_7 своєчасно повідомлявся про час та дату розгляду провадження через адміністрацію ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», клопотань від обвинуваченого про особисту участь або участь в режимі відеоконференції не надходило, прокурор також був своєчасно повідомлений, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути провадження за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч.4 ст. 422-1 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положенями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентований порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжкого злочину, не займався суспільно-корисною працею, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи.

Тяжкість обвинувачення та очікуване покарання, хоча і не є самостійними підставами для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Отже, відсутність постійного джерела доходів та суворість очікуваного покарання у рамках висунутого обвинувачення за ч. 3 ст. 307 КК України, підвищує ризик переховування обвинуваченого і вказує на неможливість зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу на менш суворий.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також знайшов своє підтвердження, оскільки ОСОБА_7 отримавши клопотання про тримання під вартою разом з копія протоколів допиту свідків та інших фігурантів з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених шляхом погроз чи домовленостей, тим самим перешкодити кримінальному провадженню.

До того ж, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочин у період іспитового строку за попереднім вироком суду, що вочевидь свідчить про усталеність протиправної поведінки та підтверджує наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.
Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені ризики негативної процесуальної поведінки.

За умов сукупності обставин щодо наявності ризиків, які не зменшилися та продовжують існувати, відомостей стосовно особи обвинуваченого, обрання ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу, як того просили обвинувачений та його адвокат, на думку колегії суддів, є невиправданим.

Посилання обвинуваченого щодо порушення його прав на захист у зв`язку з призначенням йому захисника-адвоката ОСОБА_12 з Центру, який не долучив копії свідоцтв про народження його дітей та не заявляв клопотання про повернення клопотання слід відхилити, оскільки місцевий суд з метою реалізації права на захист ОСОБА_7 залучив захисника з центру безоплатної вторинної правової допомоги, що узгоджується із положеннями ст. 53 КПК України.

Твердження сторони захисту щодо позитивних відомостей стосовно особи обвинуваченого у вигляді постійного місця проживання та наявності на утриманні неповнолітніх дітей, не здатні спростувати висновок місцевого суду, оскільки не були запобіжним чинником для протиправної поведінки ОСОБА_7 стосовно обставин висунутого обвинувачення.

Щодо посилань адвоката на запобіжні заходи обрані іншим співучасникам, то судова колегія вважає, що дані доводи не є переконливими для вирішення питання щодо продовження тримання особи під вартою, оскільки предмет даного розгляду стосується окремого обвинуваченого з урахуванням відомостей про його особистість.

Крім того, судова колегія зауважує, що ухвалою слідчого судді від 08.06.2021 р. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою засвідчує застосування відносно ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, розмір якої неможна вважати непомірним, оскільки саме такий розмір застави, з огляду на тяжкість висунутого обвинувачення та репутацію обвинуваченого через негативні дані стосовно його особистості, достатньою мірою гарантуватиме виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Такі висновки відповідають практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.

При таких обставинах, відповідно до вимог ст. 407 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 жовтня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 20 грудня 2021 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4