Справа № 352/2564/19
Провадження № 1-кп/352/2/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

з участю прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000488 від 26.11.2019 р., про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , без зареєстрованого місця проживання, з базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, раніше судимого 07.09.2018 р. Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, до одного року позбавлення волі, звільненого 05.06.2019 р. після відбуття покарання, на час постановлення вироку судимого 23.11.2021 р. Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин, громадянина України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.304 КК України, -

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 повторно вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) та втягнув свою малолітню дитину у злочинну діяльність.

Злочини скоєно за наступних обставин.

26 листопада 2019 року близько 14 год. обвинувачений перебував за місцем свого постійного проживання у житловому будинку АДРЕСА_1 , де, крім нього, знаходились його баба ОСОБА_6 , його співмешканка ОСОБА_7 та їх спільні діти ОСОБА_8 , 2015 року народження, та ОСОБА_9 , 2016 року народження, а також їх спільна знайома ОСОБА_10 . У обвинуваченого, який знав про те, що власниця будинку його баба ОСОБА_6 зберігає під подушкою на ліжку грошові кошти, що вона заснула у його присутності, а також заснула його співмешканка ОСОБА_7 , виник раптовий умисел на вчинення крадіжки грошових коштів із залученням своєї малолітньої дочки ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, обвинувачений, посягаючи на нормальний моральний розвиток своєї малолітньої дочки, психологічно вплинув на неї шляхом обману, видаючи чужу річ за свою, та схилив свою малолітню дочку ОСОБА_11 до вчинення крадіжки грошей з-під подушки ліжка, де спала ОСОБА_6 .

Малолітня ОСОБА_8 , яка внаслідок свої вікових особливостей не усвідомлювала суспільно небезпечних наслідків своїх дій, підійшла до ліжка, на якому спала ОСОБА_6 , та з-під подушки витягнула панчоху, у якій зберігалися грошові кошти в сумі 1000 грн. двома банкнотами по 500 грн. кожна, принесла панчоху і передала в руки своєму батькові ОСОБА_3 . Останній, забравши у своєї малолітньої дочки викрадене, вийшов з будинку разом із ОСОБА_10 та направився до продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_1 . Своїми злочинними діями обвинувачений спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 1000 грн.

Обвинувачений у судовому засіданні повністю визнав свою вину у висунутому обвинуваченні і пояснив, що дійсно 26 листопада 2019 р. він, знаючи, що його бабуся ОСОБА_6 під подушкою на своєму ліжку зберігає грошові кошти, послав свою малолітню дочку ОСОБА_11 до кімнати баби, сказав, щоб дитина витягнула гроші з-під подушки і принесла йому. Олександра пішла і принесла йому 1000 грн., з якими він пішов у магазин. У скоєному щиро розкаявся.

У відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України дослідження фактичних обставин суд обмежив допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження не оспорювались, зокрема, доказів на підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні злочинів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні злочинів знайшла своє підтвердження, а його неправомірні дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, оскільки він повторно вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), та за ч.2 ст.304 КК України, оскільки він втягнув свою малолітню дитину у злочинну діяльність.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, і обставину, що обтяжує покарання, якою суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку. Суд також враховує позицію потерпілої, яка просила обвинуваченого суворо не карати.

Враховуючи обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним тяжкого злочину, якими є щире каяття, добровільне відшкодування завданого потерпілій збитку, та наступні дані про особу обвинуваченого: за місцем проживання характеризується позитивно, має двох малолітніх дітей, хоча не записаний батьком дітей в актових записах про їх народження; за психіатричною та наркологічною допомогою не звертався, на обліках не перебуває, суд вважає можливим застосувати до нього ч.1 ст.69 КК України та призначити йому основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч.2 ст.304 КК України.

Суд вважає, що покарання у виді позбавлення волі, призначене за сукупністю злочинів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Встановлено, що вказаний злочин обвинувачений вчинив до постановлення вироку Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23.11.2021 р., згідно якого останній засуджений за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, до громадських робіт на строк сто годин (а.с.137-139).

На підставі ч.4 ст.70 КК України обвинуваченому слід визначити за вчинення злочинів у рамках даного кримінального провадження покарання за сукупністю злочинів, зарахувавши покарання, частково відбуте за попереднім вироком, що становить сім днів позбавлення волі. При цьому суд враховує, що обвинувачений станом на 03.02.2022 р. відбув 54 години громадських робіт (а.с.140), що згідно вимог пп. «г» п.1 ч.1 ст.72 КК України відповідає семи дням позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обвинуваченому слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст. 368, 370 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.304 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік;

-за ч.2 ст.304 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю злочинів два роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного згідно вироку Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2021 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді двох років позбавлення волі, зарахувавши у строк покарання частково відбуте за попереднім вироком покарання, що становить сім днів позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)».

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з часу його фактичного затримання, тобто з 12 год. 00 хв. 09 лютого 2022 року.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з часу проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення йому копії вироку, шляхом подання апеляційної скарги через Тисменицький районний суд.

Суддя ОСОБА_12