Номер провадження: 11-сс/813/1344/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.08.2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000204, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.04.2021 року за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.255, ч.4 ст.190 КК України, -

встановив:

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року, та накладено арешт на вилучений під час обшуку 29.07.2021 року автомобіль марки «Audi Q7», білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який перебував у фактичному користуванні ОСОБА_11 .
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що вказаний транспортний засіб відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, оскільки може бути знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з метою збереження речових доказів, та дійшов до висновку щодо необхідності накладення арешту на вказаний автомобіль.
Не погоджуючись з ухвалою, представник власника майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання про арешт автомобілю «Audi Q7», білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Адвокат вказує, що ухвала необґрунтована, винесена з істотним порушенням норм кримінального процесуального права, оскільки при прийнятті рішення слідчим суддею не встановлено дійсних підстав для накладення арешту, не прийнято до уваги, що автомобіль не є предметом кримінальних правопорушень, не містить на собі будь-яких слідів вчинення злочинів, не є речовим доказом та не відповідає критеріям ст.98 КПК України. Крім того, апелянт посилається на те, що власником автомобіля є ОСОБА_8 , який не є підозрюваним у кримінальному провадженні.
Разом з тим, в апеляційній скарзі адвокат порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді. Однак, порушення адвокатом питання про поновлення строку на апеляційне оскарження є зайвим, оскільки адвокатом фактично дотримано строк звернення з апеляційною скаргою, а тому строк на апеляційне оскарження поновлення не потребує.
Заслухавши суддю-доповідача; представника власника майна адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги, яка подана особою, яка, відповідно до матеріалів кримінального провадження, не має процесуального статусу і не є стороною цього провадження, апеляційний суд виходить з наступного.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України (далі - КПК) визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно зі ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає апеляційному оскарженню. При цьому, КПК не встановлено чіткого переліку осіб суб`єктів права на апеляційне оскарження цієї ухвали, але п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК регламентовано, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених КПК.
Одним із учасників як кримінального, так і судового провадження є третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт (п. 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК).
У ст. 64-2 КПК визначається зміст і процесуальний статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.
Водночас, в останньому абзаці ч. 7 ст. 173 КПК передбачено, що треті особи мають право на захисника та право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.
За таких обставин, власник майна, щодо якого вирішується питання про арешт, є особою прав, свобод та інтересів якої стосується судове рішення, а отже, належить до категорії «інші особи», які вправі подати апеляційну скаргу на рішення слідчого судді.
Згідно матеріалів судового провадження та долучених до апеляційної скарги документів, вбачається, що власником майна автомобілю марки «Audi Q7», білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_8 .
Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених в ст.41 Конституції України, ст.ст. 24, 64-2, 173, ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст.393 КПК, представник власника майна адвокат ОСОБА_7 є особою, яка вправі звернутися з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.
Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді про накладення арешту на вказаний автомобіль, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 404 КПК України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіривши матеріали судової справи, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що, розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя районного суду, не звернув уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст.171 КПК, та дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для накладення арешту на вказаний транспортний засіб, безпідставно задовольнивши клопотання заступника начальника слідчого управління.
Дане рішення слідчого судді не може бути визнано законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню, з огляду на таке.
Частиною 1 статті 173 КПК визначено, що слідчий суддя вправі відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК.
Ініціювання слідчим питання про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.171 КПК з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.
Клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ч.2 ст. 171 КПК, оскільки відсутнє належне обґрунтування підстав та мети відповідно до положень ст.170 КПК та обґрунтування необхідності арешту майна.
В порушення абз.2 ч.2 ст.171 КПК до клопотання не додано відповідних оригіналів або копій документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
З представлених апеляційному суду матеріалів вбачається, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 28.04.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000204, розпочатого за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.255, ч.2 ст.255 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що з квітня 2020 року у м. Одесі діє злочинна організація, створена ОСОБА_12 , з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, а саме заволодіння майном шляхом обману та зловживання довірою громадян України, Російської Федерації та Молдови.
Суть діяльності злочинної організації полягає у створенні та забезпеченні діяльності на території міста Одеси угрупування - «кулл-центру», члени якого за допомогою SIP-телефонії зв`язуються з потерпілими, вводять їх в оману, представляючись співробітниками банківської установи, входять у довіру та під оманливим приводом схиляють останніх до перерахування власних коштів на банківські рахунки, які належать невстановленим учасникам злочинної організації.
Встановлено, що 24.06.2021 року члени злочинного угрупування шляхом шахрайства заволоділи грошовими коштами потерпілого ОСОБА_13 в розмірі 5000 російських рублів, що в еквіваленті на національну валюту на момент вчинення кримінального правопорушення за даними Національного банку України, становить 1879,8 грн.
Крім того, 01.07.2021 року, використовуючи зазначену схему, члени злочинної організації заволоділи грошовими коштами потерпілого ОСОБА_14 у розмірі 5000 російських рублів, що в еквіваленті на національну валюту на момент вчинення кримінального правопорушення за даними Національного банку України становить 1865,05 грн.
Крім того, 26.07.2021 року, використовуючи зазначену схему, члени злочинної організації заволоділи грошовими коштами потерпілого ОСОБА_15 у розмірі 70000 російських рублів, що в еквіваленті на національну валюту на момент вчинення кримінального правопорушення за даними Національного банку України становить 25734,8 грн.
За вказаними фактами співорганізаторам злочинної організації ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 190 КК України.
Крім того, учасникам злочинної організації ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 повідомлено про підозру у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 190 КК України.
Клопотання заступника начальника відділу слідчого управління мотивоване тим, що під час проведення досудового розслідування до СУ ГУНП в Одеській області надійшов рапорт з УСР в Одеській області ДСР НПУ, що ОСОБА_11 у своїй злочинні діяльності використовує автомобіль марки «Audi Q7», білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу належить ОСОБА_8 .
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.07.2021 року надано дозвіл на проведення обшуку вказаного автомобіля.
29.07.2021 року у період часу з 01:20 год. до 02:12 год. проведено обшук автомобіля марки «Audi Q7», білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та вилучено його.
Постановою слідчого СГ СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_24 від 29.07.2021 року вказаний автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Заступник начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 звернулась до слідчого судді Київського районного суду м. Одеси з клопотанням, погодженим прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про арешт вказаного автомобілю.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 11.08.2021 року клопотання заступника начальника відділу ОСОБА_9 про арешт майна повернуто прокурору з встановленням строку на усунення недоліків. В ухвалі слідчим суддею вказано, що стороною обвинувачення в клопотанні не доведено доводів щодо мети та підстав накладення арешту, не зазначено власника вилученого майна та його процесуальний статус, не долучено документів, що підтверджують право власності на майно.
20.08.2021 року заступник начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 знову звернулась до слідчого судді Київського районного суду м. Одеси з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року на вилучений в ході обшуку автомобіль марки «Audi Q7», білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Звертаючись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту, заступник начальника відділу слідчого управління посилається на те, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучений автомобіль марки «Audi Q7», білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , використовувався ОСОБА_11 , є знаряддям, предметом вчинення злочину, міг зберегти на собі сліди вчинення протиправного діяння, внаслідок чого відповідає критеріям ст.98 КПК.
Апеляційний суд вважає, що посилання в клопотанні про накладення арешту на майно, на те, що є достатні підстави вважати, що автомобіль знаряддям вчинення та речовим доказом у кримінальному провадженні, є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на таке.
З представлених апеляційному суду матеріалів вбачається, що за кримінальним провадженням №0000204 від 28.04.2021 року повідомлено про підозру: співорганізаторам злочинної організації ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_11 у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 190 КК України; учасникам злочинної організації ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 190 КК України.
Матеріали додані до клопотання не містять належних доказів про те, що вилучений в ході обшуку автомобіль є знаряддям та речовим доказом у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 року.
З матеріалів провадження вбачається, що вказаний автомобіль, на який клопотанням ініційовано питання про накладення арешту, належить ОСОБА_8 . Клопотання та долучені до нього документи не містять жодних доводів щодо підтвердження факту причетності останнього до кримінального провадження.
Таким чином, матеріали провадження не містять даних, що власнику автомобілю ОСОБА_8 повідомлено про підозру.
Клопотання слідчого не містить належного обґрунтування підстав та мети накладення арешту на автомобіль, крім посилання слідчого на загальні норми кримінального процесуального законодавства регламентуючого застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
До клопотання про арешт майна не долучено документів, які свідчать про існування цивільного позову пред`явленого до власника арештованого майна. Матеріали провадження також не містять відомостей про те, що власник арештованого майна за законом несе цивільну відповідальність у даному кримінальному провадженні.
З урахуванням встановлених під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали обставин, колегія суддів констатує, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, відсутні підстави для застосування щодо належного на праві власності ОСОБА_8 майна обмежувальних заходів.
За таких обставин, ініціювання в клопотанні питання про накладення арешту на вилучене в ході обшуку майно, право власності на яке належить особі та не скасоване у передбаченому законом порядку, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Оцінивши встановлені апеляційним судом обставини, колегія суддів приходить до висновку, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, відсутні підстави для застосування щодо автомобіля марки «Audi Q7», білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , обмежувальних заходів, а тому оскаржена ухвала слідчого судді про накладення арешту є необґрунтованою.
З огляду на зазначене, приймаючи до уваги положення п.2 ч.3 ст.407 КПК, згідно з якими апеляційний суд, має право скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржену увалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.08.2021 року, якою у кримінальному провадженні №0000204 від 28.04.2021 рокунакладено арешт на автомобіль марки «Audi Q7», білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про накладення арешту на автомобіль марки «Audi Q7», білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 .
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4