Справа № 206/3388/21
Провадження № 1-кп/206/224/21
У Х В А Л А

25 жовтня 2021 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5
їх захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро матеріали за обвинувальним актом по кримінальному провадженню № 0000030 відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст.189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст.189, ч. 2 ст. 189 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 перебуває обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст.189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст.189, ч. 2 ст. 189 КК України.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_5 від 15 вересня 2021 року, останній ще 19 липня 2021 року звертався до медичних працівників зі скаргами на наявність чужорідного тіла в ділянці правого стегна. Як слідує з цієї ж таки виписки 28 липня 2021 року ОСОБА_5 проведено УЗД м`яких тканин та судин правої пахової ділянки, заключення - відмічаються тромботичні зміни судин нижніх кінцівок. 18 серпня 2021 року ОСОБА_5 проведено R- правої стегнової кістки в КНП «КЛШМД» ДМР, заключення: на рівні шийки стегнової кістки визначається металеве чужорідне тіло у вигляді голки. 18 серпня 2021 року ОСОБА_5 було оглянуто лікарем травматологом, діагноз чужорідне тіло в в/3 правого стегна. Тромбофлебіт. Рекомендовано оперативне втручання в плановому порядку.

Станом на день розгляду справи в судовому засіданні, а це вже понад 2.5 місяці з моменту виявлення чужорідного тіла в організмі обвинуваченого, зі слів ОСОБА_5 він не отримав медичної допомоги щодо його видалення, оперативне втручання не проводилось.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник заявили клопотання щодо забезпечення обвинуваченого необхідною медичною допомогою, адже дане право гарантується як Конституцією України так і Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Обвинувачений, перебуваючи у місцях несвободи має право на необхідну медичну допомогу, а державою взято на себе позитивний обов`язок забезпечити це право.

Право ОСОБА_5 на отримання необхідної медичної допомоги, яке порушується, встановлене вимогами ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.49 Конституції України, ст.11 Закону України «Про попереднє ув`язнення».

Вимогами ст.11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» встановлено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Вимогами ст.49 Конституції України закріплено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Одним з аспектів реалізації права на здоров`я є надання своєчасної адекватної і необхідної медичної допомоги. Жертвами ненадання своєчасної адекватної і необхідної медичної допомоги можуть стати особи, які позбавлені волі, і дані дії можливо кваліфікувати як порушення ст.3 Конвенції, що випливає з практики ЄСПЛ.

ЄСПЛ розглядає скарги про ненадання адекватної і необхідної медичної допомоги особам, позбавленим волі, чий стан здоров`я вимагає такої допомоги. Враховуючи умови та обставини перебування вказаних осіб у місцях позбавлення волі і відсутність належного лікування при необхідності, такі обставини можуть тлумачитись як тортури щодо особи і відповідна практика ЄСПЛ вже існує. Заходи, що позбавляють особу свободи, часто завдають страждання.

Зокрема, у постанові по справі «Д. проти Сполученого Королівства» від 2 травня 1997 р. ЄСПЛ постановив, що у разі депортації позивача буде порушена ст.3 Конвенції. Позивач у цій справі був хворий на СНІД, знаходився на території Сполученого Королівства і відбував покарання у вигляді позбавлення волі за незаконну торгівлю наркотиками. Офіційні власті прийняли рішення про його депортацію на острів Сент-Кітс. Суд зазначив у своєму рішенні той факт, що хвороба позивача знаходиться у важкій стадії і відправка на острів без сумнівів прискорить його смерть у зв`язку з відсутністю належного медичного обслуговування в умовах тюремного режиму, що існує на острові.

У рішенні ЄСПЛ містилося наступне: «Беручи уваги винятковість ситуації і враховуючи, що хвороба знаходиться в критичній стадії, застосування до позивача висилки на острів Сент-Кітс буде нелюдським з боку Уряду Сполученого Королівства і порушенням ст.3 Конвенції».

Положення Конституції України, згідно з якими людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст.3); ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність поводженню чи покаранню (ст.28); кожен має право будь-якими незабороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ст.55); кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (ст.68) знайшли своє втілення у статті 11 КПК України.

Так, вимогами статті 11 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність. Кожен має право захищати усіма засобами, що не заборонені законом, свою людську гідність, права, свободи та інтереси, порушені під час здійснення кримінального провадження.

Загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини передбачені ст.206 КПК України, відповідно до ч.6 якої, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі, слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я ув`язнених, яке має адекватно охоронятись.

Відповідно до п.135 Рішення Європейського суду з прав людини (далі - Суд, ЄСПЛ) у справі «Кушнір проти України» від 11.03.2014 року (заява № 42184/09), Суд зазначає, що влада повинна забезпечити всеосяжне спостереження за станом здоров`я затриманого та його лікування під час перебування під вартою, своєчасні і правильні діагнози й лікування та, якщо цього вимагає медичний стан ув`язненого, регулярний і систематичний контроль і всебічну терапію, спрямовану, по можливості, на лікування захворювань затриманого або запобігання їх загостренню, а не на усунення симптомів. Влада повинна також показати, що були створені всі необхідні умови для призначеного лікування. У той самий час при оцінці адекватності лікування слід керуватися перевіркою на належне старання, бо зобов`язання держави надати лікування важко хворому затриманому є зобов`язанням дії, а не зобов`язанням результату.

Пунктом 66 рішення ЄСПЛ у справі «Барило проти України» від 16.05.2013 року (заява №9607/06) Суд також зазначає, лише той факт, що ув`язненого оглянув лікар та призначив певний вид лікування, автоматично не може привести до висновку, що медична допомога була достатньою.

Органи влади мають забезпечити повну фіксацію стану здоров`я особи, яка тримається під вартою, та лікування, яке ця особа отримувала під час перебування під вартою чи позбавлення свободи; забезпечити своєчасність та правильність діагнозів та догляду; а також, у разі необхідності та залежно від характеру захворювання, забезпечити регулярний та систематичний нагляд, який включає в себе всебічний план лікування, що має бути спрямований на лікування захворювань ув`язненого та запобігання їх погіршення, а не на усунення симптомів. Державні органи також повинні довести, що були створені умови, необхідні для призначеного лікування, щоб це лікування було дійсно отримано.

Крім того, у рішенні від 30.01.2020 року у справі «Сукачов проти України» (заява №14057/17) ЄСПЛ констатував порушення статті 3 Конвенції у зв`язку із сукупністю неналежних умов тримання заявника під вартою, таких як, переповненість у камерах, погане освітлення та вентиляція, неналежні санітарно-гігієнічні умови, обмеження одногодинними щоденними прогулянками.

Суд також вказав, що констатовані у цьому рішенні порушення є наслідком масштабної структурної проблеми, що є результатом неналежного функціонування пенітенціарної системи в Україні. Зважаючи на відсутність прогресу у вирішенні цієї проблеми з 2005 року та неодноразові вказівки Європейського суду та Комітету міністрів Ради Європи Суд вирішив застосувати процедуру пілотного рішення у цій справі та вказав на заходи, яких необхідно вжити для вирішення цієї проблеми.

Аналіз практики ЄСПЛ приводить до висновку, що стаття 3 Конвенції також накладає процесуальний обов`язок проводити «ретельне і ефективне розслідування», якщо особа пред`являє «скаргу, що підлягає доведенню» на жорстоке поводження в порушення статті 3 Конвенції. Обов`язок розслідування розповсюджується на твердження про жорстоке поводження, вчинене як приватними особами, так і представниками держави (рішення у справі «М.С. проти Болгарії»).

Процесуальна складова статті 3 Конвенції вимагає «проведення ретельного та ефективного розслідування», «здатного привести до встановлення винних осіб та їх покарання». Таке розслідування має бути порушене ex officio за відсутності скарги, якщо мають місце достатньо чіткі вказівки на те, що мали місце тортури чи жорстоке поводження.

Процесуальний обов`язок також вимагає, щоб, якщо факти справи це виправдовують, розслідування має приводити до порушення ефективного кримінального, дисциплінарного чи іншого подібного провадження по застосуванню закону до осіб, які є винними у жорстокому поводженні.

Викладені в рішеннях Європейського суду з прав людини вимоги, є такими, що підлягають обов`язковому застосуванню відповідними державними інституціями, в тому числі для забезпечення належного медичного обстеження та лікування будь-якої особи, яка тримається під вартою, тобто знаходиться під юрисдикцією держави.

Таким чином, виходячи з норм чинного національного та міжнародного законодавства, враховуючи, що обвинувачений продовжує утримуватись в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4 у Дніпропетровській області, відповідно до наданих захисником медичних рекомендацій щодо проведення оперативного втручання ОСОБА_5 , зі слів обвинуваченого стан здоров`я не покращується, належна медична допомога не надається, хоча, як слідує з листа Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України « у Дніпропетровській та Донецькій областях від 16 вересня 2021 року, що знаходиться в матеріалах справи, останні звернулись з листом до КНП «Міська клінічна лікарня №16» ДМР щодо проведення ОСОБА_9 планового оперативного втручання, однак від моменту лише листа пройшло вже 1.5 міс., однак ОСОБА_5 оперативне втручання не проведено та не повідомлено хоча б орієнтовні строки можливого проведення, за таких обставин суд вважає наявними правові підстави для задоволення клопотання сторони захисту та зобов`язання Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №4 у Дніпропетровській області та Філію Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України « у Дніпропетровській та Донецькій областях відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 року №239/5/104, забезпечити надання обвинуваченому ОСОБА_5 необхідної медичної допомоги (діагностику, лікування, оперативне втручання) з урахуванням наявних у нього захворювань, виявленого чужорідного тіла та рекомендацій лікарів.

Керуючись положеннями ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.8-11, 17, 21-22, 26, 206, 369-372, 376 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Зобов`язати Державну установу «Дніпровська установа виконання покарань №4 у Дніпропетровській області та Філію Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України « у Дніпропетровській та Донецькій областях відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 року №239/5/104:

- забезпечити надання обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідної медичної допомоги з урахуванням наявних у нього захворювань та рекомендацій лікарів щодо необхідності проведення оперативного втручання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1