В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" грудня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002336 від 30.03.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дружківка Донецької області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, який не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника ОСОБА_9

встановив:

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_10 .Ю
Органом досудового розслідування ОСОБА_3 , обвинувачується в тому, що він 10.12.2019 приблизно о 14 годині 00 хвилин перебував у приміщенні під`їзду № 4 будинку за адресою: АДРЕСА_2 , біля вхідних дверей до квартири АДРЕСА_3 , де проживає потерпіла ОСОБА_8 . У цей самий час, у ОСОБА_3 , виник злочинний мисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх намірів і дій, при цьому, свідомо допускаючи їх наслідки та маючи на меті їх настання, з мотивів особистого неприязного відношення до ОСОБА_8 , наніс останній удари, руками та ногами, по передній-внутрішній поверхні правої гомілки в середній третині, по передній поверхні лівого стегна в передній третині, по передній-внутрішній поверхні лівого колінного суглоба, по передній поверхні лівого плеча нижній третині, та після чого наніс удар останній ключами від дверей по голові в область лівої лобної ділянки, чим спричинив ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження.
Згідно з висновком СМЕ №042-1303-2020 від 30.09.2020 року при проведенні судово-медичної експертизи громадянки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлені наступні тілесні ушкодження:
-синці- на переднє внутрішній поверхні правої гомілки в середній третині, на передній поверхні лівого стегна в середній третині, на переднє-внутрішній поверхні лівого колінного суглоба, на передній поверхні лівого плеча в нижній третині(4), у лівій лобній ділянці;
-садна- в лівій лобній ділянці на фоні синця, на передній поверхні лівого передпліччя в верхній третині.
Характер та морфологічні властивості, виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворилися від дії тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати терміну вказаному в постанові, тобто 10.12.2019, та не супроводжувались небезпечним для життя явищами.
Кожне з виявлених тілесних ушкоджень відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я), відповідно до п.2.3.5. та 4.6. «Правил», так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції по місцю утворення саден, синців, у звичайному клінічному перебігу спостерігаються у строк до 6 діб. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості.

Позиція сторони захисту

Допитаний у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину не визнав повністю та показав, що 10.12.2019 року приблизно о 14 годині прибув до помешкання колишньої дружини ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_4 , з метою забрати малолітнього сина ОСОБА_11 до визначеного розпорядженням органу опіки та піклування місця проживання з ним батьком.Прибувши до під`їзду №4 вказаного будинку його не було пропущено конс`єржкою, оскільки у вказаній квартирі він не проживає, крім того, ОСОБА_8 просила його не пропускати, в результаті чого ним було викликано працівників поліції по факту вчинення перешкод у спілкуванні з сином. В подальшому піднявшись на поверх ОСОБА_3 до квартири не заходив, із сином спілкувався знаходячись біля квартири крізь відчинені вхідні двері в присутності потерпілої ОСОБА_8 . В той час, коли ОСОБА_8 намагалася закрити вхідні двері, ОСОБА_3 дійсно перешкоджав їх закриттю, розцінивши її дії як вчинення перешкоди у спілкуванні з сином. В результаті цього у нього з ОСОБА_8 виник конфлікт, свідком якого стала ОСОБА_12 , яка працює в даному будинку конс`єржкою. Дій щодо сричинення будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 не вчиняв, ключі від помешкання даної квартири підняв з підлоги та спустившись вниз віддав конс`єржці. В подальшому ОСОБА_8 було викликано працівників поліції.

Також, ОСОБА_3 зазначив, що на даний час у нього з колишньою дружиною ОСОБА_8 триває судовий спір щодо визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_11 , наполягав на тому, що звернення ОСОБА_8 до поліції про нанесення ним 10.12.2019 року їй легких тілесних ушкоджень є маніпуляцією, яка спрямована на прагнення вирішення зазначеного спору щодо місця проживання малолітнього сина на її користь.

Крім того, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 наполягав на визнанні протоколів проведення слідчого експерименту з потерпілою та свідком недопустимими доказами у зв`язку з істотними порушеннями вимог ст.104 КПК України, а саме невідповідностью відомостей, які зазначено в даних протоколах, відомостям, які містяться в їх додатках оптичних носіях із записом слідчої дії, що, на його думку, свідчить про упередженість досудового розслідування.

Під час судового розгляду судом досліджено докази, надані стороною обвинувачення

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 показала, що 10.12.2019 року приблизно в обідній час її колишній чоловік ОСОБА_3 прибув до її помешкання за адресою: АДРЕСА_4 , з метою спілкування з їх малолітнім сином ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відчинивши двері вона та дитина знаходилися в квартирі, її колишній чоловік ОСОБА_3 знаходився у під`їзді, був настроєний агресивно, з нею розмовляв вороже. ОСОБА_8 зазначила, що син не хотів йти з батьком, був засмученим, в результаті чого у них з колишнім чоловіком виникла сварка, син злякавшись побіг до кімнати, а ОСОБА_3 намагаючись силою проникнути у квартиру почав її штовхати, наносив їй удари руками та ногами. ОСОБА_8 намагалася закрити двері, проте ОСОБА_3 перешкоджав іх закриттю, потім вихватив ключі, які знаходились в замковому отворі дверей та наніс ОСОБА_8 удари ключами по голові. Свідком події стала ОСОБА_12 , яка працює в даному будинку конс`єржкою. ОСОБА_8 дійсно попросила вказану особу піднятися до її помешкання, оскільки колишній чоловік ОСОБА_3 раніше неодноразово вчиняв фізичне насільство щодо неї. ОСОБА_12 побачивши сварку втрутилася та почала відтягувати ОСОБА_3 від вхідних дверей квартири. В подальшому колишній чоловік направився сходами вниз до виходу з будинку, також ОСОБА_8 було викликано працівників поліції.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні показала, що 10.12.2019 року знаходилась на робочому місці працюючи конс`єржкою в будинку АДРЕСА_2 . Приблизно о 14 годині прибув ОСОБА_3 , який мав намір потрапити до кв. АДРЕСА_3 , яка знаходиться у вказаному будинку. ОСОБА_12 чоловіка не пропустила, оскільки він у вказаній квартирі не проживав, крім того ОСОБА_8 , яка на той час проживала у вказаній квартирі разом із сином, просила його не пропускати. Чоловік був настроєний вороже та все ж таки піднявся до кв. АДРЕСА_3 . Невдовзі зателефонувала ОСОБА_8 та попросила її також піднятися. Піднявшись на поверх зазначеної квартири, ОСОБА_12 побачила ОСОБА_3 , який намагався увійти до квартири в той час, як ОСОБА_8 йому перешкоджала. Між ними відбувалася сварка та штовханина, через що ОСОБА_12 схопила чоловіка за одяг та почала відтягувати від входу до квартири. Як наносив ОСОБА_3 удари потерпілій ОСОБА_8 та чи наносив взагалі ОСОБА_12 не бачила. В подальшому вона та ОСОБА_3 спустилися разом вниз до виходу із будинку, ключі від кв. 300 чоловік віддав їй.
У порядку ст. 358 КПК України у судовому засіданні судом було досліджено документи, а саме:
- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопрушення від 30.03.2020 року відповідно до якого ОСОБА_8 звернулася до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві щодо спричинення їй 10.12.2019 року ОСОБА_3 тілесних ушкоджень;
- протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_8 від 10.08.2020 року, проведеного в присутності її захисника ОСОБА_9 та понятих з метою відтворення події від 10.12.2019 року, проведеного із застосуванням технічних засобів фіксації, а саме камери «Panasonik Full HD HCV 260»;
- додаток до протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_8 DVD-R диск;
- протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 від 10.08.2020 року, проведеного в присутності понятих з метою відтворення події від 10.12.2019 року, проведеного із застосуванням технічних засобів фіксації, а саме камери «Panasonik Full HD HCV 260»;
- додаток до протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 DVD-R диск;
- висновок експерта № 042-1303-2020 про проведення судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 0002336, відповідно до якого наявні у ОСОБА_8 тілесні ушкодження належать до легких тілесних ушкоджень та та могл утворитися в термін, 10.12.2019 року,

Мотиви суду та положення закону, якими керувався суд

Так, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.
При наданні оцінки протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_8 від 10.08.2020 року, проведеного в присутності її захисника ОСОБА_9 та понятих з метою відтворення події від 10.12.2019 року із застосуванням технічних засобів фіксації, а саме камери «Panasonik Full HD HCV 260», суд звертає увагу на те, що зазначена в описовій частині протоколу послідовність дій та отримані в результаті цього відомості було встановлено за участі статистів, за допомогою яких потерпіла ОСОБА_8 показала, де знаходилася вона та обвинувачений ОСОБА_3 та як були спричинені тілесні ушкодження, проте протокол не містить зазначення відомостей щодо осіб статистів, а також їх підписів.

Слід зазначити, що при дослідження додатку до даного протоколу, а саме DVD-R диску, який створено під час застосування технічних засобів фіксації, а саме камери «Panasonik Full HD HCV 260», який на вимогу ст. 104 КПК України є невід`ємним додатком до протоколу, вбачається проведення даної слідчої дії за участю потерпілої ОСОБА_8 в присутності її захисника ОСОБА_9 та понятих, проте участі статистів при проведенні даної слідчої дії не вбачається. Виходячи з наведеного, дана слідча дія фактично є допитом потерпілої, будь-яке відтворення події від 10.12.2019 року відсутнє.
Так само, суд при наданні оцінки протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 від 10.08.2020 року, проведеного в присутності понятих з метою відтворення події від 10.12.2019 року із застосуванням технічних засобів фіксації, а саме камери «Panasonik Full HD HCV 260», звертає увагу на те, що зазначена в описовій частині протоколу послідовність дій та отримані в результаті цього відомості було встановлено за участі статистів, за допомогою яких свідок ОСОБА_12 показала, де знаходилася вона, потерпіла ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_3 , проте даний протокол також не містить зазначення відомостей щодо осіб статистів, а також їх підписів. Виходячи з наведеного, дана слідча дія фактично є допитом свідка, будь-яке відтворення події від 10.12.2019 року відсутнє.
Спираючись на встановлені ст. 240 КПК України мету та завдання такої слідчої дії, як слідчий експеримент, який проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, суд на підставі ст.86 КПК України визнає протоколи проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_12 недопустимими доказами, оскільки вони фактично є допитом вказаних осіб та не містять відтворення події 10.12.2019 року.
Дотримуючись принципу безпоседності дослідження показань учасників кримінального провадження, закріплених ст. 23 КПК України, відповідно до яких суд отримує покази учасників кримінального провадження та свідків усно під час судового розгляду, судом були допитані потерпіла ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_12 безпосередньо в судовому засіданні.

Аналізуючи покази потерпілої та свідка, суд прийшов до висновку про те, що вони підтвердили факт існування неприязних стосунків між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , а також те, що 10.12.2019 року за адресою: АДРЕСА_4 між ними виникла сварка. Проте, суд враховує, що свідок не бачила, як ОСОБА_3 наносив удари потерпілій ОСОБА_8 та чи наносив взагалі, тому дані покази не доводять вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, а тому не можуть бути взяті судом до уваги, як доказ вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Надаючи оцінку висновку експерта № 042-1303-2020 від 28.09.2020 року, яким досліджено копію висновку експерта № 042-2538-2019 від 13.12.2019 року, вбачається, що дані судово-медичного обстеження свідчать про те, що у гр. ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , мали місце такі иікодження:
-синці - на переднє-внутрішній поверхні правої гомілки в середній третині, в передній поверхні лівого стегна в середній третині, на переднє-внутрішній .верхні лівого колінного суглоба, на передній поверхні лівого плеча в нижній гетині, у лівій лобній ділянці;
-садна в лівій лобній ділянці на фоні синця, на передній поверхні лівого гредпліччя в верхній третині.
Локалізація та характер вищевказаних ушкоджень, з урахуванням обставин справи в тому числі і часових даних у своїй сукупності дозволяють стверджувати, що дані ушкодження утворились внаслідок травмуючої дії тупого(их) предмета(ів), характерні особливості травмуючої поверхні якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, могли утворитись в термін, вказаний у постанові, тобто, 10.12.2019, не виключено у спосіб, на який вказує ОСОБА_8 .

Суд звертає увагу на те, що в під час проведення дослідження експертом була використана копія іншого висновку експерта № 042-2538-2019 від 13.12.2019 року, який був проведений в іншому кримінальному провадженні, проте стороною обвинувачення не надано відомостей, яку саме подію було досліджено в експертному висновку № 042-2538-2019 від 13.12.2019 року та в рамках якого кримінального провадження, також не надано суду відомостей щодо підстав його вилучення з одного кримінального провадження та долучення до даного кримінального провадження.

Крім того, слід зазначити, що в порушення вимог ч.3 ст. 101 КПК України під час проведення експертного дослідження № 042-1303-2020 від 28.09.2020 року експерт не сприймав безпосередньо відомості та матеріали справи, на яких грунтуються його висновки.

Тому, враховуючи наведене, суд критично ставиться до даного доказу та на підставі ст.86 КПК України визнає його недопустимим, оскільки висновок експерта № 042-1303-2020 від 28.09.2020 року отриманий в порядку, непердбаченому КПК України.

Надаючи оцінку характеризуючим матеріалам, які стороною обвинувачення долучено до матеріалів справи, то з них вбачається наявність спору між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , який на даний час розглядається в цивільному порядку.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, будь-яких інших доказів під час судового розгляду сторонами обвинувачення та захисту більше надано не було. При цьому, сторони кримінального провадження були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачені КПК України, враховуючи також, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив сторонам кримінального провадження необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, під час судового розгляду судом не встановлено достатніх достовірних, належних та допустимих доказів для визнання ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 10.12.2019 року.

Відповідно до вимог ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, п. 18 та 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом1 цієї статті.

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08 лютого 1996 року.

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватись вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено, що вказаний злочин вчинено ОСОБА_3 . Тому, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, він по пред`явленому обвинуваченню підлягає визнанню невинуватими та щодо нього ухвалюється виправдувальний вирок.

Статтею 129 КПК України закріплено, що у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає цивільний позов без розгляду.

Питання про речові докази підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 85, 89, 129, 240, 370, 373 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК України.

ОСОБА_3 виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1