Провадження № 11-кп/824/1345/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 червня 2020 року,яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Мала Бигань, Закарпатської області, громадянку України, з середньою освітою, не працюючу, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судиму,

засуджено зач. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі та звільнено від відбування покарання на підставі статті 75 КК України з іспитовим строком 1 рік, відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано повідомляти органи пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися в ці органи для реєстрації. Вироком вирішено питання речових доказів,
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком ОСОБА_7 визнана винуватою у тому, що вона, 14 квітня 2020 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин, перебувала у підземному переході за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 46, де побачила, що в одному напрямку з нею рухається раніше невідома жінка, в якої на лівому плечі знаходився рюкзак чорного кольору. В цей час, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на вчинення таємного повторного викрадення чужого майна з метою власного збагачення за рахунок інших громадян.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення та подальшого обернення його у свою користь, ОСОБА_7 , розуміючи протиправність своїх дій та їх наслідки, 14 квітня 2020 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин, проходячи по підземному переходу на сторону пр. Перемоги, 46, непомітно для ОСОБА_9 розстібнула рюкзак, який знаходився у неї на лівому плечі, і викрала з нього гаманець, в якому знаходились грошові кошти в сумі 1228 гривень і банківські картки.
Після чого, викрадені речі поклала у ліву кишеню светра, в який була одягнена, та в подальшому при виході із підземного переходу була зупинена працівниками поліції, яким зізналась, що вчинила крадіжку.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої, просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що судом не надано належної і достатньої правової оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, негативним відомостям про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності та, будучи раніше судимою вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 29.11.2019 року, маючи не погашену та не зняту судимість, через незначний проміжок часу, повторно вчинила таємне викрадення чужого майна, суспільно-корисною працею не займається, офіційно не працевлаштована. Вважає, що матеріали справи не містять даних, які б обґрунтовано вказували на можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, посилання суду на відшкодування завданої шкоди не є беззаперечною підставою для звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, а щире каяття безпідставно визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинувачену та її захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого,перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Винуватість обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації дій обвинуваченої за ч.2 ст.185 КК України, сторонами у апеляційному порядку не оскаржується та в силу вимог ч.2 ст. 394 КПК України не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Доводи прокурора про неправильне звільнення обвинуваченої від відбування покарання в порядку ст.75 КК України є обґрунтованими.
За ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_7 судом враховано, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжкого злочину, особу обвинуваченої, яка на час винесення вироку була вагітною, має захворювання на СНІД, раніше судима, враховано наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Але, поза належною увагою суду залишилися ті обставини, що обвинувачена ніколи офіційно та неофіційно працевлаштована не була, суспільною працею не займалась, раніше неодноразово судима за вчинення кримінальних правопорушень проти власності та відповідно засуджувалась до покарань з реальним відбуванням і незважаючи на це належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала та знову через невеликий проміжок часу вчинила новий умисний корисливий злочин, що дає підстави стверджувати, що попередні покарання не сприяли її виправленню та підтверджує її схильність до вчинення кримінальних правопорушень.
Згідно зі ст. 66 КК України щире каяття може бути визнане обставиною, що пом`якшує покарання винного. Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася.
Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Проте, судом не звернута увага на те, що матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_7 розкаялась у вчиненому злочині дієво, а не формально, при цьому визнання обвинуваченою своєї вини не може свідчити про щире каяття, а підтверджує просто бажання уникнути справедливого покарання.
У відповідності до вимог ст.75 КК України, суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про помилковість висновку суду про необхідність застосування до винної ст.75 КК України, оскільки виправлення та перевиховання засудженої, що вчинила новий злочин, маючи непогашену судимість за вчинення злочину проти власності, будучи звільненою після застосування до неї арешту 29.11.2019 року по відбуттю строку покарання через менше 5 місяців знову вчинила корисливий злочин, неможливо без ізоляції від суспільства.
Оскільки суд належним чином не врахував ступеню тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст.75 КК України є безпідставним.

За таких обставин вирок суду у частині призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність з постановленням нового вироку.
Керуючись ст.404,405,407,420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 10 червня 2020 року в частині призначеного покарання щодо ОСОБА_7 скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Строк покарання ОСОБА_7 обчислювати з часу затримання на виконання даного вироку.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання перебування під вартою з 14.04.2020 року по 12.06.2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: