ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2471/21 Справа № 209/3091/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 червня 2021 року, у об`єднаному кримінальному провадженні №0001433 та №0000909 стосовно
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янське Дніпропетровської області, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз: 05.08.16 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільнився 28.07.18 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ :
Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 червня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Цим же вироком обвинуваченого ОСОБА_10 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки і покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно та у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого за наступних обставин.
Так, 15 жовтня 2018 року, приблизно о 21.20 год., ОСОБА_7 , перебуваючи біля під`їзду №1, буд. №38 по б. Будівельників у м. Кам`янське, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна, повторно, діючи умисно, із корисливих мотивів, шляхом ривку вирвав із рук ОСОБА_11 , належний їй на праві власності гаманець коричневого кольору із грошима у сумі 5 700 гривень та 200 доларів США, що у перерахунку на гривню згідно з офіційним курсом НБУ станом на 15.10.18 становить 5596 грн., чим завдав їй майнової шкоди на зазначену суму.
Крім цього, 16.06.2019 року, приблизно о 18 год. 00 хв., ОСОБА_7 та ОСОБА_10 перебувючи з дозволу власника - потерпілого ОСОБА_12 у квартирі АДРЕСА_2 та реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_12 , діючи спільно, перебуваючи у вищевказаний час у вищевказаній квартирі, ОСОБА_7 почав наносити удари кулаками обох рук в область обличчя потерпілого ОСОБА_12 . Тим часом, поки ОСОБА_7 наносив удари потерпілому ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , усвідомлюючи відкритий та протиправний характер своїх дій, не зважаючи на зауваження потерпілого, умисно, з корисливих мотивів, відкрито викрав майно, а саме: приставку для цифрового телебачення (Т-2) «EuroskyES-15», чорного кольору, з пультом дистанційного керування, вартість якої складає 467 грн. 50 коп. та спінінг, вудилище телескопічне «GoldenRivie» довжиною 4 метра, з інерційною котушкою «Топаз 2п», коричневого кольору, вартість складає 243 грн. 20 коп.
В свою чергу, ОСОБА_7 , подолавши опір потерпілого ОСОБА_12 умисно, повторно, не зважаючи на зауваження потерпілого, з корисливих мотивів, відкрито викрав його майно, а саме: конвектор електричний марка «Under Prisce ЄН-1 ОМІ», білого кольору, вартість якого складає 365 грн. 85 коп.;
Своїми умисними діями ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 365 грн. 85 коп. (триста шістдесят п`ять гривень вісімдесят п`ять копійок).
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати за епізодом викрадення майна у ОСОБА_11 та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 виправдати за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що вирок суду в цій частині ухвалений з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, є незаконним та не обґрунтованим, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Так, вказує, що судом першої інстанції не повно та не всебічно досліджено докази з точки зору достатності та взаємозв`язку, а саме допущено протиріччя, оскільки у вироку суду зазначені дати подій 15 жовтня 2019 року, в той час, як ОСОБА_7 інкриміновано вчинення цього злочину 15 жовтня 2018 року. Крім того, зазначає, що покази потерпілої ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_7 суперечать один одному, оскільки тільки потерпіла вказувала на те, що тримала у руках гаманець, а свідок ОСОБА_13 , який гнався за обвинуваченим не бачив у його руках гаманця.
Зазначає, що стороною обвинувачення не надано будь-яких належних та допустимих доказів щодо розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Також вказує, що протокол огляду від 15.10.2018 року є неналежним доказом, оскільки фототаблиця до нього складена у іншому місці, аніж пред`явлене обвинувачення. Зазначає, що протоколи проведення слідчих експериментів за участі потерпілої та свідка ОСОБА_13 є недопустимим доказом, оскільки додатки до протоколів виготовлені неналежним чином, не засвідчені підписом слідчого та інших осіб, чим порушено вимоги ст. ст. 104-105 КПК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким виправдати його за епізодом відкритого викрадення чужого майна у потерпілої ОСОБА_11 та перекваліфікувати його дії за епізодом викрадення майна у потерпілого ОСОБА_12 з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України та признати покарання з застосуванням ст. 75 КК України або застосувати положення ст. 69 КК України.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що між ним та потерпілою ОСОБА_11 відбувся словесний конфлікт, в ході якого вона застосувала газовий балончик щодо нього та погрожувала вбити, після чого він почав тікати, при цьому в руках у потерпілої не було гаманця та жодних протиправних дій щодо неї він не вчиняв. Також вказує на неправдивість показів потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 , які мають до нього особисто неприязнь на протязі багатьох років. Зазначає, що жодних доказів наявності грошових коштів стороною обвинувачення не надано.
Вказує, що судом не було роз`яснено права на захист, суті обвинувачення та такі права не були роз`яснені йому під час досудового розслідування.
За епізодом викрадення речей у потерпілого ОСОБА_12 зазначає про те, що судом не було враховано його показів, які надавались у тому числі й під час досудового розслідування, а саме того, що між ним та потерпілим виник конфлікт та він його вдарив, після чого, без усякої змови з обвинуваченим ОСОБА_10 він взяв електроконвектор та залишив квартиру потерпілого. При цьому, в момент крадіжки його ніхто не зупиняв, не кричав, що свідчить, на його думку, про те, що ним було вчинено крадіжку та вказана обставина залишилась поза увагою суду першої інстанції, а тому його дії мають бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання з випробуванням або з застосуванням положень ст. 69 КК України.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали подані ними апеляційні скарги і з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, вирок суду скасувати, виправдати ОСОБА_7 за епізодом від 15.10.2018 року та перекваліфікувати його дії за епізодом від 16.06.2019 року з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України і призначити покарання з випробуванням та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника та самого обвинуваченого, вважав їх необґрунтованими та безпідставними, а вирок суду законним та обґрунтованим у зв`язку з чим просив залишити його без змін.
Захисник ОСОБА_9 підтримав подані апеляційні скарги та вважав їх такими, що підлягають задоволенню.
Потерпілі до зали суду не з`явились, про дату, час та місце апеляційного перегляду були повідомлені належним чином, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи або про поважність причин неприбуття до апеляційного суду не надходило, у зв`язку з чим апеляційний перегляд проведено у їх відсутність, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Перевіривши доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неповноти судового розгляду та істотного порушення вимог КПК України, перевіривши висновки суду першої інстанції, докази, які суд поклав в основу вироку на підтвердження встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим у відповідності до зазначених вище вимог закону, які суд першої інстанції виконав належним чином, з огляду на наступне.
Щодо доводів апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 за епізодом від 15 жовтня 2018 року.
Щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 вказують на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки показанням потерпілої ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які містять істотні суперечності між собою, залишено поза увагою відсутність предмету злочину та доказів на підтвердження розміру завданої шкоди.
З такими доводами обвинуваченого колегія суддів не погоджується та вважає їх безпідставними з огляду на таке.
Як видно з вироку суду, допитані у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_13 надали чіткі та послідовні пояснення, які узгоджуються між собою та відповідають іншим,дослідженим судом першої інстанції письмовим доказам, щодо тієї обставини, що обвинувачений ОСОБА_7 під час розмови з потерпілою, вирвав з її рук гаманець та почав стрімко залишати місце вчинення кримінального правопорушення, про що потерпіла повідомила свідка ОСОБА_13 та вони почали бігти за обвинуваченим з метою повернення майна, однак він зник з їх поля зору, після чого вони поїхали до відділку поліції та написали заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Вказані покази зазначених осіб підтверджуються також безпосередньо дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, які суд визнав належними та допустимими, а їх сукупність достатньою для висновку про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.
Так, покази потерпілої та свідка підтверджуються, зокрема протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.12.2018 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_14 вказала на ОСОБА_7 як на особу, яка відкрито, у її присутності, шляхом ривка вирвав із рук її сестри - ОСОБА_11 належний їй гаманець та втік з місця вчинення злочину; протоколами проведення слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_13 від 11.12.2018 року та 03.01.2019 року, відповідно, які повністю узгоджуються з їх показами, наданими в судовому засіданні щодо обставин, які мали місце 15.10.2018 року.
При цьому, під час дослідження вказаних письмових доказів у судовому засіданні суду першої інстанції, обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником не було заявлено будь-яких клопотань про неналежність, недопустимість або недостовірність зазначених доказів. Під час апеляційного провадження стороною захисту також не заявлялось клопотань про повторне дослідження цих доказів, або дослідження нових доказів та не висловлювалось заперечень проти закінчення стадії з`ясування обставин справи і перевірки їх доказами та останні вважали за можливе перейти до судових дебатів.
Крім того, за правилами, передбаченими ст. 352-353 КПК України, зазначені особи були попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідома неправдивих свідчень, а тому будь-яких підстав недовіряти показам вказаних осіб або ставити їх достовірність під обґрунтований сумнів у суду першої інстанції не було.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що надання обвинуваченим ОСОБА_7 протилежних свідчень, які повністю спростовуються, в тому числі, й матеріалами кримінального провадження, є формою захисту від пред`явленого обвинувачення.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що потерпіла та свідок є зацікавленими особами та між ними є неприязні відносини також не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки, як зазначалось вище, вказані особи несуть кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень. Більше того, вказана обставина є лише суб`єктивною думкою самого обвинуваченого та не підтверджена будь-якими доказами.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника про протиріччя в зазначенні року, апеляційний суд зважає на те, що дана обставина є виключно технічною опискою, оскільки матеріалами кримінального провадження та судом першої інстанції встановлено та підтверджується, що події мали місце саме у 2018 році.
Посилання захисника ОСОБА_6 на відсутність розміру шкоди, апеляційний суд вважає неприйнятними, оскільки судом першої інстанції, з огляду на фактичні обставини справи та дослідженні у справі докази було встановлено, що своїми незаконними діями ОСОБА_7 заволодів грошовими коштами, які належали потерпілій ОСОБА_11 на загальну суму 11 296 гривень. При цьому, той факт, що зазначені грошові кошти не були виявлені та вилучені у обвинуваченого обумовлені тією обставиною, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 є закінченим, тобто останній мав можливість розпорядитись викраденим на власний розсуд, чим він й скористався, у протилежному випадку останньому було б інкриміновано вчинення замаху на злочин. Ставити під сумнів в цій частині покази потерпілої щодо наявності в гаманці суми грошових коштів під став не має. Безпосередньо крім неї про цей факт ніхто не знав. Крім цього після скоєння щодо неї злочину вона одразу ж звернулась до поліції та вказала суму викрадених коштів.
Таким чином, апеляційним судом не встановлено неповноти судового розгляду або невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, а тому доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 в цій частині не ґрунтуються на матеріалах справи та є неприйнятними.
Щодо істотного порушення вимог КПК України.
Відповідно до п.п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито; судове рішення ухвалено незаконним складом суду; судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою; судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою; судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання; порушено правила підсудності; у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого ОСОБА_7 в цій частині, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не допущено будь-яких процесуальних порушень, які б, в розумінні вимог ст. 412 КПК України, були істотними та які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Так, посилання захисника на ту обставину, що протокол огляду та проведення слідчих експериментів є недопустимими доказами у зв`язку невідповідністю місця огляду, яке зазначено у фототаблиці до нього та відсутністю належним чином завірених додатків до протоколів проведення слідчих експериментів ну ґрунтуються на вимогах закону з огляду на таке.
Дійсно, відповідно до протоколу проведення огляду місця події від 15 жовтня 2018 року, у графі адреса та у фототаблиці вказано про те, що такий огляд проводився за адресою: м. Кам`янське, б. Будівельників, 28. В той же час, зі змісту самого протоколу видно, що об`єктом огляду є ділянка місцевості, яка розташована біля під`їзду №1 по б. Будівельників, 38 в м. Кам`яньське, тобто у відповідності до пред`явленого обвинувачення, що вказує виключно на технічну помилку при його складанні. При цьому, зазначена помилка жодним чином не спростовує тих обставин, які були встановлені його складенням, а тому, на думку колегії суддів зазначений огляд місця події проведено у повній відповідності ст. ст. 214, 237 КПК України.
Щодо відсутності підписів учасників слідчого експерименту на додатках до протоколів, що на думку захисника, робить дану слідчу дію незаконною, а протоколи недопустимими доказами, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2, ч. 3 ст. 105 КПК України особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки. Додатками до протоколу можуть бути фототаблиці, схеми, зліпки, носії комп`ютерної інформації та інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу.
Додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.
В ході проведення вказаних слідчих дій здійснювалось фотографування, в результаті чого були складені відповідні фототаблиці /т. 2 а.с. 106-108, 113-116/. Відеозапис вказаних слідчих дій не проводився.
Відповідно до ч. 3 ст. 105 КПК України фототаблиці підписані особою, яка їх виготовила старший слідчий ОСОБА_15 та засвідчені печаткою органу досудового розслідування. При цьому, закон не вимагає підписів фототаблиці, в даному випадку понятих та потерпілого, оскільки є очевидним, що фототаблиця виготовляється пізніше за допомогою комп`ютерно-друкувальної техніки і має бути підписана особою, яка її виготовила.
Порушень вимог КПК України при оформленні вказаних процесуальних документів, які б викликали сумнів в достовірності відомостей, що в них зазначені, апеляційним судом не встановлено.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про недоведеність вини обвинуваченого в цій частині, зводяться до особистого тлумачення апелянтами норм процесуального закону та аналізу і переоцінки одиничних доказів. При цьому, вказані учасники провадження оцінюють і тлумачать такі докази вибірково та відокремлено від інших доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 за епізодом від 16.06.2019 року.
Обвинувачений ОСОБА_7 у своїх доводах в апеляційній скарзі зазначає про те, що між ним та іншим обвинуваченим ОСОБА_10 не було попередньої змови та що його дії були таємними.
Однак, з такими доводами обвинуваченого колегія суддів не може погодитись, вважає їх надуманими та безпідставними з огляду на наступне.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, протягом всього судового розгляду судом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 визнавав свою провину у зазначеного кримінального правопорушення, не заперечував проти фактичних обставин цього злочину, надавав чіткі та послідовні показання в цій частині як під час досудового розслідування так і в суді першої інстанції та вказана обставина була визнана судом, як така, що пом`якшує його покарання
Разом з тим, вказані обставини, окрім показань самого обвинуваченого ОСОБА_7 також підтверджуються і іншими доказами, зокрема показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 , протоколами пред`явлення осіб для впізнання від 17.06.2019 року та 25.06.2019 року, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , як осіб, які з застосуванням насильства викрали належне йому майно, протоколами проведення слідчих експериментів від 17.06.2019 року та 25.06.2021 року, відповідно до яких обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_10 розказали та показали механізм вчинення кримінального правопорушення та іншими доказами у їх сукупності. При цьому, потерпілий ОСОБА_12 не був безпосередньо допитаний під час розгляду справи судом першої інстанції, оскільки останній надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та обвинуваченим або його захисником не було заявлено клопотання та вони не наполягали про його виклик та допит у судовому засіданні.
Розглядаючи доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо тієї обставини, що його дії під час викрадення майна у потерпілого ОСОБА_12 були таємними для нього, апеляційний суд зазначає, що вони не відповідають фактичним обставинам справи та зібраним у справі доказам.
Зокрема, з протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення, зазначених вище протоколів пред`явлення осіб для впізнання та слідчих експериментів видно, що потерпілий ОСОБА_12 вказував на ОСОБА_7 , як на особу, яка наносила йому тілесні ушкодження та яка, в подальшому, разом з ОСОБА_10 викрала належне йому майно, а тому будь-яких сумнівів в тому, що вказане кримінальне правопорушення є саме грабежем апеляційний суд не має.
Щодо додаткової кваліфікуючої ознаки, а саме вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, колегія суддів зазначає наступне.
Співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох осіб (суб`єктів злочину) у вчиненні умисного злочину. Злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.
Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкту злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.
У даному випадку встановлено, що спільність умислу спрямованого на здійснення відкритого викрадення чужим майном підтверджено конклюдентними діями засуджених, оскільки вони діяли, як співвиконавці. При цьому обвинувачений ОСОБА_7 застосовував до потерпілого фізичну силу, з метою подавлення його опору, а обвинувачений ОСОБА_10 за мовчазною згодою скористався безпорадним станом потерпілого та викрав належне йому майно та в цей же час, впевнившись в тому, що потерпілих не може чинити опір або іншим чином перешкодити вчиненню кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_7 також здійснив відкрите викрадення чужого майна, що вказує на наявність між ними, хоча і не очевидної, однак попередньої змови у вигляді мовчазної згоди, а тому така кваліфікаційна ознака злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, як вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб у даному випадку наявна та підтверджується зібраними у справі письмовими доказами.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 травня 2021 року у справі № 405/2648/18.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в цій частині не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, є необґрунтованими, надуманими та спрямовані на пом`якшення своєї відповідальності.
Будь-яких інших доводів, які б вказували на необхідність зміни або скасування вироку суду, апеляційні скарги захисника та обвинуваченого ОСОБА_7 не містить.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування оскарженого судового рішення, при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.
З огляду на вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції має бути залишений без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 червня 2021 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4