Справа № 590/1054/20 № провадження 1-кп/590/84/21

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Ямпільський районний суд Сумської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дружба, громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-19.05.2008 Ямпільським районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 69, ст. 75 КК України до 2 років 6 місяців, позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
-30.01.2009 Дзержинським районним судом м. Харків за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 357, ст.ст. 70, 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, 12.09.2013 звільнений з місця позбавлення волі по відбуттю строку покарання;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України,-
за участі учасників судового провадження:
обвинуваченого ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_6
24.06.2020 близько 17:00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи на автодорозі біля знаку м. Дружба, маючи умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, із корисних мотивів, вирішив незаконно заволодіти автомобілем марки «SKODA OKTAVIA» зеленого кольору з державним номером НОМЕР_1 . З метою реалізації свого злочинного наміру, направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи повторно, ОСОБА_3 за допомогою ключа від замку запалювання запустив двигун автомобіля, після чого поїхав на вказаному транспортному засобі в напрямку м. Шостка.
В результаті своїх протиправних дій, ОСОБА_3 незаконно заволодів транспортним засобом, а саме автомобілем марки «SKODA OKTAVIA» зеленого кольору з державним номером НОМЕР_1 , вартість якого згідно судової автотоварознавчої експертизи № 19/119/11/2-156е від 09.07.2020 року, станом на 24.06.2020 року може складати 160639 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованих йому діяннях визнав повністю, зазначив, що йому зрозуміла суть обвинувачення, обставини, які викладені в обвинувальному акті, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Підтвердив, що за наведених в обвинувальному акті обставин 24.06.2020 року десь о 17:00 год. заволодів транспортним засобом, що належить ОСОБА_6 .. У вчиненому щиро кається. Просить суд суворо не карати. Цивільний позов визнав в повному обсязі.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що він 24.06.2020 року відпочивав біля ставка зі своїми знайомими, куди підійшла ще одна група відпочиваючих, серед яких був й ОСОБА_3 .. Коли йому /потерпілому/ стало зле, ОСОБА_3 запропонував йому його відвезти, на що він погодився. ОСОБА_3 автомобіль загнав в гараж та пішов, а він залишився в авто на задньому сидінні. Потім ОСОБА_3 повернувся десь через час, та сказав, що йому потрібно з`їздити до банкомату, на що він згоди не давав, проте вони разом поїхали. Біла банкомату він сказав ОСОБА_3 , що все, будемо їхати додому, проте останній заперечив, сказавши, що грошей він не отримав, тому потрібно їхати в с.Ямпіль. Він заперечив. Коли виїхали з м.Дружби, він шукав нагоди як забрати ключі з замку запалювання, і десь, як проїхали з пів кілометру йому вдалося витягти ключі та зупинити автомобіль. Після цього вони вийшли з машини і він сказав, що вони поїдуть назад в с.Ямпіль. Коли він ключі клав до кишені, ключі вислизнули, ОСОБА_3 їх вихопив, сів за кермо, здав назад і уїхав.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, зважаючи на позицію прокурора, потерпілого. захисника та обвинуваченого, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку. З огляду на викладене суд обмежився допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу та стосуються судових витрат.
За таких обставин, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведена та його дії суд кваліфікує за ст.289 ч.2 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.
При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке належить до тяжкого злочину, особу винного, його вік та стан здоров`я, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не працює, до кримінальної відповідальності притягається не вперше, в тому числі за скоєння кримінальних правопорушень проти власності; суд також враховує й внутрішнє ставлення обвинуваченого до скоєного, який критично осудив свій вчинок, за який готовий нести покарання.
Тому, в якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відповідно до статті 66 КК України визнає визнання вини та щире каяття обвинуваченого, який висловив критичну оцінку своєї поведінки шляхом повного визнання вини та готовності нести кримінальну відповідальність, а також активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, оскільки він добровільно своїми активними діями надавав допомогу органам досудового розслідування та суду в з`ясуванні тих обставин вчинення кримінального правопорушення, що мають істотне значення для повного його розкриття. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не установлено.
Враховуючи ці обставини такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, а також враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з врахуванням позиції потерпілого, суд вважає за можливе на підставі ч.1 ст.69 КК України призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 статті 289 КК України, а саме у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України - конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
В даному випадку суд вважає за можливе не призначати додаткове покарання ОСОБА_3 у виді конфіскації майна, застосування якого є можливим за ч. 2 ст. 289 КК України.
На думку суду, саме такий вид і розмір покарання є співмірним діянню і характеристиці особи та буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Застосування ж ст.75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням може сприяти виникненню та формуванню думки у обвинуваченої щодо вседозволеності, відчуття безкарності та неповаги до норм чинного законодавства, яке охороняє суспільні інтереси.
Посилання прокурора на необхідність застосування при призначенні покарання ч.4 ст.70 КК України не може бути враховане судом, оскільки згідно вказаної норми за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
Згідно ч.1 ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Відповідно до ч.3 ст.43 КПК України засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок щодо якого набрав законної сили.
Отже, ч.4 ст.70 КК України може бути застосована при призначенні покарання за наявності обвинувального вироку, який набрав законної сили.
Встановлено, що 10 грудня 2020р. Шосткинським міськрайонним судом Сумської області ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст. 190 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців. Вказаний вирок не набрав законної сили, в зв`язку з оскарженням його обвинуваченим в апеляційному порядку.
Зважаючи на вказане, ч. 4 ст. 70 КК України застосуванню не підлягає. При набранні попереднім вироком законної сили питання виконання покарань підлягає вирішенню в порядку, передбаченому п. 11 ч. 1 ст. 537, ст.539 КПК України.
При вирішенні цивільного позову ОСОБА_6 , суд виходить з наступного:
Так, потерпілим ОСОБА_6 пред`явлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 матеріальної шкоди в сумі 17 950,00 грн. та моральної шкоди в сумі 30 000,00 грн., завданої йому внаслідок скоєння злочину.
У судовому засіданні обвинувачений цивільний позов визнав, згоден відшкодовувати завдану шкоду, проте просить суд врахувати ту обставину, що він не працює, тому для нього є непосильним відшкодування моральної шкоди в заявленому розмірі. Не оспорював розміру заявленої до стягнення матеріальної шкоди.
Оскільки винуватість обвинуваченого доведена, позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, підлягають до задоволення та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого 17 950,00 грн.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.
Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії» зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Суд приймає до уваги доводи потерпілого, що в результаті неправомірних дій обвинуваченого він переніс моральні страждання, отримав нервовий стрес через порушення обвинуваченим його права власності, необхідність витрачання особистого часу для вирішення питань, пов`язаних з досудовим слідством, тобто потерпілому заподіяно моральну шкоду.
Між вказаним протиправним діянням відповідача (вчиненням злочину) та заподіяною моральною шкодою потерпілому мається причинний зв`язок і вбачається вина відповідача, а тому, вимога про стягнення моральної шкоди є законною.
З огляду на викладене, враховуючи глибину та характер моральних страждань, пов`язаний з майновими втратами, виходячи з вимог розумності та справедливості, відповідно до положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта відповідно до статті 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого.
Долю речових доказів вирішити у відповідності до вимог статті 100 КПК України.
Враховуючи відсутність клопотання про застосування запобіжного заходу, а також відсутність відомостей про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили.
Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст. 368, 370, 374 КПК України суд,-
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки без конфіскації майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_3 запобіжний захід не обирати.
Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 17 950,00 грн., та 5000,00 грн. моральної шкоди.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати за проведення судових експертиз на користь держави у розмірі 3269 грн. 00 коп.
Речові докази: автомобіль марки «SKODA OKTAVIA», зеленого кольору з державним номером НОМЕР_1 , відеореєстратор, мобільний телефон марки Нокія, що передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 - вважати повернутим власнику.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Сумського апеляційного суду через Ямпільський районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому.

Суддя : ОСОБА_1