Cправа № 694/1189/21
Провадження № 1-кс/700/38/21
УХВАЛА

іменем України

"07" жовтня 2021 р. слідчий суддя Лисянського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка Черкаської області, в залі суду, скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області,

установив:
До Лисянського районного суду із Черкаського апеляційного суду, в порядку ст. 34 КПК України, надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області.
В обгрунтування скарги ОСОБА_3 зокрема вказує, що 30.06.2021 року ним подано заяву до Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області про вчинення кримінального правопорушення. Слідчим суддею Ватутінського міського суду Черкаської області ОСОБА_4 , 17 березня 2021 року було винесено ухвалу у справі 694/87/12 провадження № 1-кс/690/22/21 на бездіяльність СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області про задоволення його скарги. Слідчим суддею Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_5 , 25 березня 2021 року, винесено ухвалу у справі щодо бездіяльності СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення відмовлено у задоволенні його скарги. Слідчим суддею Катеринопільського районного суду Черкаської області ОСОБА_6 , 19 травня 2021 року, винесено ухвалу у справі № 694/445/21, провадження № 1-кс/694/13/21 щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після надходження заяви про кримінальне правопорушення - відмовлено у задоволенні його скарги.
Статтею 214 КПК України прямо передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Вважає, що дії слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_5 та слідчого судді Катеринопільського районного суду Черкаської області ОСОБА_6 були умисні та мають склад злочину, передбаченого ст. 364-1 КК України та просить зобов`язати уповноважених осіб Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області внести відповідні відомості до ЄРДР за його заявою про вчинення злочинів.
Положеннями ч. 3 ст. 306 КПК України передбачено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
В судове засідання ОСОБА_3 та інші учасники судового розгляду не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. В телефонній розмові, ОСОБА_3 висловився про розгляд скарги без його участі. З урахуванням позиції ОСОБА_3 , вважаю за можливе провести розгляд даної скарги, за його відсутності. При цьому неявка посадових осіб Звенигородського РВП ГУ НП в Черкаській області не перешкоджає розгляду скарги ОСОБА_3 щодо їх бездіяльності.
З огляду на вказане, враховуючи неявку осіб, які викликались у судове засідання, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалося.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 303 КПК України на досудовому слідстві можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Під час судового розгляду встановлено, що 30.06.2021 року ОСОБА_3 подав заяву у якій просив згідно ч. 1 ст. 214 КПК України внести відомості до ЄРДР про вчинення злочину слідчим суддею Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_5 та слідчим суддею Катеринопільського районного суду Черкаської області ОСОБА_6 з попередньою кваліфікацією за 1 ст. 364-1 КК України.
За правилами ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР, та їх перелік визначені частиною 5 статті 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.
Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 06.04.2016, № 139 (зареєстрований в Мінюсті України 05.05.2016 за № 680/28810), відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України.
Положення ст. 214 КПК України в свою чергу перебувають у тісному взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 та ст. 11 КК України, згідно з якими підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою не будь-яких дій, а суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки конкретного складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення відомостей до ЄРДР.
Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до ЄРДР.
Так, статтею 364-1 КК України передбачена кримінальна відповідальність за зловживання повноваженнями, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб використання всупереч інтересам юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми службовою особою такої юридичної особи своїх повноважень, якщо це завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам або інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Згідно з приміткою до вказаної статті, неправомірною вигодою слід розуміти грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи не грошового характеру, які пропонують, обіцяють, надають або одержують без законних на те підстав.

При дослідженні змісту заяви ОСОБА_3 про злочин встановлено, що її суть зводиться до незгоди заявника з процесуальним рішенням слідчих суддів. В скарзі відсутні передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України відомості та фактичні обставини, які могли б свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364-1 КК України та неадекватності судового контролю з боку слідчого судді. Крім цього, подана заява за своїм змістом не є підслідною органам поліції.
Власні сумніви скаржника щодо законності судового рішення не є безумовною підставою для внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування за ст. 364-1 КК України. Припущення заявника про постановлення слідчим суддею в особистих інтересах або з причин некомпетентності завідомо неправосудного та незаконного рішення ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про злочин обставин, оскільки злочинність дій не підтверджується ніякими об`єктивними даними, а тому, підстав для ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування не вбачається.
В цьому контексті необхідно враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших). Саме по собі припущення щодо постановлення суддею завідомо неправосудного рішення не є свідченням вчинення злочину, оскільки суперечить визначальним засадам правового регулювання побудови та діяльності судової влади.
Також слід звернути увагу, що частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 р. № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 р. № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 р. № 3-рп/2013 послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року та в низці інших міжнародних документів, а саме: Основні принципи незалежності судових органів, схвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної ради ООН, Європейська хартія "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13 жовтня 1994 року та інших.
Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч. ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України "Про статус суддів" (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Відповідно до положення ч. 1 ст. 126 Конституції України зміст недоторканності суддів як умови виконання ними професійних обов`язків не обмежується визначеною у ч. 3 цієї статті гарантією, згідно з якою суддя не може бути без згоди Вищої ради правосуддя затриманий або утримувано під вартою чи арештом до винесення обвинувального вироку судом.
Разом з тим відповідно до положення ч. 1 цієї статті Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України. Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами.
Відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.
Рекомендація № СМ/Rec (2010) Комітету міністрів Ради Європи від 17.11.2010 щодо незалежності, ефективності та обов`язків суддів містить положення про те, що виконавча та законодавча влада повинні гарантувати незалежність суддів і утримуватися від дій, які можуть підірвати незалежність судової влади або довіру суспільства до неї.
За викладених обставин, об`єктивних підстав для задоволення скарги слідчий суддя не вбачає.
Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 214, 303, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

постановив:
Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області щодо невнесення відомостей в ЄРДР по його заяві від 30 червня 2021 року.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1