ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/803/21 Номер провадження 11-кп/814/1214/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника адвоката ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеконференції провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 15 січня 2019 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Постановлення такого судового рішення місцевий суд мотивував тим, що ОСОБА_8 протягом усього строку відбуття покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що він: за час відбування покарання у ДУ «Машівська виправна колонія (№9) мав 6 заохочень, а отримання 2 стягнень 03 та 04 грудня 2019 року пов`язано із його незадовільним станом здоров`я у той час; визнав винуватість та усвідомив наслідки вчиненого, вживав заходів щодо здійснення виплат коштів по виконавчому листу; за даними відповіді органу пробації та гарантійного листа ТОВ «Зваркомплект» після звільнення з місця позбавлення волі матиме місце проживання з матір`ю, та назване товариство зобов`язується надати йому роботу.

Заслухавши доповідача; засудженого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, який заперечив щодо апеляційної скарги, перевіривши матеріали особової справи та судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За ч.ч.1,2 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.04.2002 визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до п. 1 та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26.04.2002 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 15 січня 2019 року Заводським районним судом м. Запоріжжя ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 12 жовтня 2018 року приблизно о 20 годині 10 хвилин по проїзній частині вул. Демократичної в районі перехрестя з вул. Морфлотською в м. Запоріжжя, керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем «АUDI А6», н.з. НОМЕР_1 , у якому також перебував пасажир ОСОБА_9 , у порушення вимог п.п. 10.1, 12.1 ПДР України під час вибору безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу, безпечно керувати ним, та, не впевнившись, що це буде безпечним, не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, під час подолання закруглення проїзної частини вправо, змінив напрямок руху вліво, допустив занос керованого ним автомобіля, перетнув подвійну суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки, виїхавши на зустрічну смугу руху, де вчинив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ 1103», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , на передньому пасажирському сидінні якого перебувала пасажир ОСОБА_11 , у результаті чого спричинено смерть водію останньо названого транспортного засобу та тяжкі тілесні ушкодження його пасажиру (а.о.с. 1-2).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання ОСОБА_8 визначено з 28 травня 2019 року, кінець строку покарання 06 квітня 2024 року. У місцях позбавлення волі засуджений знаходиться з 28 травня 2019 року.

З матеріалів особової справи вбачається наявність передумови (формалізованої підстави, що пов`язується із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_8 .

Указана обставина не оспорюється ніким з учасників судового провадження.

Разом з тим, для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення».

Так, згідно з даними характеристик ДУ «Машівська виправна колонія (№9)» у матеріалах особової справи засуджений з 28 травня 2019 року перебував у ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№3)», де характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 23 липня 2019 року ОСОБА_8 відбуває покарання в ДУ «Машівська виправна колонія (№9)» та за час перебування в даній установі виконання покарань має 6 заохочень, 2 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, за що отримував стягнення, які погашені (за відмову від виконання робіт по благоустрою установи, виніс продуктів харчування з їдальні без дозволу адміністрації установи), намагається дотримуватись норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи.

Засуджений здійснював безоплатні роботи по заготівлі твердого палива, в ході яких виконував покладені обов`язки, але потребував додаткового контролю з боку працівників адміністрації установи, з грудня 2020 року до травня 2021 року працював робітником рослинництва, а на даний час не працевлаштований у зв`язку з відсутністю робочих місць на виробництві. Разом з тим, ОСОБА_8 ухиляється від виконання робіт із самообслуговування та щодо благоустрою установи, а коли виконує - лише з корисливих мотивів.

Апелянт винуватість у вчиненому злочині визнає, покарання вважає справедливим, має виконавчі листи на загальну суму 232477 гривень 80 копійок, з яких відшкодовано із заробітної плати 365 гривень 29 копійок та 24874 гривні згідно пред`явлених засудженим копій платіжних документів, що підтверджується даними характеристики ДУ «Машівська виправна колонія (№9)», довідки про заохочення та стягнення, а також працевлаштування засудженого (а.с.п. 16-19, а о.с. 102).

Стороною захисту в судах першої та другої інстанцій надано копії квитанцій про сплату засудженим добровільно за виконавчим листом грошових коштів на загальну суму 4800 гривень з березня по вересень 2021 року, та 565 гривень у листопаді 2021 року відповідно (а.с.п. 21-23).

У характеристиці ДУ «Машівська виправна колонія (№9)» від 10 грудня 2020 року зазначено про можливість застосування до засудженого положень ст.82 КК України (а.о.с. 63-64), разом з тим, що стосується питання можливості умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 , то в подальшому в наступних характеристиках від 05 та 25 жовтня 2021 року цієї установою покарань зроблено висновки про те, що апелянт за час відбування покарання поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, а тому є відсутніми підстави для застосування до нього положень ст.81 КК України (а.о.с. 98-99, 106, а.с.п. 16-17).

Наведене узгоджується з даними витягу №27 від 11 жовтня 2021 року, якими підтверджено, що цього дня комісією ДУ «Машівська виправна колонія (№9)» відмовлено в поданні до суду матеріалів про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 як такому, що не довів своє виправлення (а.о.с. 96).

Тобто, вказані вище обставини свідчать про відсутність процесу систематичного виправлення апелянта протягом усього строку відбування покарання, у зв`язку з чим установа виконання покарань неодноразово висловлювала позицію щодо неможливості застосування до ОСОБА_8 норми, передбаченої ст.81 КК України.

Згідно з положеннями ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст. 9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Із установлених вище апеляційним судом обставин убачається, що ОСОБА_8 стає на шлях виправлення та в його поведінці спостерігаються певні позитивні тенденції, однак така поведінка засудженого не була зразковою протягом усього строку відбування покарання, а навпаки була нестабільною.

Доводи апелянта про те, що отримання ним стягнень пов`язано з його незадовільним станом здоров`я, є безпідставними, оскільки матеріали особової справи не містять медичних даних, які б підтверджували незадовільний стан здоров`я засудженого, що перешкоджав останньому виконувати вимоги КВК України під час відбування покарання. До того ж, як видно з особової справи засуджений ОСОБА_8 або його представник не ставили під сумнів законність застосування до засудженого стягнень шляхом оскарження відповідних рішень про притягнення апелянта до дисциплінарної відповідальності. Таке право засудженому було роз`яснено, що підтверджується розпискою останнього з його особистим підписом (а.о.с. 37-38). При цьому, отримані ОСОБА_8 стягнення хоча й погашені, однак свідчать про схильність засудженого до свідомого порушення встановлених КВК України умов відбування покарання.

Також слід зазначити, що сумлінне ставлення ОСОБА_8 до праці не мало послідовний та системний характер, оскільки в певний період часу засуджений хоча не й працював з об`єктивних причин, проте, при цьому, ухилявся від виконання робіт із самообслуговування та щодо благоустрою установи, а коли виконував їх то з корисливих мотивів, у той час як в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку та ставлення до праці за увесь період відбування покарання, а не лише той, що безпосередньо передує вирішенню питання щодо умовно-дострокового звільнення.

На думку колегії суддів, відсутні безперечні та переконливі підстави вважати, що на даний час апелянт досяг необхідного ступеню виправлення, що разом з іншими обставинами свідчило б про необхідність застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

До того ж, застосування наразі до ОСОБА_8 положень ст.81 КК України може порушити принципи справедливості та невідворотності покарання.

Так, доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, що полягає у тому, що засуджений виправився та у подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_8 строк покарання й узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо апелянта є передчасним та невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження та особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

Одночасно слід зазначити, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Як убачається з оскаржуваної ухвали суд першої інстанції належним чином та в повному обсязі дослідив обставини справи, за результатом чого дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_8 .

Колегія суддів ураховує майбутню наявність у засудженого місць проживання та роботи після звільнення з місця позбавлення волі, однак, зважаючи на встановлені вище обставини, це не є мотивованою підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання до апелянта, а тому на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливає (а.о.с. 93, 95).

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376,404,405,407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4