ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/7023/19 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2895/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілих, належним чином повідомлених про розгляд справи, від частини яких надійшли заяви про розгляд справи без них, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого та прокурора на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 13 07 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красилова Хмельницької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 12 02 2019 р. Ленінським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.190 КК України до штрафу у сумі 850 грн., штраф сплачено;
- 20 08 2019 р. Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК України до одного року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком один рік,
визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили було обрано у вигляді тримання під вартою в державній установі "Харківський слідчий ізолятор".

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судово-товарознавчої експертизи у розмірі 942 грн.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Судом встановлено, що 10 серпня 2019 року приблизно о 09 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, проник через внутрішній двір на охоронювану територію Харківського обласного клінічного перинатального центру, розташованого за адресою : м. Харків, вул. Маршала Малиновського, 4. Перебуваючи біля фасаду будівлі перинатального центру помітив паллети із мінераловатними плитами, реалізуючи свій злочинний умисел з метою особистого незаконного збагачення, таємно викрав шість упаковок мінеральноватних плит Техноруф В Екстра 1200х600х50 (2,28), що належать ПП «Фасад-Сервіс», вартість яких згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 18077 від 16 08 2019 року склала 2342 грн. 82 коп. Після чого ОСОБА_7 , взявши викрадене майно, залишив місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном, чим заподіяв ПП «Фасад-Сервіс» матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Також 08 березня 2021 року приблизно о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_7 перебував поблизу вокзалу «ХАРКІВ-ПАССАЖИРСЬКИЙ», що знаходиться за адресою: м. Харків, пл. Привокзальна 1, де проходячи по вул. Чеботарській у місті Харкові, зустрів раніше незнайомого йому ОСОБА_9 , який йшов у бік вокзалу. У зв`язку з тим, що ОСОБА_9 був напідпитку, його хода та координація візуально були порушені, ОСОБА_7 , з метою реалізації свого злочинного наміру, направленого на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи повторно, вирішив піти слідом за ОСОБА_9 .
Після цього, ОСОБА_7 зайшов на територію вокзалу в тунель до виходу на п`яту платформу, де наздогнав ОСОБА_9 , підійшовши до нього зупинив і почав перевіряти кишені куртки, яка була одягнута на останньому, дістав з внутрішнього карману куртки мобільний телефон марки «TECNO POP 4», 2/32Gb, «Ice Lake Green» темно-зеленого кольору, IMEI: 1. НОМЕР_1 2. НОМЕР_2 , вартість якого, згідно висновку судової товарознавчої експертизи №55 від 02 04 2021, складає 1719 гривень 00 копійок, відкрито заволодів вказаним телефоном та покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись у подальшому мобільним телефоном ОСОБА_9 на власний розсуд, тим самим спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 1719 гривень 00 копійок.
Також, він 08 березня 2021 р. приблизно в обід на вокзалі Харків-пас. в тунелі при виході на платформу наздогнав п`яного чоловіка, з яким вживав раніше спиртне, зупинив його та з кишені куртки потерпілого витягнув мобільний телефон темно-зеленого кольору. При цьому потерпілий бачив його дії. В подальшому він продав зазначений телефон приблизно за 800 грн. Злочини вчинив у зв`язку з тяжким матеріальним станом.
Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за епізодом від 10 серпня 2019 р. - за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана із проникненням у сховище, вчинена повторно; за епізодом від 08 березня 2021р. - за ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду змінити в частині призначення основного покарання та призначити за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України покарання 3 роки позбавлення волі.

Крім того, просить про застосування до основного покарання положень ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком 3 (три) роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд призначив надто суворе покарання ОСОБА_7 у розмірі 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі, не в повній мірі врахував особу обвинуваченого та те, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, просив вибачення у потерпілих.

Вказаний вирок було оскаржено також прокурором, проте до початку розгляду справи останній відмовився від своїх апеляційних вимог, надавши письмову заяву.

Позиції учасників судового апеляційного провадження.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію захисника, також просив задоволення апеляційної скарги та пом`якшення призначеного покарання.

Прокурор вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Потерпілі про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги до суду не надавали.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, думку обвинуваченого та прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень ніким не оспорюються, у зв`язку з чим колегія суддів у відповідності до ст.404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Що стосується апеляційних доводів щодо суворості призначеного ОСОБА_7 покарання, то відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

В ході перевірки доводів апеляційної скарги захисника щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів враховує вимоги статті 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, не одружений, не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Згідно виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 02 10 2019 року ОСОБА_7 встановлено діагноз позашпитальна пневмонія зправа у нижній долі, змішаної бактеріально-грибкової етіології період розпалу, середнього ступеня тяжкості, ДН0, орофарінгеальний кандидоз, ангіопатія обох очей.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, встановлено щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до вимог ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Навівши зазначені обставини суд визначив обвинуваченому саме такий строк покарання в межах санкції статті.

Таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не є максимальним, що передбачене санкцією інкримінованих йому статей.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

Надаючи оцінку твердженню захисника обвинуваченого щодо необхідності врахування таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття ОСОБА_7 , колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, будучи допитаним у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненому визнав повністю, погодився з їх кваліфікацією, показавши, як 10 серпня 2019 року зайшов на територію Харківського перинатального центру по вул. Маршала Малиновського, 4 та розповів всі наступні свої дії.

Вказана позиція обвинуваченого, на переконання колегії суддів не може свідчити про повне визнання ним своєї вини у вчиненому, негативній оцінці вчиненого діяння, бажання виправити ситуацію та готовність понести заслужене покарання, що є характеризуючими ознаками щирого каяття.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого наголошує на наявності обставин, що можна визнати пом`якшуючими при призначенні ОСОБА_7 покарання, вказуючи при цьому крім щирого каяття ще й те, що він має стійкі соціальні зв`язки, цивільну дружину, дитину на вихованні та відсутність зв`язків з антигромадськими елементами.

Проте, як вбачається з оскаржуваного рішення, вказані обставин вже було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання та визнано обставинами, що його пом`якшує. Наявність вищевказаних пом`якшуючих обставин, на думку колегії суддів не є обов`язковими та безумовними підставами для ще більшого пом`якшення останньому покарання.

Колегія суддів наголошує, що дані факти самі по собі, за відсутності інших суттєвих обставин, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та не можуть слугувати безумовними підставами для пом`якшення обвинуваченому покарання, враховуючи, що призначене покарання не є максимальним, що передбачене санкціями інкримінованих йому статей.

Таким чином, ґрунтуючись на принципах призначення покарання, визначених положеннями КПК України, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю відповідає меті його призначення та направлене на досягнення позитивних змін в особистості обвинуваченого.

З огляду на викладене, істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17 09 2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16 10 2008 року).

З урахуванням викладеного, підстав для зміни вироку та призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 13 07 2021 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді
___________ _____________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3