Справа № 199/2285/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2021 року грудня місяця 06 дня м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000085 внесеного до ЄРДР 31.01.2021 відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за їх обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ:
Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , без визначення розміру застави, оскільки перебіг строків закінчується, а ризики, які було встановлено при обранні та продовженні даного запобіжного заходу з переліку передбаченого ст. 177 КПК України не зникли.

Захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , з посиланням на недоведеність прокурором ризиків, а також на наявність міцних соціальних зв`язків, заперечували проти клопотання прокурора. Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 також заперечували проти клопотання прокурора.
Так, захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , просили змінити обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_7 , обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , підтримали клопотання захисників, а прокурор заперечував проти задоволення клопотань заявлених захисниками.

Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, в межах заявлених клопотань про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , кожному окремо, строку дії раніше обраного та продовженого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, - вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_3 - у повному обсязі, а відносно обвинуваченого ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне .

Відповідно до ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , кожному окремо було продовжено дію раніше застосованого запобіжного заходу, без права внесення застави, у виді тримання під вартою, та наразі строк дії ухвали спливає.

Так, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обвинувачуються у вчинені злочину проти власності за ч.2 ст. 187 КК України, який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, за вчинення якого, у разі доведеності їх вини, обвинуваченим загрожує покарання у виді позбавлення волі від семи до десяти років із конфіскацією майна.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції.

Згідно правової позиції, викладеної в п.152 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, за якою тримання під вартою є виправданим у тому випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

При цьому, судом при застосуванні запобіжного заходу обвинуваченим та при продовженні дії раніше застосованого запобіжного заходу, кожному окремо із обвинувачених, на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України, було враховано підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, та не визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, оскільки ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні злочину за попередньою змовою групою осіб із застосуванням насильства.

Наразі також, у суду відсутні правові підстави для визначення розміру застави, з огляду на ухвали Дніпровського апеляційного суду, предметом перегляду яких стали вищевказані ухвали як слідчого судді так і судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська та які судом апеляційної інстанції залишені без змін.

Тому, на думку суду, на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому продовження обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

При продовженні строку дії запобіжного заходу суд також враховує ту обставину, що протягом перебування обвинувачених в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в умовах ізоляції відносно останніх не надходило.

Наявність же у обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_3 міцних соціальних зв`язків, наявність утриманців, та даних, що характеризують їх особи з позитивного боку, не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики перешкоджання кримінальному провадженню.
У зв`язку із вищенаведеним, та з урахуванням того, що ризики встановлені під час обрання та продовженні ОСОБА_4 , ОСОБА_3 запобіжного заходу не змінилися, і з огляду на те, що до закінчення строку дії запобіжного заходу здійснити розгляд кримінального провадження неможливо, суд вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , кожному окремо, строк дії застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

При прийнятті саме такого рішення суд враховує й наявність не виконаної ухвали суду від 06.10.2021 щодо проведення комплексної судово-медичної експертизи.
З огляду на наведене, не підлягає задоволенню клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі, оскільки більш м`який вид запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання процесуальних обов`язків передбачених чинним законодавством, покладених на ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та забезпечити можливість виконання процесуальних рішень, що підтверджується матеріалами кримінального провадження що наразі перебуває у суді.
Разом з тим, вирішуючи клопотання захисника ОСОБА_8 про застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту, суд у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Як слідує з рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України» суд повинен розглянути можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів щодо обвинуваченого.
В рішенні «Прокопенко проти України» від 20.01.2011 ЄСПЛ зазначив, що згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянути можливість обрання альтернативних запобіжних заходів.
ЄСПЛ у рішеннях «Ігнатов проти України» від 15.12.2016, «Наконечний та інші проти України» від 11.01.2018, «Міхайлов та інші проти України» від 11.01.2018 вказав, що, продовжуючи тримання заявника під вартою та відмовляючи у задоволенні його клопотань про звільнення, національні суди здебільшого посилались на аналогічні підстави, наведені при його затриманні, та не додавали жодних нових деталей. З огляду на це, а також на свою попередню практику у справах проти України, Європейський суд встановив порушення пункту 3 статті 5 Конвенції.
Так, ОСОБА_5 на цей час продовжує обвинувачуватися у вчиненні розбою, його дії кваліфіковані за ч.2 ст.187 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна.
Враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі визнання останнього винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, обвинувачений, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України.
Проте, на цей час ризик, передбачений п. 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо можливості вчинення ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення значно зменшився. Як і зменшився ризик визначений п. 3) ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо незаконного впливу на потерпілого і свідків.
Крім вказаного, суд враховує і пояснення потерпілого ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту 29.11.2021, відповідно до ухвали суду, а саме щодо дій ОСОБА_5 під час вчинення відносно нього кримінального правопорушення.
За таких обставин, суд зазначає, що продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має місце реєстрації та міцні соціальні зв`язки, позитивні характеристики, - буде перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення його належної поведінки на цей період та продовження дії даного запобіжного заходу без належного обґрунтування буде неспівмірним меті цього заходу.
Водночас, наявні у суду матеріали кримінального провадження не вказують на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_5 , який перебуває під вартою, а тому суд вважає, що застосування до ОСОБА_5 домашнього арешту в нічний час доби забезпечить належну поведінку останнього на час судового розгляду, приймаючи до уваги наявність ризику, передбаченого п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України.
Керуючись ст.ст. 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_11 про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 задовольнити частково.

Продовжити дію раніше застосованого у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» на строк 60 днів, тобто до 03 лютого 2022 року включно.

Продовжити дію раніше застосованого у відношенні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» на строк 60 днів, тобто до 03 лютого 2022 року включно.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 , про зміну обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби строком до 03 лютого 2022 із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 20:00 години до 06:00 години та покладенням на нього обов`язків строком до 03 лютого 2022 року включно:
1) прибувати до суду за кожним судовим викликом;
2) не відлучатися із місця проживання без дозволу суду;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;
4) утриматися від спілкування в будь-якій формі зі свідками та потерпілим.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з-під варти негайно в залі суду та зобов`язати останнього невідкладно прибути до місця свого проживання.
По закінченню строку дії запобіжного заходу та за відсутністю клопотання прокурора в порядку ст. 199 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, заборона залишати житло припиняє свою дію і запобіжний захід, заборона та обов`язок вважаються скасованими.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 для вчинення дій, передбачених ч. 4 ст. 181 КПК України, який повинен негайно поставити на облік обвинуваченого, щодо якого застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та повідомити про це суд.
Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити її для відома начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_12 -Почтовик

06.12.2021