Справа № 127/3114/21
Провадження № 1-кп/127/162/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.10.2021 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.10.2020 р. за № 0000532 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , із неповною середньою освітою, непрацюючого, одруженого, який має двох малолітніх дітей, громадянина України, раніше судимого вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12.08.2020 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 Кримінального кодексу України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 засуджений вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12.08.2020 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин. Вказаний вирок набрав законної сили 12.09.2020 року. Розпорядження про виконання вказаного вироку надійшло до Вінницького міського відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області 21.09.2020 року, де того ж дня відносно ОСОБА_3 заведено відповідну особову справу та поставлено його на облік, як засудженого до покарання у виді громадських робіт. В подальшому, по прибуттю на письмовий виклик до Вінницького міського відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_3 01.10.2020 року було ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також попереджено, що у разі ухилення від відбування покарання він буде притягнутий до кримінальної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 389 Кримінального кодексу України, та роз`яснено, що згідно ч. 6 ст. 41 Кримінально-виконавчого кодексу України він зобов`язаний додержуватися встановлених законодавством порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитися до відпрацювання громадських робіт, повідомляти про зміну місця проживання. Крім цього, ОСОБА_3 видано направлення №42/3/5087-20 від 01.10.2020 року на відпрацювання громадських робіт до МКП «УК «Замостя», від отримання якого ОСОБА_3 відмовився. Надалі, на неодноразові викликали до Вінницького міського відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_3 не з`являвся.
В подальшому, 12.11.2020 року ОСОБА_3 знову було попереджено, що у разі ухилення від відбування покарання він буде притягнутий до кримінальної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 389 Кримінального кодексу України, та роз`яснено, що згідно ч. 6 ст. 41 Кримінально-виконавчого кодексу України він зобов`язаний додержуватися встановлених законодавством порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитися до відпрацювання громадських робіт, повідомляти про зміну місця проживання. Крім цього, ОСОБА_3 було повторно видано направлення на відпрацювання громадських робіт до МКП «УК «Замостя» за №436450-20 від 12.11.2020 року. Однак, ОСОБА_3 до МКП «УК «Замостя» на відпрацювання громадських робіт не з`явився. Незважаючи на попередження про наслідки ухилення від відбування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, ОСОБА_3 без поважних причин, починаючи з 01.10.2020 року, умисно ухиляється від відбування покарання у виді громадських робіт, не з`являється до МКП «УК «Замостя» на відпрацювання громадських робіт, тим самим не виконує встановлені обов`язки та порушує порядок і умови відбування покарання. Станом на 25.01.2021 року невідбута частина покарання ОСОБА_3 становила 240 годин громадських робіт.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку визнав та показав, що дійсно вчинив кримінальний проступок за вказаних в обвинувальному акті обставин. Пояснив, що у вчиненому щиро кається, жалкує про вчинене та завіряє суд, що подібне більше не повториться. Просив суд суворо його не карати та врахувати, що в нього на утримані є неповнолітні діти.
Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, врахувавши, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками судового провадження, не досліджувалися, за винятком документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих його даних, заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.
Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального проступку, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним обставин кримінального проступку, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
А тому суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 а за ч. 2 ст. 389 Кримінального кодексу України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до вимог статей 50, 65-67 Кримінального кодексуУкраїни щодо загальних засад призначення покарання, враховуючи положення статті 12 Кримінального кодексуУкраїни, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який раніше судимий, одружений, має двох малолітніх дітей, непрацевлаштований, на обліку у лікаря психіатра не перебуває.
Як вбачається з довідки, виданої Комунальним підприємством "Вінницький обласний наркологічний диспансер "Соціотерапія" від 20.10.2020 року №3412, ОСОБА_3 перебуває на диспансерному наркологічному обліку з 05.07.2017 року.
Відповідно до довідки начальника Вінницького міського відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області від 04.10.2021 року №42/3/11106-21, ОСОБА_3 , засуджений вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12.08.2020 року за ст. 126-1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин. Станом на 04.10.2021 року невідбута частина покарання у виді громадських робіт становить 212 годин.
Обставиною, яка, згідно ст. 66 Кримінального кодексу України, пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.
Обставин, які, згідно ст. 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання, судом не встановлено.
Суд зазначає, що згідно положень статей 50, 65 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд дійшов висновку, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді арешту в межах санкції ч. 2 ст. 389Кримінального кодексу України, остаточне покарання слід призначити з урахуванням положень ст. ст. 71, 72 Кримінального кодексу України.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні немає.
Керуючись статтями 50, 65-67 Кримінального кодексу України, статтями 349, 368-371, 373-374, 376, 395 Кримінального процесуального кодексуУкраїни, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді арешту на строк 1 (один) місяць.
На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 71, п. 4 ч. 1 ст. 72 Кримінального кодексу України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12.08.2020 року, та остаточно призначити покарання ОСОБА_3 у виді арешту на строк 1 (один) місяць 10 (десять) днів.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя