УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка Запорізької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні одну малолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий

у кримінальному провадженні №0001565, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.05.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0001565, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.05.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 із визначенням розміру застави в сумі 400 (чотириста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 000 грн.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_5 та з іншими невстановленими на даний час особами, з метою вчинення заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), 25.10.2021, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, розмістили в інформаційній мережі «Інтернет» на сайті «https://miniaylo.finance.ua» оголошення про купівлю та продаж іноземної валюти по курсу, що значно відрізнявся від офіційного курсу НБУ, вказавши у даному оголошенні абонентський номер мобільного терміналу НОМЕР_1 , який попередньо був придбаний для вчинення кримінального правопорушення.

Так, в жовтні 2021, в невстановлений час, з метою готування до вчинення кримінального правопорушення, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_5 та невстановленими досудовим розслідуванням особами підібрали нежитлове приміщення, що на праві власності належить ОСОБА_8 . Водночас, на момент огляду дане приміщення знаходилось і у користуванні орендаря ОСОБА_9 . Після того, як останні переконались в тому, що дане приміщення підходить по параметрам для вчинення злочину, уклали договір суборенди нежитлового приміщення №20/10/20212 від 20.10.2021, використовуючи документи ОСОБА_10 .

В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за попередньою змовою з невстановленими особами, з метою створення у потерпілого хибної уяви про функціональне використання даного приміщення, обладнали його під пункт «Обмін валют», розташований на першому поверсі, за адресою: АДРЕСА_3 , який використовували у своїй злочинній діяльності для досягнення спільної мети.

З метою реалізації спільного злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, невстановлена досудовим розслідуванням особа, 26.10.2016 о 14 год. 07 хв. отримала телефонний дзвінок на вказаний ними контактний номер мобільного телефону в оголошенні та домовилась про зустріч з ОСОБА_11 , створюючи у співрозмовника хибну уяву про намір виконання своїх зобов`язань щодо обміну валюти, а в дійсності маючи намір заволодіти грошовими коштами, що належать останньому, попередньо узгодили з ним час, місце зустрічі та суму обміну грошових коштів, а саме 29 000 доларів США та курс обміну, а саме, домовились про зустріч за адресою: АДРЕСА_3 , о 15 год. 00 хв., водночас ОСОБА_7 на той момент вже знаходився за зазначеною адресою та очікував їх прибуття.

Досудовим розслідуванням встановлено, що того ж дня приблизно о 14 год. 53 хв. до вищевказаного приміщення, яке було облаштоване металопластиковими дверима білого кольору, вікна яких були обклеєні плівкою жовтого кольору, на якій містився надпис «ОБМІН ВАЛЮТ», а саме до кімнати клієнтів, з метою обміну валют зайшов ОСОБА_11 спільно зі своєю дружиною ОСОБА_12 та запитав у ОСОБА_7 чи здійснює той обмін валют, на що останній повідомив завідомо неправдиву інформацію про здійснення ним обміну валюти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене ОСОБА_13 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_5 та невстановленими досудовим розслідуванням особами, в особливо великих розмірах, згідно розподілених ролей, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою збагатитись за чужий рахунок, користуючись створеною на місці вчинення злочину обстановкою, яка викликала у потерпілих впевненість про функціональне призначення приміщення як пункту обміну валюти, отримав від ОСОБА_11 та ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 29 000 (двадцять дев`ять тисяч) доларів США для їх обміну та попередньо перерахувавши їх сказав потерпілому, що відійде до сейфу їх обміняє.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах та бажаючи збагатитися за рахунок викраденого, ОСОБА_7 за допомогою кнопки магнітних замків заблокував вхідні двері, через які зайшли ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , тим самим позбавив їх можливості вийти з вказаного приміщення. Відразу після цього, взявши викрадені кошти, які належить ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ОСОБА_7 вийшов через другий вихід з приміщення, де його очікував ОСОБА_5 , який в свою чергу мав отримати від останнього сумку з грошовими коштами та зникнути в невідомому напрямку з метою передачі даних коштів невстановленим особам для подальшого розподілу між учасниками групи як винагороду за вчинені ними дії.

Однак, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 були затримані працівниками поліції безпосередньо після вчинення злочину неподалік від місця його вчинення за адресою: АДРЕСА_4 . Під час проведення особистих обшуків затриманих в останніх було виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 29000 доларів США та ключі від обмінного пункту за адресою: АДРЕСА_3 .

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 та ОСОБА_5 спричинили ОСОБА_11 та ОСОБА_12 майнову шкоду у розмірі 29000 (двадцять дев`ять тисяч) доларів США, що в перерахунку згідно курсу Національного банку України станом на 26.10.2021 року еквівалентно 764 150 грн. 00 коп. (сімсот шістдесят чотири тисячі сто п`ятдесят гривень 00 копійок).

Крім того, прокурор у своєму клопотання зазначає, що у вказаному кримінальному провадженні розслідується епізод шахрайства в особливо великих розмірах, що мав місце 27.05.2021 близько 13 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 56, де невстановлені досудовим розслідуванням особи під виглядом обміну валют, скориставшись довірою, заволоділи грошовими коштами у розмірі 52 000 доларів США, що належать потерпілому ОСОБА_14 , зокрема, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вказані злочини вчинені однією організованою групою осіб, спеціалізованою на вчиненні аналогічних кримінальних правопорушень на території міста Києва.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В обґрунтування свого клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим зазначено, що ОСОБА_5 інкримінується діяння, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до особливо тяжкого злочину, відповідальність за яке передбачає виключно позбавлення волі строком від 5 до 12 років з конфіскацією майна, ризики, які враховувались судом раніше, не змінились та не зменшились, а застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти існуючим ризикам щодо можливості переховування від органу досудового слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності; незаконного впливу на свідків та потерпілого; вчинення іншого кримінального правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

В судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання з наведених у ньому підстав та продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 із визначенням розміру застави в сумі 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, оскільки сторона захисту вважає, що вручення ОСОБА_5 підозри відбулося з порушенням визначеного кримінальним процесуальним законом порядку, а тому він не набув статусу підозрюваного. Крім того, адвокат зазначив, що ризики, наведені прокурором, є необґрунтованими, оскільки підозрюваний має постійне місце проживання у Київській області, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні одну малолітню дитину, а відтак запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника.

Слідчий суддя, заслухавши доводи прокурора, захисника та підозрюваного, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про наступне.

Так, слідчим суддею встановлено та матеріалами клопотання підтверджено, що СУ ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001565 від 27.05.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

26.10.2021 ОСОБА_5 затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

27.10.2021 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

27.10.2021 щодо ОСОБА_5 складено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КПК України та цього ж дня здійснено повідомлення про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень згідно вимог п.1 ст.278, п.1, п. 2 ст.135 КПК України, так як його місце знаходження органу досудового розслідування в цей час було невідоме, у зв`язку з чим ОСОБА_5 був оголошений в розшук.

29.10.2021 ОСОБА_5 ознайомлено зі змістом письмового повідомлення про підозру та вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КПК України наручно.

29.10.2021 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 27.12.2021 включно, з правом внесення застави в розмірі 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 000 грн.

27.12.2021 закінчується строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , однак закінчити досудове розслідування у даному кримінальному провадженні у вказаний строк неможливо, оскільки у даному кримінальному провадженні на теперішній час ще не отримано висновки призначених судових експертизи (молекулярно-генетична, трасологічні, дактилоскопічна, матеріалів, речовин і виробів), що мають важливе значення для провадження, не отримано тимчасовий доступ до інформації, яка перебуває у володінні операторів мобільного зв`язку, на підставі ухвали суду від 01.12.2021, не проведено аналіз інформації про абонентські з`єднання, не долучено до кримінального провадження, попередньо знявши гриф таємності, матеріали проведених негласних слідчих (розшукових) дій, а без їх наявності та результатів неможливо прийняти кінцеве процесуальне рішення у кримінальному провадженні, а також необхідно виконати вимоги ст. 290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, у зв`язку з чим виникла необхідність у продовженні строку тримання під вартою.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно вимог до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Водночас, слід зазначити, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 Рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає,що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п.32, Series A, N 182).

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994, в яких суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Водночас, слідчому судді під час вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не надається весь обсяг доказів, зібраних під час досудового розслідування та дані щодо джерел їх отримання. Такі матеріали мають надаватися суду при судовому провадженні відповідного кримінального провадження та саме на цій стадії, передбачено здійснення оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, яким закінчується судове провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення(рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання й подальшого тримання під вартою.

При цьому, на стадії досудового розслідування кримінального провадження, слідчий суддя не має процесуальних повноважень вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Так, обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_5 , та причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення підтверджується долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 26.10.2021; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_11 від 26.10.2021; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_12 від 26.10.2021; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілої ОСОБА_12 від 265.10.2021; протоколом обшуку від 26.10.2021 за адресою: АДРЕСА_3 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 27.10.2021; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_9 від 27.10.2021; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_5 від 26.10.2021; протоколом огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 від 26.10.2021; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_7 від 26.10.2021; вилученими під час затримання ОСОБА_7 та ОСОБА_5 речовими доказами у справі, а саме, грошовими коштами в сумі 29 000 доларів США, що були предметом кримінального правопорушення, зв`язки ключів від спеціально облаштованого фіктивного пункту обміну валют, мобільними телефонами з сім-картами, які останні використовували у своїй протиправній діяльності; протоколами огляду вилучених у підозрюваних мобільних телефонів, які вказують на взаємозв`язок дій фігурантів під час вчинення кримінального правопорушення та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів лише щодо пред`явленої підозри з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, не вирішуючи наперед питання про винуватість підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, правильність кваліфікації його дій, допустимість доказів щодо встановлення винуватості підозрюваного, вважає, що зміст клопотання та долучених до нього матеріалів кримінального провадження можуть свідчити про існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити інкриміноване йому правопорушення.

З огляду на зазначене та враховуючи матеріали кримінального провадження, додані до клопотання, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність у діях підозрюваного ОСОБА_5 ознак інкримінованого йому злочину.

Крім того, обґрунтованість повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення встановлена слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва в ухвалі від 29.10.2021 під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя вважає непереконливими доводи сторони захисту щодо не набуття ОСОБА_5 статусу підозрюваного, оскільки на стадії досудового розслідування кримінального провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування відносно неї запобіжного заходу.

Водночас, при розгляді клопотання та вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя повинен переконатися, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Так, аналізуючи зазначені слідчим та прокурором ризики, слідчий суддя враховує, що ризиками неналежної процесуальної поведінки підозрюваного визнано ризики переховування від органу досудового слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності; незаконного впливу на свідків та потерпілого; вчинення іншого кримінального правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Вирішуючи питання про продовження існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваної, слідчий суддя відзначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити. Отже, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися, а продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, бути у взаємозв`язку з ними. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя бере до уваги, що існує ймовірність того, що ОСОБА_5 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, вчинить дії щодо ухилення від органу досудового розслідування та суду.

Так, інкриміноване ОСОБА_5 діяння відповідно до ст. 12 КК України віднесено до особливо тяжкого злочину, відповідальність за яке передбачено у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 12 років з конфіскацією майна, у зв`язку з чим є всі підстави вважати, що тяжкість покарання у разі визнання судом його винним сама по собі може бути обставиною, яка може обумовити ризик переховування останнього від органів досудового розслідування, суду.

Водночас, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати, зокрема, з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.

Також, що стосується ризику втечі підозрюваного, то Європейський суд з прав людини вказує, що він не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня «Панченко проти Росії». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню «Бекчиєв проти Молдови».

Так, в судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що підозрюваний у зареєстрованому шлюбі не перебуває, не працевлаштований, що вказує на відсутність стримуючих факторів щодо ненастання даного ризику та відсутність міцних соціальних зв`язків.

Поряд з цим, слідчий суддя вважає доведеним і ризик впливу на потерпілого та свідків з метою зміни останніми показів в частині фактичних обставин, оскільки він вчинив умисне особливо тяжке кримінальне правопорушення проти власності особи, вчинене групою осіб.

Крім того, ґрунтуються на матеріалах клопотання і доводи сторони обвинувачення про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_5 , стороною обвинувачення підозрюється, зокрема, у вчиненні злочину з корисливого мотиву, останній суспільно корисною працею не займається, що вказує на реальне існування вказаного ризику.

Також з вказаних підстав на переконання слідчого судді ОСОБА_15 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Таким чином, слідчий суддя вважає доведеними наявність раніше заявлених ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.
Беззаперечних даних, які б виключали вказані ризики, слідчим суддею на даний час не встановлено.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 не порушує його права на судовий розгляд упродовж розумного строку, оскільки відповідно до п. 110 Рішення ЄСПЛ «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане у кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.
При цьому, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Враховуючи конкретні обставини справи, дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 , а також те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких кримінальних правопорушень, слідчий суддя не знаходить підстав для скасування чи обрання іншого, більш м`якого, запобіжного заходу.
Водночас, будь-яких даних про поганий стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 або існування інших обставин, що виключали би можливість тримання під вартою останнього, слідчому судді не надано.
Крім того, слідчий суддя звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому, наявністю реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Також слідчий суддя вважає доведеними і об`єктивні обставини, що полягають у неможливості завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, оскільки в рамках даного кримінального провадження необхідно отримати висновки призначених судових експертизи (молекулярно-генетична, трасологічні, дактилоскопічна, матеріалів, речовин і виробів), що мають важливе значення для провадження, не отримано тимчасовий доступ до інформації, яка перебуває у володінні операторів мобільного зв`язку, на підставі ухвали суду від 01.12.2021, не проведено аналіз інформації про абонентські з`єднання, не долучено до кримінального провадження, попередньо знявши гриф таємності, матеріали проведених негласних слідчих (розшукових) дій, а без їх наявності та результатів неможливо прийняти кінцеве процесуальне рішення у кримінальному провадженні, а також необхідно виконати вимоги ст. 290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, а ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на момент вирішення слідчим суддею питання про застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу як тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати.
Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Продовжуючи строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 слідчий суддя виходить з того, що перебіг строку досудового розслідування постановою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_16 від 16.12.2021 у даному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 28.01.2022, а тому, враховуючи викладене, строк дії ухвали про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід встановити з урахуванням зазначеного терміну, як це передбачено положеннями ч. 3 ст. 197 КПК України.

Визначаючи відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави, слідчий суддя враховує не лише обсяг повідомленої підозри, а також і правові позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до яких розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гафа проти Мальти»).

Відтак, з однієї сторони розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншої не має бути таким, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.

З огляду на викладене, враховуючи конкретні обставини справи, зокрема, наявність обґрунтованої підозри щодо причетності ОСОБА_5 до вчинення злочину з корисливого мотиву, а також враховуючи майновий стан підозрюваного, який має на утриманні малолітню дитину, слідчий суддя вважає, що застава у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 681 000 гривень, є співмірною з існуючими ризиками її втрати та в достатній мірі, з урахуванням обставин кримінального правопорушення та майнового стану підозрюваного, на даний час буде гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків і не суперечитиме положенням ст. 182 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 184, 194, 196, 199, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0001565, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.05.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити частково.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали про продовження тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити у межах строку досудового розслідування, тобто до 27.01.2022 включно.

Визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 681 000 грн. (шістсот вісімдесят одна тисяча) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для внесення застави:

Отримувач: ТУДСАУ в місті Києві,
,
МФО: 820172,
Банк: Державна казначейська служба України м. Київ,
р/р: № UA1012089,
призначення платежу: застава за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 20.12.2021 у справі № 761/45228/21.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, реєстрації, роботи та номеру засобу зв`язку;

- утриматися від спілкування з іншими підозрюваними в кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити строк дії покладених на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою слідчого судді обов`язків 60 днів з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави у розмірі, визначеному судом.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду прокурором, підозрюваним, його захисником протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1