ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадж. №11-сс/807/1188/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з Бердянським міськрайонним судом Запорізької області,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,
підозрюваного ОСОБА_10 в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська установа виконання покарань №11»,

розглянула 31 січня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали справи за апеляційними скаргами підозрюваного ОСОБА_10 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 грудня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бердянськ Запорізької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працевлаштованого майстром виробничого навчання ДНЗ «Бердянський машинобудівний професійний ліцей», пенсіонера, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, 17.12.2021 до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшло клопотання слідчого СВ Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Бердянської окружної прокуратури ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 .

З клопотання та наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що 15 грудня 2021 року, приблизно о 20 годині, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_8 , з метою умисного протиправного заподіяння смерті потерпілому, наніс ОСОБА_8 один удар колюче ріжучим предметом у ліву частину грудної клітки, тобто у життєво важливий орган, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді одиночного проникаючого ножового поранення передньої грудної клітини з ушкодженням міжреберної артерії, гемопневмоторакс, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння. Після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 покинув місце вчинення злочину. Таким чином ОСОБА_10 вчинив усі дії, які вважав необхідними і достатніми для позбавлення життя потерпілого ОСОБА_8 , смерть якого не настала з причин, що не залежали від його волі, у зв`язку з тим, що потерпілому надана своєчасна медична допомога.

Своїми умисними діями ОСОБА_10 вчинив закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне спричинення смерті іншій людині, тобто зробив з прямим умислом дію, безпосередньо направлену на здійснення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, при цьому особа виконала всі дії, які вважала за необхідне для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, не залежних від його волі, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 грудня 2021 року задоволено клопотання слідчого СВ Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу.

Застосовано до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 15 грудня 2021 року до 12 лютого 2022 року.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважав встановленим та доведеним наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 вказаного кримінального правопорушення, та прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам,передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України. Враховуючи, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насильства, слідчий суддя вважав за необхідне не визначати у даному кримінальному провадженні розмір застави.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_10 вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, яка підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів зазначає, що ніякого наміру на вбивство ОСОБА_8 він не мав, та не міг мати. Ніяких спірних питань між ними не було і підстав для їх виникнення на теперішній час не має.

Ризик переховування від органів досудового розслідування відсутній, він має місці соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, проживає разом з цивільною дружиною та сином, має доньку від попереднього шлюбу, працює офіційно охоронцем.

Ризик незаконного впливу також відсутній, потерпілий та свідки вже були допитані органом досудового розслідування, покази яких свідчать про його невинуватість.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 , вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, яка підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів зазначає, що слідчий суддя жодним чином не зазначила, на яких матеріалах ґрунтується переконання слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення. Слідчий суддя не звернув увагу на показання потерпілого та його цивільної дружини про те, що ініціатором конфлікту був саме потерпілий ОСОБА_8 , який фактично сам собі завдав удару ножем.

Відсутність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, автоматично тягне за собою відсутність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки у ОСОБА_10 відсутні будь-які підстави переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Також органом досудового розслідування не доведено недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам. Обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово було б цілком достатнім для виконання ним процесуальних обов`язків.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби.

Позиції учасників судового провадження.
Підозрюваний та його захисник підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та наполягали на її задоволенні.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Потерпілий та його представник в судовому засіданні наполягали на задоволенні апеляційних скарг та просили обрати підозрюваному запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

У відповідності до ст.29 Конституції України та ст.ст.176, 177, 178 КПК України, право на свободу і особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід враховувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і належної поведінки останнього.

Відповідно до положень ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та вказаною нормою передбачені виключення, які, натомість, не стосуються обставин даного провадження.

При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Так, в правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у рішенні від 26 червня 1991 року у справі "Летельє проти Франції", попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути "формою очікування" обвинувального вироку.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його "пілотному" рішенні від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", рішенні від 29 вересня 2011 року у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Висновок слідчого судді про можливість застосування до ОСОБА_10 єдино можливого виду запобіжного заходу слід визнати помилковим.

При цьому, слід констатувати недостатнє врахування слідчим суддею вимог закону, з якими пов`язані питання застосування до особи запобіжного заходу та практики Європейського суду з прав людини, яка згідно ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України є частиною національного законодавства.

На думку слідчого судді матеріали судового провадження за клопотанням слідчого дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Кримінальний процесуальний кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», §219, 21.04.2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у ст.5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 року, §57).

Колегія суддів, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, вважає, що сукупність матеріалів судової справи, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Наявні у провадженні докази вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованого йому злочину, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_10 міг вчинити злочин, слідчий суддя оцінив надані стороною обвинувачення докази на предмет їхньої достатності, а доводи підозрюваного про те, що у нього не було умислу на вбивство мають перевірятись органом досудового розслідування у встановленому законом порядку.

Також, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчим суддею встановлено, що слідчим та прокурором в клопотанні та під час судового засідання доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та суду та можливості незаконного впливу на потерпілого і свідків.

Разом з тим, встановивши зазначені обставини, суд не навів в ухвалі достатніх даних, які б свідчили, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та відповідно, не обґрунтував наявність обставин застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя, визнавши наявним ризик переховування ОСОБА_10 не звернув уваги на недотримання ініціатором клопотання вимог ст.ст.132, 184 КПК України щодо обов`язку доведення доводів клопотання шляхом подачі певних доказів.

Ознайомившись із наданими до клопотання матеріалами, судова колегія приходить до висновку про недоведеність ризику переховування з боку підозрюваного ОСОБА_10 .

Викладені слідчим обставини на користь ризику переховування є лише міркуванням і носять характер припущень, а слідчий суддя такий ризик обґрунтував лише тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення, що з урахуванням інших обставин слід визнати недостатньо переконливим.

За практикою Європейського суду з прав людини - суд зобов`язаний проаналізувати особисті обставини заявника докладніше та навести на користь тримання його під вартою конкретні підстави, підкріплені доказами, що узгоджується із положеннями ст.196 КПК України.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Ходорковський проти Росії», при оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого не в повній мірі оцінив наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки не визначив мету та цілі, які стоять за ним, а тому колегія суддів вважає, що в сукупності із встановленими даними стосовно особи підозрюваного ОСОБА_10 та практики Європейського суду з прав людини, слідчим суддею не встановлено виключних підстав, які виправдовують обмеження права ОСОБА_10 на свободу.

Колегія суддів, з огляду на вік підозрюваного, його спосіб життя та позитивну репутацію, вимушена констатувати малоймовірність ризиків втечі та впливу на потерпілого.

Апеляційна інстанція приходить до висновку, що застосований підозрюваному ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою занадто суворий та такий, що не відповідає ступеню встановлених ризиків у даному кримінальному провадженні, яким можна запобігти шляхом застосування по відношенню до ОСОБА_10 альтернативного запобіжного заходу в умовах контролю за дотриманням покладених обов`язків.

Водночас, апеляційний суд у відповідності до ст.178 КПК України враховує також вперше притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності, його пенсійний вік, наявність постійного місця проживання, за яким проживає разом з цивільною дружиною, тобто має міцні соціальні зв`язки.

Також колегія суддів враховує і думку потерпілого, який в судовому засіданні суду апеляційної інстанції зазначив, що будь-якого тиску за цей час підозрюваний на нього не здійснював, вважав обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою надто суворим та просив застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту.

З огляду на сукупність наведених обставин, колегія суддів вважає, що зазначені слідчим в клопотанні доводи не дають підстав вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний досягти дієвості даного кримінального провадження.

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що належну поведінку ОСОБА_10 можливо забезпечити шляхом застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

На думку колегії суддів, саме такий вид запобіжного заходу є адекватним превентивним заходом відносно підозрюваного.

За таких обставин, зазначені в апеляційних скаргах доводи і підстави, з яких підозрюваний та його захисник просять скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати більш м`який запобіжний захід, знайшли своє підтвердження в апеляційній інстанції, а тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, що обумовлює задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_10 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 грудня 2021 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 строком на 60 днів, тобто з 15 грудня 2021 року по 12 лютого 2022 року, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до 12 лютого 2022 року включно, із забороною залишати житло у період з 19.00 години до 06.00 години наступного дня за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, з`являтися за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду; утримуватись від спілкування з потерпілим по даному кримінальному провадженню.

Звільнити ОСОБА_10 з-під варти негайно.

Роз`яснити ОСОБА_10 , що відповідно до вимог ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Виконання ухвали покласти на Бердянське РВП ГУНП в Запорізькій області за місцем проживання підозрюваного.

Копію ухвали направити слідчому СВ Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 та начальнику ДУ «Вільнянська установа виконання покарань №11» для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити 04 лютого 2022 року о 16.00 год.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4