ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2564/21 Номер провадження 11-кп/814/1083/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
представника установи ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
засудженої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 31 серпня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено спільне подання державної установи «Надержинщинська виправна колонія (№65)» та спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації та
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Ізюм, Харківської області, українку, громадянку України, з професійно-технічною освітою, судиму, засуджену:
20.11.2018 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі,
звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання на 4 місяці 20 днів.

Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_9 відбула передбачений ст. 81 КК України строк покарання, за час відбування покарання отримала 1 стягнення, яке погашено, має 3 заохочення, працевлаштована в установі, до роботи ставиться добросовісно. Тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_9 своєю поведінкою та ставленням до праці довела виправлення і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

На ухвалу суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженої.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що засуджена за час відбування покарання мала стягнення, поміщалася в ДІЗО на 5 днів, почала працювати лише з січня 2021 року, рішенням комісії установи від 15.01.2021 їй було відмовлено у поданні про умовно-дострокове звільнення.

Також зазначив, що судом не було враховано тяжкість злочину та його суспільну небезпечність, термін покарання і особисте ставлення засудженої.

Тому вважає, що засуджена не довела своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Інші учасники судового розгляду ухвалу не оскаржили.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, засуджену та її захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити ухвалу суду без змін, представника установи, який вважав, що засуджена заслуговує на умовно-дострокове звільнення, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження та особової справи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Під час апеляційного перегляду судового рішення встановлено, що ОСОБА_9 засуджена 20.11.2018 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі.

Початок строку покарання ОСОБА_9 рахується з 20.11.2018, кінець строку покарання 20.01.2022.

Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Необхідною умовою застосування положень частини 1 статті 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.
Задовольняючи подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_9 , суд першої інстанції ретельно та належним чином перевірив доводи цього подання щодо наявності підстав, передбачених ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення.

При цьому, судом було враховано, що ОСОБА_9 станом на час розгляду справи відбула 2/3 строку покарання, а тому відповідно до п.2 ч.3 ст. 81 КК України до неї може бути застосовано умовно-дострокове звільнення.

Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_9 , суд першої інстанції з`ясував ставлення засудженої до вчиненого злочину, праці, додержання нею вимог режиму, участь у програмах диференційованого виховного впливу установи за весь час відбування покарання, та встановив, що у місцях позбавлення волі ОСОБА_9 перебуває з 20.11.2018, з 22.11.2018 перебувала в слідчому ізоляторі м. Харків, де характеризувалася посередньо, стягнень та заохочень не мала. З 07.12.2018 відбуває покарання в Державній установі «Надержинщинська виправна колонія (№65)», де характеризується добре, отримала 1 стягнення, яке погашен, та 3 заохочення за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки і трудового розпорядку. Працевлаштована в установі, до праці відноситься добросовісно, поставлені завдання виконує вчасно та якісно. У взаємовідносинах із засудженими не конфліктна. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи. Добре ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх за призначенням. До виконання робіт по благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою. Бере участь у програмах диференційованого виховного впливу. Вину у вчиненому злочині визнає.

За висновком працівників установи ОСОБА_9 за час відбування покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення.

Тому, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що засуджена ОСОБА_9 заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

З висновками місцевого суду погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи прокурора, що засуджена не довела своє виправлення ставленням до праці, так як почала працювали лише з січня 2021 року, спростовуються наявними в особовій справі характеристиками та довідкою головного бухгалтера установи, з якої вбачається, що ОСОБА_9 працевлаштована в установі з лютого 2019 року до вересня 2021 року.

Протягом усього періоду відбування покарання ОСОБА_9 допустила 1 порушення в лютому 2019 року, яке погашено в установленому порядку. Після проведеної роботи виховного характеру, засуджена змінила свої ставлення до відбування покарання, працевлаштувалася в установі та отримувала лише заохочення, що в сукупності з іншими обставинами вказує на позитивні зміни, які відбуваються в її особистості та створюють у неї готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

До того ж, позиція комісії установи щодо неможливості звернення з поданням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_9 , зазначене у рішенні 15.01.2021, змінилася та саме установа разом зі спостережною комісією при Полтавській райдержадміністрації звернулися до місцевого суду з поданням про умовно-дострокове звільнення засудженої. Дане подання представник колонії підтримав в суді апеляційної інстанції та зазначив, що ОСОБА_9 довела своє виправлення.

Крім цього, доводи прокурора про неврахування тяжкості вчиненого злочину та суспільної небезпечності є безпідставними, так як ст. 81 КК України та роз`яснення Пленуму Верховного суду України в постанові «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» не передбачають врахування даних обставин під час розгляду питання про умовно-дострокове звільнення.
За таких обставин, враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постановлена судом ухвала щодо ОСОБА_9 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги прокурора не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 31 серпня 2021 року щодо ОСОБА_9 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4