Ухвала
іменем України

2 листопада 2021 року

м. Київ
справа № 487/547/19
провадження № 51-5132ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвали Миколаївського апеляційного суду від 4 грудня 2020 року та від 6 жовтня 2021 року.
Рух справи і зміст судових рішень
Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ухвалою

від 17 листопада 2020 року відмовив ОСОБА_4 у задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.
Не погодившись із цим судовим рішенням, ОСОБА_4 оскаржив його до апеляційного суду.
Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 4 грудня 2020 року закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , оскільки апеляційну скаргу від 25 листопада 2020 року подано після закінчення строку апеляційного оскарження та без клопотання про поновлення такого строку.
Із цих же підстав ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 6 жовтня

2021 року ОСОБА_4 повернуто його апеляційну скаргу від 5 жовтня 2021 року.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 17 листопада 2020 року та ухвали Миколаївського апеляційного суду від 4 грудня 2020 року та від 6 жовтня 2021 року і задовольнити його скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Мотиви Суду
Із аналізу положень ст. 436 КПК вбачається, що за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції наділений правом реалізувати свої повноваження лише щодо одного рішення суду апеляційної інстанції.
Вимоги касаційної скарги ОСОБА_4 стосуються одночасно двох рішень суду апеляційної інстанції, а саме: від 4 грудня 2020 року та від 6 жовтня 2021 року.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Чинний кримінальний процесуальний закон не уповноважує суд касаційної інстанції на власний розсуд визначатися з предметом оскарження в касаційній скарзі. Таке право належить виключно особі, яка подала касаційну скаргу.
Вказана суперечність є суттєвою і перешкоджає суду касаційної інстанції у вирішенні питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає їх незаконність чи необґрунтованість.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону ОСОБА_4

у касаційній скарзі не навів обгрунтування того, у чому полягають порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, як він мав зробити відповідно до ст. 412 КПК, оскільки не вказав, які конкретно положення кримінального процесуального закону допустив суд апеляційної інстанції.
У касаційній скарзі не наведено конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, викладених в ухвалі цього суду з посиланням на конкретні положення процесуального закону.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
У новій касаційній скарзі ОСОБА_4 слід визначитися з конкретним рішенням суду апеляційної інстанції, яке, на думку скаржника, має переглянути касаційний суд, або подати декілька касаційних скарг окремо на кожне із таких рішень. Також у цій касаційній скарзі має бути вказано на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування судового рішення, які, на думку ОСОБА_4 , були допущені апеляційним судом при постановленні ухвали, а також наведені конкретні аргументи на обґрунтування такої позиції.
У той же час, колегія суддів звертає увагу ОСОБА_4 на те, що згідно з

ч. 1 ст. 310 і ч. 4 ст. 424 КПК, ухвала слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 17 листопада 2020 року не може бути предметом перегляду судом касаційної інстанції.

На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвали Миколаївського апеляційного суду від 4 грудня 2020 року та від 6 жовтня 2021 року і встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3