Справа № 462/3449/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/902/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 16.08.2021 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, без визначеного місця проживання, обвинуваченого за ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Івано-Франківськ, проживаючого на АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 187 КК України,

прокурора ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 187 КК України та обрано йому покарання 7 (сім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі. Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання 21 квітня 2019 року.
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 187 КК України та обрано покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, засудженому ОСОБА_8 частково приєднано невідбуте ним покарання за вироком Івано-Франківського міського суду м. Івано-Франківськ від 01 березня 2019 року, остаточно, за сукупністю вироків, обрано покарання 4 (чотири) роки 8 (вісім) місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ухвалено рахувати обвинуваченому ОСОБА_8 з моменту фактичного затримання 21 квітня 2019 року.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27 серпня 2021 р. виправлено описку у мотивувальній та резолютивній частинах вироку Залізничного районного суду міста Львова від 16 серпня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 187 КК України та ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 187 КК України, вказавши «Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_6 залишити до часу набрання вироком законної сили».
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.
Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 , 19 квітня 2019 року о 02:30 год., перебуваючи на зупинці громадського транспорту, неподалік головного залізничного вокзалу, який розташований за адресою: м. Львів, пл. Двірцева, 1, маючи умисел на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання, являючись особою, яка раніше вчинила розбій та діючи у групі з обвинуваченим ОСОБА_8 , у якого теж був умисел на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, він усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння та його суспільно-небезпечні наслідки, і бажав їх настання, із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито заволоділи майном потерпілого ОСОБА_10 , а саме, наблизившись до потерпілого, який сидів на зупинці громадського транспорту, обвинувачений ОСОБА_6 , не приховуючи свого злочинного наміру, почав вимагати у потерпілого мобільний телефон, марки «Nokia» білого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , що належав на праві власності потерпілому ОСОБА_10 , ринкова вартість якого, згідно висновку товарознавчої експертизи №9/336 від 06 травня 2019 року, станом на 19 квітня 2019 року, становила 533,33 грн., в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Київстар», вартістю 50,00 грн., з абоненським номером НОМЕР_3 . Після відмови потерпілого ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_6 , схопивши телефон, розпочав його забирати, а потерпілий ОСОБА_10 чинив супротив та не віддавав свій телефон. Однак, коли обвинувачений ОСОБА_6 , все ж таки, вирвав зазначений мобільний телефон, обвинувачений ОСОБА_8 милицею, яка знаходилась у нього в руках наніс потерпілому удар у голову, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи №358 від 14 травня 2019 року, забійну рану лобної ділянки зліва, яка утворились від дії тупого предмета та відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Не погоджуючись із вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі просить перекваліфікувати його дії із ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 187 КК України на ст. 186 КК України, оскільки вважає, що в його діях відсутній зазначений склад злочину.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що до події кримінального правопорушення обвинуваченого ОСОБА_8 не знав і ніколи не бачив. Жодної попередньої домовленості чи раптово виниклого умислу на вчинення кримінального правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_10 між ним і ОСОБА_8 не було. Звертає увагу, що ні свідки, ні потерпілий не змогли у суді першої інстанції детально розповісти про обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення. Так само і потерпілий не вказав точного часу вчинення кримінального правопорушення. Обвинувачений ОСОБА_6 просить апеляційний суд правильно кваліфікувати його дії.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок Залізничного районного суду м. Львова від 16 серпня 2021р. щодо ОСОБА_6 змінити, перекваліфікувати його дії, призначивши більш м`яке покарання в межах санкції ч.2.ст.186 КК України.
В обґрунтування скарги покликається на те, що вирок суду першої інстанції необхідно змінити, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.1 ст.28 - ч.2.ст.187 КК України не визнав, але розкаявся у скоєному і є необхідність зміни правової кваліфікації злочину на ч.2. ст.186 КК України.
Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, учасники процесу просили проводити розгляд апеляційної скарги без його участі, з чим погодилась колегія суддів.
Обвинувачений ОСОБА_8 направив суду заяву з проханням розглядати апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника без його участі. З вироком суду першої інстанції повністю погоджується та просить залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних вимог, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 дотримані.

Висновки суду щодо вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 187 КК України ґрунтуються на всебічно досліджених і об`єктивно оцінених судом першої інстанції доказах, які належним чином проаналізовані і оцінені в судовому засіданні для встановленні істини у кримінальному провадженні.

Доводи сторони захисту про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід перекваліфікувати на ст. 186 КК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Зокрема, твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність його вини у скоєному злочині спростовуються поясненнями обвинуваченого ОСОБА_8 , який чітко та послідовно пояснив, як про свою участь так і участь обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні злочину щодо потерпілого ОСОБА_10 зокрема і послідовність дій обвинувачених, характер та механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 та викрадення майна потерпілого саме обвинуваченим ОСОБА_6 .

Окрім того, досліджені судом першої інстанції докази не оспорювались та не спростовувались стороною захисту, жодних заперечень щодо них сторона захисту не висловлювала під час досудового слідства та клопотань про визнання таких доказів недопустимими не заявляла.

Заперечення своєї винуватості обвинуваченим ОСОБА_6 колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони є голослівними, суперечливими, такими, що не узгоджуються із іншими доказами у справі,а отже є способом захисту обвинуваченого та мають на меті уникнення кримінальної відповідальності за скоєне.

Згідно протоколів пред`явлення особи для впізнання від 19 квітня 2019 року, потерпілий ОСОБА_10 вказав чітко на обвинувачених, як осіб, які вчинили щодо нього напад. Жодних клопотань, щодо визнання вказаних протоколів неналежними чи недопустимими доказами, з боку сторони захисту, не поступало. Окрім того, свідок ОСОБА_11 , у суді першої інстанції ствердив, що нападників на потерпілого було саме двоє, що повністю узгоджується з показаннями потерпілого ОСОБА_10 .

Зазначені вище докази узгоджуються між собою і підтверджують фактичні обставини справи.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 187 КК України, оскільки останній вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинений особою яка раніше вчинила розбій та групою осіб без попередньої змови між собою.

Поряд з цим, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Окрім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , конкретні обставини справи та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема, виходячи з принципу індивідуалізації покарання та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини, які обтяжують і пом`якшують покарання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість застосувати до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі відповідно до санкції статті інкримінованого злочину, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено. Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і його слід залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407,419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Залізничного районного суду м. Львова від 16.08.2021 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 187 КК України, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особою, яка знаходиться під вартою у той самий строк з дня отримання копії такого рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4