Житомирський апеляційний суд
Категорія ст.539 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження №295/14466/21 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 09 листопада 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні подання ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та просить її скасувати, а своїм рішення застосувати до нього умовно дострокове звільнення. При цьому, звертає увагу, що 22.10.2021 на спільному засіданні ДУ «Житомирська виправна колонія №4» та спостережної комісії при Житомирському міськвиконкомі було задоволено його клопотання про застосування ст.81 КК України, і направлено подання до районного суду. Наголошує, що це подання було підтримано і прокурором в суді першої інстанції, однак суд зробив протилежні висновки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, позицію прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження №295/14466/21, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

З ухвали убачається, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст.81 КК України та ст.539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та після фактичного відбуття ним призначеної судом частини строку покарання, яка визначена у ч.3 ст.81 КК України.

Зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року №2 умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Аналізуючи дані про поведінку засудженого та ставлення його до праці за весь період відбування покарання, суд першої інстанції правильно встановив відсутність відповідних підстав для задоволення заяви засудженого.

З таким висновком суду погоджується й апеляційний суд та вважає, що в матеріалах провадження відсутні переконливі докази, котрі свідчать про готовність засудженого до самокерованої правослухняної поведінки, а отже клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого наразі є передчасним.

Так, дослідженням матеріалів судового провадження №295/14466/21 встановлено (а.п.3-4), що ОСОБА_7 , в попередньому, засуджено вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 06.07.2012 за ст.185 ч.3, 75, 76 КК України до 4 років позбавлення волі з випробовуванням з іспитовим строком на 1 рік. Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.01.2013 іспитовий строк скасовано, ОСОБА_7 направлений в місця позбавлення волі строком на 4 роки.

25.03.2020 ОСОБА_7 засуджений Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ст.185 ч.2, 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Початок строку 08.05.2018, кінець строку - 08.08.2022.

Як вбачається з характеристики наданої ДУ «Житомирська ВК (№4)» (а.п.4-5), засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі з 08.05.2018. Під час тримання в державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)» порушень режиму гримання не допускав, стягнення та заохочень не мав». З 19.05.2018 відбуває міру покарання в державній установі «Житомирська ВК (№4)». За період відбування покарання допустив одне порушення режиму тримання, щодо якого з ним було проведено бесіду виховного характеру начальником колонії 30.04.2020 за порушення внутрішньоцехового режиму. Після проведених заходів виховного та профілактичного характеру змінив свою поведінку на краще. На даний час режим тримання не порушує, стягнень не мас»

По прибуттю до установи був працевлаштований на дільниці по обробці каміння робітником. До праці та своїх обов`язків ставився сумлінно, чотири рази заохочувався начальником колонії. У відношенні до представників адміністрації колонії тактовний, їх законні вимоги виконує. На зауваження реагує спокійно, приймає виважені рішення. Заходи виховного те профілактичного характеру відвідує, реагує на них правильно. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», завдання програми виконує в повному обсязі. За характером тихий, спокійний, з 11.06.2018 по 03.12.2019 перебував на профілактичному обліку як особа, що схильна до самоушкодження. На даний час на профілактичних обліках не перебуває. Підтримує стосунки з двоюрідним братом, побачень не було, отримав від нього одну передачу, відносини з ним добрі.

Вину скоєного злочину визнає, зі слів розкаюється. За вироком суду має позов в сумі 31816 грн.64 коп., але виконавчі листи до установи не надходили.

На спільному засіданні комісії державної установи «Житомирська ВК (№4)» та спостережної комісії при Житомирському міськвиконкомі 10.07.2020 року було відмовлено в застосуванні ст.82 КК України, так як не став на шлях виправлення, 12.03.2021 року було відмовлено в застосуванні ст.81 КК України, так як не довів свого виправлення.

Проаналізувавши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що факт того, що хоча засуджений ОСОБА_7 формально виконує свої прямі обов`язки, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком усіх засуджених, а умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, визнання вини у скоєному злочині, і з огляду на це, такі дії засудженого (фактична зміна своєї поведінки на краще тільки тоді, коли підійшов строк умовно-достроково звільнення від подальшого відбування покарання), не можна безумовно розцінювати як сумлінну поведінку та належне ставлення до праці (як передчасну), а тому, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 своїм відношенням до праці та поведінкою достатньо ще не довів своє виправлення та перевиховання і обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви останнього про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

При цьому, на думку апеляційного суду, наявність у засудженого 4-х заохочень (а.п.6), на даний час переважно позитивних характеристик за місцем відбуття покарання, факт працевлаштування, переконливо не доводить факт виправлення засудженого в даному випадку, в свою чергу, висновок від 22.10.2021 спільного засідання ДУ «Житомирська виправна колонія №4» та спостережної комісії при Житомирському міськвиконкомі про застосування ст.81 КК України відносно ОСОБА_7 , об`єктивно не є беззаперечною підставою для умовно-дострокового звільнення останнього.

Визнання, за даних обставин, факту дійсності виправлення засудженого ОСОБА_7 буде передчасним.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 09 листопада 2021 року, якою відмовлено в задоволенні подання ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :