В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м.Ужгород кримінальне провадження, відомості про яке внесені до реєстру досудових розслідувань за №0000103 від 05.08.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з незакінченою базовою освітою, непрацюючого, раніше судимого вироком Ужгородського міськрайонного суду від 30.10.2019 до 3-х років позбавлення волі,

у вчиненні ним кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст.384 КК України,-

за участі сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення:

прокурора ОСОБА_4 ,

сторона захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:
І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
21 липня 2016 року, в період часу з 15:50 годин по 16:45 годин, ОСОБА_3 , під час допиту в якості свідка слідчою СВ Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 , в ході досудового розслідування по кримінальному провадженню №0002143 від 21.06.2016, будучи попередженим слідчим за ст.384 КК України, про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, надав покази про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч.2 ст.186 КК України, а саме повідомив, що він спостерігав як 20.06.2016 біля 03:00 годин, поблизу будинку АДРЕСА_2 , підозрюваний ОСОБА_7 , відкрито заволодів золотим ланцюжком з підвіскою від потерпілого ОСОБА_8 . Крім того, повідомив про те, що викрадені золоті вироби ОСОБА_7 через свідка ОСОБА_9 було здано в ломбард «Скарбниця», що на перехресті вулиць Минайська та Грушевського в м.Ужгороді. В подальшому допитаний в судових засіданнях у цій же кримінальній справі в якості свідка, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинуваченим ОСОБА_7 за ч. 2 ст.186 КК України, надав завідомо неправдиві показання, про те, що покази викладені у його протоколі допиту в якості свідка не відповідають дійсності, повідомив відомості про те, що ОСОБА_7 злочин, який полягав у відкритому заволодінні від потерпілого ОСОБА_8 золотого ланцюжка, не вчиняв, будь-яких злочинних дій ОСОБА_7 щодо ОСОБА_8 не вчиняв, заперечив факт реалізації викрадених речей до ломбарду «Скарбниця» через свідка ОСОБА_9 , чим надав завідомо неправдиві показання про непричетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення з метою уникнення останнім кримінальної відповідальності. Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.384 КК України завідомо неправдиве показання свідка.

ІІ. Позиція сторони захисту.
Обвинувачений ОСОБА_3 , відповідно до статті 63 Конституції України, відмовився від дачі показів.

Захисник просила виправдати її підзахисного, у зв`язку з недовіденістю його вини в інкримінованому йому правопорушенні.

ІІІ. Досліджені в судовому засіданні докази.
Допитана свідок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , старший слідчий відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, повідомила, що у 2016 році працювала на посаді слідчого слідчого відділення Ужгородського відділу поліції та проводила досудове розслідування кримінального провадження №0002143.

В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження, будучи попередженим слідчим за ст.384 КК України, про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, ОСОБА_3 надав покази про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч.2 ст.186 КК України.

Під час допиту ОСОБА_3 було залучено захисника, оскільки він сказав, що не вміє писати та читати.

Деталі допиту ОСОБА_6 не пам`ятає. Разом з тим зауважила, що ОСОБА_3 був ключовим свідком кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 . Тиск на ОСОБА_3 не чинився. Допит проводився з дотриманням норм Кримінально-процесуального кодексу України у присутності захисника. Після допиту ОСОБА_3 було зачитано зміст протоколу допиту, який він власноруч підписав.

Допитаний свідок ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомив, що був залучений на одну процесуальну дію допит свідка ОСОБА_3 для представництва інтересів останнього.

ОСОБА_3 давав свідчення на досудовому розслідуванні без застосування до нього примусу, з дотриманням норм КПК України. Йому було зачитано зміст протоколу допиту. Будь-яких зауважень до протоколу він не висловлював. Підпис на протоколі допиту ставив особисто.

Допитаний у судовому засіданні за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заперечив, що ОСОБА_3 був свідком кримінального правопорушення, в якому його обвинувачено. Зазначив, що згідно даних зачитаного у судовому засіданні протоколу допиту свідка ОСОБА_3 на досудовому розслідуванні останній повідомив про вчинення ним ( ОСОБА_7 ) кримінального правопорушення. Тоді як у судовому засіданні по розгляду кримінального провадження заперечив надані ним на досудовому розслідуванні покази.

З дослідженого у судовому засіданні протоколу допиту свідка у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002143 від 21.06.2016, ОСОБА_3 , якому роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, ст.ст.18, 66 КПК України та попереджено про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України встановлено, що останній повідомив слідчому, що бачив як 20.06.2016 ОСОБА_7 на зупинці обнімав невідомого йому чоловіка, а потім почав тікати в сторону готелю «Закарпаття». Наздогнавши ОСОБА_7 останній повідомив ОСОБА_3 , що забрав хрестик та шматок ланцюжка з того чоловіка, з яким вони разом пили на вокзалі. Біля АВС «Зіна», що на вул.Мукачівській до них підійшов знайомий ОСОБА_7 . ОСОБА_11 , якого останній просив здати в ломбард вкрадене золото. ОСОБА_3 разом з ОСОБА_11 поїхали на таксі до ломбарду «Скарбниця», що на перехресті вулиць Минайська та Грушевського. Здавши в ломбард золото ОСОБА_11 отримав грошові кошти в сумі 4340грн. Після цього ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 разом поїхали до готелю «Закарпаття» де продовжили відпочивати.

З журналу судового засідання від 11.02.2020 по розгляду кримінального провадження №0002143 від 21.06.2016 (справа №308/8906/19) та переглянутого запису засідання встановлено, що ОСОБА_3 будучи допитаним у судовому засіданні, попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України під присягою повідомив суду, що 20.06.2016 о 03го.30хв дійсно бачився з ОСОБА_7 вони разом випивали, а потім розійшлися. ОСОБА_3 пішов в аптеку, а коли повернувся, то вже не бачив ОСОБА_7 . Потерпілого він побачив на зупинці з особами ромської національності, стверджує, що ОСОБА_7 там не було.

ОСОБА_3 заперечував, що на досудовому розслідуванні давав інші покази, стверджує, що протокол допиту він не підписував, захисника не мав, відеозапис з камер спостереження йому слідча не демонструвала.

Судом також досліджені матеріали, подані стороною обвинувачення, які характеризують особу обвинуваченого, а саме:

- довідку КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради від 14.08.2020 №1029/01-7 відповідно до якої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , на психіатричному та фтизіатричному диспансерному обліку КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради не перебуває;

- довідку КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради від 12.08.2020 №772 відповідно до якої ОСОБА_3 не перебуває під наглядом у КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради.

- довідку про судимість та відбуття покарання від 28.08.2020 року, згідно якої обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 30.10.2019 за ч.3 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

ІV. Оцінка Суду.
Згідно ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством, та вважає за необхідне вказати наступне.

Об`єктивна сторона злочину за ст. 384 КК характеризується активною поведінкою - діями, які виявляються зокрема, в неправдивих показаннях свідка.

За статтею 384 КК встановлено відповідальність за злочин із формальним складом, який визнається закінченим із моменту вчинення будь-якої із зазначених дій.

Відповідальність за ст. 384 КК настає, якщо показання є неправдивими, тобто такими, які повністю або хоча б частково не відповідають дійсності. Показання (ст. 95 КПК) свідка (ст. 65 КПК) є неправдивими (лжесвідчення), якщо полягають у повідомленні недостовірних відомостей про факти та обставини, що мають значення для відповідного провадження.

Злочин може бути вчинений лише шляхом активної поведінки - дії, бо для його об`єктивної сторони необхідно, щоб свідок у своїх показаннях діяв певним чином, тобто повідомляв неправдиві відомості, які стосуються тих чи інших обставин здійснюваного провадження.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину є певна обстановка його вчинення, оскільки передбачені в ст. 384 КК дії мають бути здійснені лише при провадженні дізнання, досудового слідства, судового чи виконавчого провадження або здійсненні розслідування тимчасовою слідчою комісією ВРУ (ст. 89 Конституції України).

Відповідальність за ст. 384 КК настає лише за умови, якщо свідка було попередньо попереджено про кримінальну відповідальність за давання неправдивих показань (статті 67, 224 КПК).

Так у кримінальній справі №308/8906/19 (кримінальне провадження №0002143 від 21.06.2016) ОСОБА_3 допитаний в якості свідка, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинуваченим ОСОБА_7 за ч. 2 ст, 186 КК України, надав завідомо неправдиві показання, про те, що покази викладені у його протоколі допиту в якості свідка на досудовому розслідуванні не відповідають дійсності, а саме, повідомив відомості про те, що злочин, який полягав у відкритому заволодінні від потерпілого ОСОБА_8 золотого ланцюжка, як і не вчиняв, будь-яких злочинних дій щодо ОСОБА_8 . Також заперечив факт реалізації викрадених речей до ломбарду «Скарбниця» через свідка ОСОБА_9 , чим надав завідомо неправдиві показання про непричетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення з метою уникнення останнім кримінальної відповідальності.

Отже, дії ОСОБА_3 , кваліфіковані за ч.1 ст.384 КК України завідомо неправдиве показання свідка, вірно.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява №1637/04), зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Отже суд, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК, знаходить, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.384 КК України - завідомо неправдиве показання свідка суду.

Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а вина ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю доведена.

V. Призначення покарання.
Відповідно до статті 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_12 , передбачені ст.67 КК України, не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_12 , суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до статті 65 КК враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із статтею 12 КК України за ч. 1 ст. 384 КК України є кримінальним проступком;

- конкретні обставини кримінального провадження, за яких вчинені діяння, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, який будучи раніше судимий вчинив новий умисний злочини, що у свою чергу свідчить про його стійку криміногенну поведінку, суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно обрати покарання у виді арешту на певний строк у межах санкцій частини першої статті 384 Особливої частини Кримінального кодексу України.

На думку суду, в даному конкретному випадку саме таке покарання буде пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його наслідкам, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_12 та попередження нових злочинів.

При призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що він, засуджений вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.10.2019 за ч.3 ст. 185 КК України, відбуття якого рахується з 13.09.2019 року, вироком Берегівського районного суду від 01.07.2020 за ч.2 ст.185 КК України та вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.01.2022 за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, яким йому призначено покарання, з урахуванням двох попередніх вироків, у вигляді 3 (трьох) років 7 (семи) місяців позбавлення волі.
Таким чином, обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності до положень ст.ст. 70, 71, 72 КК України, слід призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.

VІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Цивільний позов не заявлено.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід судом не обирався і підстав для його обрання при постановленні вироку суд не вбачає.

Керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінально процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим за частиною 1 статті 384 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді арешту строком 1 (один) місяць, що у відповідності до ч.1 ст.72 КК України відповідає 1 (одному) місяцю позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.01.2022 1 (один) місяць позбавлення волі, остаточно до відбуття ОСОБА_3 призначити 3 (три) роки 8 (вісім) місяців позбавлення волі.

Речові докази: 4-ри DVD-R диски, що упаковані в паперові конверти та на яких наявні аудіо та відео записи судових засідань по кримінальній справі №308/8906/19, під час яких допитувався в якості свідка ОСОБА_3 , залишити зберігати при матеріалах справи.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1