Справа № 168/583/21
Провадження № 1-кп/168/13/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У КР А Ї Н И

28 березня 2022 року смт. Стара Вижівка
Старовижівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря с/з ОСОБА_2 ,
з участю:
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
потерпілого - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Стара Вижівка Волинської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000198 від 13 серпня 2021 року відносно:

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою,неодруженого, непрацюючого, у порядку статті 89 КК України раніше не судимого,

що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України,

В С Т А Н О В И В:

12 серпня 2021 року, близько 19.00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння , за місцем свого проживання в житловому будинку, що в АДРЕСА_1 під час конфлікту, який виник на грунті особистих неприязних відносин зі своїм братом ОСОБА_5 з метою завдання останньому тілесних ушкоджень взяв дерев`яну палицю, що була біля вхідних дверей даного будинку. Реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс палицею три удари в область ребер з лівого боку потерпілому ОСОБА_5 .

У подальшому обвинувачений ОСОБА_4 , діючи з єдиним умислом, продовжуючи свої протиправні дії, надворі поблизу вищевказаного помешкання, наніс два удари кулаком правої руки в ділянку правої сторони обличчя та три удари правою ногою по тулубу з лівого боку потерпілому ОСОБА_5 . Внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, перелом кісток лицевого черепа справа (виличної кістки нижньої стінки орбіти) з садном правої скронево - скулової ділянки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 251 від 10.09.2021 року по ступеню тяжкості відносяться до категорії середніх тілесних ушкоджень по ознаці тривалого розладу здоров`я згідно пункту 2.2.1 в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження,тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся , фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення не оспорює, підтвердив суду, що кримінальне правопорушення ним було вчинено при вищезазначених обставинах.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 12 серпня 2021 року під вечір косили сіно. Потім вживали спиртні напої. Після чого ліг спати у своїй хаті в загальній кімнаті. Відчув три удари дерев`яною палкою. Бив брат ОСОБА_4 , бо він думав що потерпілий взяв його цигарки. Згодом вийшли вдвох на подвір`я будинку та вживали спиртні напої як мирову. Потім брат продовжив бійку. Вдарив в обличчя, а коли потерпілий впав, то обвинувачений наніс 3-4 удари ногами в ліву ділянку ребер. Сказав, що він цигарок не брав.
До обвинуваченого претензій ні матеріального ні морального характеру немає. Помирилися з братом. Тому просив суд застосувати покарання, яке не пов`язане з реальним позбавленням волі.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю. Враховуючи особу обвинуваченого, обтяжуючі та пом"якшуючі покарання обставини просив суд призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. Долю речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України: деревяну палицю повернути власнику ОСОБА_6 .

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою винуватість у скоєнні злочину, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд, з`ясувавши думку учасників судового засідання, роз`яснивши сторонам кримінального провадження вимоги частини 3 статті 349КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, що будуть досліджуватися, за згодою учасників судового засідання, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого. Обвинуваченому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини справи, встановлені доказами, які судом не були досліджені.

На підставі вищезазначеного, оцінюючи обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000198 від 13 серпня 2021 року, відомості надані сторонами у судовому засіданні, суд погоджується із кваліфікацією кримінального правопорушення органом досудового слідства та приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 cтатті 122 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я є доведеною в повному обсязі.

При призначені покарання обвинуваченій суд керується положеннями статті 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, згідно із приписами статті 65КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Обставинами, які відповідно до статті 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире його каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставинами, які відповідно до статті 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи, з якою ОСОБА_4 перебуває у сімейних або близьких відносинах (потерпілий є братом обвинуваченого).

Так, відповідно до статті 12 КК України злочин, передбачений частиною 1 статті 122 КК України є нетяжким.

Ухвалою від 29 листопада 2021 року Старовижівського районного суду доручено Старовижівському районному сектору філії Державної установи "Центр пробації" в Волинській області в строк до 09 грудня 2021 року підготувати і надати суду досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_4 . На момент винесення вироку висновок не наданий. Отже, при призначенні покарання, суд бере до уваги наявні матеріали справи та пояснення сторін.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 є громадянином України, вчинив кримінальне правопорушення, що відноситься до категорії нетяжких, в порядку статті 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, щиро розкаявся у вчиненому, потерпілий будь-яких вимог до обвинуваченого не заявляє,помирився з ним, просив суд останнього реально не позбавляти волі, обвинувачений має постійне місце проживання, задовільно характеризується за місцем проживання, не працює, займається підсобним господарством.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями статті 65 КК України, та дотримуючись принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, пом`якшуючі покарання обставини, обтяжуючі обставини покарання у сукупності із даними, що характеризують особу ОСОБА_4 , його відношення до скоєного злочину, та вважає, що покарання треба визначити в межах санкції частини 1 статті 122КК України у виді позбавлення волі мінімального строку.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить пункт 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Зважаючи на усю сукупність вказаних вище обставин, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, того факту, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 обвинувачується , ставлення його до вчиненого ним діяння, він в повній мірі усвідомлював протиправність своїх дій, а також їх наслідки, щире каяття останнього, а також враховуючи позицію сторони обвинувачення та потерпілого, суд приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період іспитового строку, у відповідності до статей 75, 76 КК України. Оскільки відповідно до статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого.

Саме таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

По кримінальному провадженню матеріальних збитків не заподіяно, цивільний позов не заявлено. Судові витрати відсутні. Заходи кримінально-правового характеру до обвинуваченого не застосовувалися.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами статей 349, 369-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України,

суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на 1 (один) рік.

На підставі частин 1, 2 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Покласти нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, на орган з питань пробації за місцем проживання ОСОБА_4 .

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не застосовувався.

Іспитовий строк ОСОБА_4 відраховувати з моменту проголошення вироку.

Речові докази: дерев`яну палицю, що приєднана до матеріалів кримінального провадження № 0000198 від 13 серпня 2021 року і знаходиться в камері зберігання відділення поліції №2 (сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області повернути ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляції через Старовижівський районний суд Волинської області до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з урахуванням особливостей передбачених статтею 394 КПК України.

Оскарження в апеляційному порядку вироку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України не допускається.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1