Справа № 173/305/17
Провадження № 1-о/204/1/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у складі:
головуючої: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря: ОСОБА_4 ,
за участю прокурора: ОСОБА_5 ,
захисника: ОСОБА_6 ,
засудженого: ОСОБА_7 ,
при розгляді у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м.Дніпро, заяву засудженого ОСОБА_8 про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2005 року у кримінальній справі №1-3/2005 за нововиявленими обставинами, -

В С Т А Н О В И Л А :

До суду надійшла заява ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2005 року у кримінальній справі №1-3/2005 за нововиявленими обставинами.
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 підтримав свою заяву у повному обсязі та просив суд задовольнити заяву про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2005 року у кримінальній справі №1-3/2005, скасувавши вирок і ухвалити новий з урахуванням дослідження нововиявлених обставин, які стали відомі тільки в ході судового розгляду по обвинуваченню ОСОБА_9 , якого просив допитати в судовому засіданні. При цьому, посилаючись на обставини, зазначені у заяві суду пояснив, що нововиявленою обставиною він вважає «службове підроблення» у вироку суду від 06 січня 2005 року відносно ОСОБА_7 , у виді приховання факту, що на час розгляду справи відносно ОСОБА_7 та при постановленні даного вироку, ОСОБА_9 знаходився в СІЗО м.Дніпропетровська і не був оголошений у розшуку, як про це зазначено у даному вироку і справу відносно ОСОБА_9 було розглянуто судом окремо. При цьому, він вважає, що факт того, що ОСОБА_9 під час розгляду справі відносно нього, не знаходиться у розшуку було відомо і прокурору, і суду, але вони навмисно приховали це, щоб ОСОБА_9 під час розгляду справи відносно ОСОБА_7 не зміг надати пояснення, які йому були відомі вже на той час, а саме, що він ОСОБА_7 не приймав участі у вбивстві ОСОБА_10 . На його думку, надання таких пояснень ОСОБА_9 під час судового розгляду в Апеляційному суді Дніпропетровської області у кримінальній справі №1-3/2005, мало б вагоме значення при постановленні вироку судом 06 січня 2005 року.
Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав заяву засудженого ОСОБА_7 та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у заяві.
Прокурор у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 . Зазначивши, що заява ОСОБА_7 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не містить тих обставин, які б могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин. Крім того, доводи, викладенні в заяві ОСОБА_7 та в судовому засіданні зводяться до незгоди з вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2005 року, що не є підставою для перегляду вироку за новоявленими обставинами. Також зазначила, що згідно ухвали Верховного Суду України у кримінальних справах від 04 жовтня 2005 року, касаційна скарга ОСОБА_7 на вказаний вирок була залишена без задоволення, а вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2005 року у кримінальній справі №1-3/2005 щодо ОСОБА_7 залишений без змін.
Допитаний у судовому засіданні, в режимі відеоконференції, свідок ОСОБА_9 , суду пояснив, що він знайомий з засудженим ОСОБА_7 . З 18 вересня 2004 року він знаходився під вартою в СІЗО м.Дніпропетровська. Он також був фігурантом по справі за обвинуваченням ОСОБА_7 , йому було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину відносно громадянина ОСОБА_11 , його було визнано винним, а потім виправдано. До вбивства ОСОБА_11 ОСОБА_9 ніякого відношення не має. Що стосується даної заяви засудженого ОСОБА_7 , то йому зі слів Суворова відомо, що в 1999 році, між ними відбувся діалог, ОСОБА_12 шукав собі людей для підготовки до вчинення злочинів. Саме ОСОБА_12 був ініціатором вчинення вбивства ОСОБА_11 . Під час розгляду справи відносно ОСОБА_9 його не запитували, чи приймав ОСОБА_13 участь у вбивстві ОСОБА_10 і ОСОБА_9 про це нічого не вказував. Він тільки казав, що він- ОСОБА_9 не причетний до вчинення вбивства ОСОБА_11 . В осені 2004 році він дізнався, що відносно ОСОБА_7 та інших вже почався суд. ОСОБА_9 бажав, щоб всі справи були об`єднані. Однак, справу відносно нього та ОСОБА_13 чомусь слухали окремо. ОСОБА_9 достовірно не відомо, чи був на місці вчинення вбивства ОСОБА_11 засуджений ОСОБА_7 чи не був. ОСОБА_9 тільки зі слів ОСОБА_14 , який вже помер, відомо, що ОСОБА_7 та ще інші люди відмовилися від вчинення вбивства ОСОБА_11 . Тому, він не може стверджувати на сто відсотків, чи був ОСОБА_7 при вчинення вбивства ОСОБА_11 чи не був. Йому цей факт відомий тільки зі слів покійного ОСОБА_14 , що ці люди в тому числі і ОСОБА_7 відмовилися від участі у справі. Іншу інформацію щодо подій викладених у вироку суду від 06 січня 2005 року свідок ОСОБА_9 надати не зміг.
Коллегія суддів, заслухавши доводи засудженого ОСОБА_7 , захисника, думку прокурора, вислухавши свідка ОСОБА_9 , ознайомившись із заявою про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, дослідивши матеріали кримінальної справи, приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, вироком судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2005 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених за п. п. «а», «з», «и», «і» ст.93, ч.3 ст. 215-3 ч.3 (в редакції 1960 року), ч.3 ст.187, ч.3 ст.186, ч.1 ст.14, ч.4 - ст.187, ст.257, ч.1 ст.263 КК України та відповідно до ч.1,4 ст.70 КК України остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є особистою власністю, із відбуттям призначеного покарання в кримінально-виконавчому закладі. Призначено ОСОБА_7 покарання за злочини, що він вчинив після винесення щодо нього вироку Ялтинського міськсуду від 17 травня 2002 року: за ч.1 ст.14, ч.4 ст.187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю; за ч.1 ст.263 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю цих злочинів, ОСОБА_7 призначено покарання на 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю. На підставі ч.1,2 ст.71 КК України остаточно призначено ОСОБА_7 покарання до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
Так, згідно вказаного вироку суду, ОСОБА_7 , разом із іншим учасником організованої групи ОСОБА_15 , визнаний винним у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_11 , розбою на ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .
Апеляційний суд Дніпропетровської області, мотивуючи своє рішення в частинні визнання вини, в тому числі засудженого ОСОБА_7 , у вчиненні ним навмисного вбивства ОСОБА_11 , визнав доводи ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , стосовно того, що вони не повинні нести відповідальності за вбивство ОСОБА_11 , так як останнього позбавив життя ОСОБА_14 , неспроможними, оскільки в ході судового розгляду судом достовірно встановлено, що вбивство ОСОБА_11 було скоєно організованою групою, а тому відповідальність за вбивство повинні нести всі учасники організованої групи, в тому числі і ОСОБА_7 .
Згідно ухвали колегії суддів Судової палати Верховного Суду України у кримінальних справах від 04 жовтня 2005 року, касаційну скаргу ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2005 року у кримінальній справі №1-3/2005 щодо ОСОБА_7 залишено без змін.
Мотивуючи прийняте рішення, колегія суддів Судової палати Верховного Суду України у кримінальних справах дійшла висновку про винність, в тому числі засудженого ОСОБА_7 у злочинах, за який його засуджено, на підставі доказів, перевірених у судовому засіданні, яким надано належну оцінку у вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2005 року. Так, у вироку суд вірно послався на показання засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , а саме, їх детальні пояснення, як вони організованою групою напали на ОСОБА_10 , детально описували обставини вчинення злочинних дій щодо потерпілого, свою участь у цьому. Крім того, винність засудженого ОСОБА_7 стверджується показаннями потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а також наданими суду переконливими письмовими доказами щодо доведеності винності засудженого у вчиненні інкримінованого злочину.
Відповідно до ч.1 - ч.2 ст. 459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Так, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, повинна відповідати вимогам ст. 462 КПК України, серед іншого відповідно до п.4 ч.2 зазначеної статті, у заяві повинні бути зазначені обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду.
Вказані нововиявлені обставини, як підстава для перегляду судового рішення, що набрало законної сили, характеризуються такими ознаками: їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх суттєве значення для справи; їх наявність в об`єктивній дійсності до постановлення вироку; неможливість урахування під час провадження в справі та постановлення вироку в зв`язку з невідомістю їх суду; їх відкриття тільки після набрання вироком суду законної сили; їх спеціальне розслідування прокурором, або, за його дорученням, слідчим.
Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи, а також нові докази, які виявлені після постановлення судового рішення.
Зі змісту ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України слідує, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005 року, одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду.
Як зазначив Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, пп. 27-28, та рішенні від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v.Moldova № 2), заява № 19960/04, п. 46) процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. При цьому, у вказаному рішенні звернуто увагу на те, що мають існувати будь-які «вагомі та непереборні обставини», які могли б служити обґрунтованим поясненням того, чому остаточне судове рішення має бути переглянуто і скасовано.
Згідно ч. 3, ст. 26 КПК України, обсяг перевірки справи обмежується поданою заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Якщо при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами буде встановлено, що нововиявлені обставини не підтвердились або не справили істотного впливу на законність та обґрунтованість судового рішення, що переглядалося, суд має постановити ухвалу про залишення поданої заяви без задоволення.
Однак, перегляд судового рішення є можливим за наявності істотних обставин справи, тобто перегляд вже розглянутої справи проводиться з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення, а не на підставі нових доказів, що не досліджувалися під час кримінального провадження, якими можуть бути пояснення зазначеного свідка.
Під час провадження за нововиявленими обставинами дослідженню підлягають саме нововиявлені обставини, які існували на час розгляду справи та не були відомі сторонам кримінального провадження, а не дослідження нових доказів (допит свідків), що були заявлені засудженим.
У зв`язку з цим суд приймає до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, який вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення (рішення у справі «Рябих проти Росії», заява № 52854/99, п.п. 51 і 52, рішення у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, п. 46).
У судовому засіданні встановлено, що вироком судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.05.2005 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених за п. п. «а», «і» ст.93, ч.3 ст. 142 (в редакції 1960 року), ст.187, ч.4, ст.187, ч.3, ст.14, ч.1 - ст.187, ч.3, ст.289, ч.3 ст.263 ч.1, ст.357 ч.3 КК України та відповідно до ч.1 ст.70 КК України остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є особистою власністю, із відбуттям призначеного покарання в кримінально-виконавчому закладі. Згідно зазначеного вироку ОСОБА_9 разом з іншими особами, в тому числі і ОСОБА_7 в період з вересня 1999 року по жовтень 2003 року скоювали злочини, одним із яких було вчинення з корисливих мотивів навмисного вбивства потерпілого ОСОБА_11 . Постановою колегії суддів палати Верховного Суду України з кримінальних справ від 29.11.2005 року вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2005 року призначене покарання ОСОБА_9 за ст. 93 п.п. «а», «і» КК України в редакції 1960 року скасовано, провадження в цій частині закрито, за недоведеністю причетності ОСОБА_9 у вчинені зазначеного злочину.
Як вбачається з пояснень свідка ОСОБА_9 , допитаного у судовому засіданні в режимі відеоконференції, йому про те, що ОСОБА_7 участі у вбивстві ОСОБА_11 не приймав, стало відомо зі слів ОСОБА_14 , який пізніше помер, але ОСОБА_9 не може на сто відсотків стверджувати, що ОСОБА_7 не причетний до вбивства ОСОБА_11 , що не може бути тими обставинами, які підтверджують наявність нововиявлених обставин.
Однак, на думку засудженого ОСОБА_7 під час судового засідання при розгляді його заяви, надання таких пояснень ОСОБА_9 під час судового розгляду в Апеляційному суді Дніпропетровської області у кримінальній справі №1-3/2005, мали б вагоме значення при прийнятті рішення судом 06 січня 2005 року.
Тобто, засуджений ОСОБА_7 просить скасувати вирок відносно нього з метою повторного вивчення доводів, які вже були предметом оцінки суду, а тому суд вважає, що ці обставини не свідчать про існування нововиявлених обставин у справі.
Крім того, доводи засудженого ОСОБА_7 , викладені у його касаційній скарзі, що стосувалися вищезазначених обставин також були предметом дослідження судом касаційної інстанції, про що свідчить ухвала колегії суддів палати Верховного Суду України з кримінальних справ від 04 жовтня 2005 року, яка, в свою чергу, дійшла висновку про винність, в тому числі засудженого ОСОБА_7 у злочинах, за який його засуджено до довічного позбавлення волі, на підставі доказів, перевірених у судовому засіданні, яким надано належну оцінку у вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області.
Таким чином, доводи, викладені засудженим у заяві ОСОБА_7 , ґрунтуються на переоцінці доказів, які вже оцінювалися Апеляційним судом Дніпропетровської області у процесі розгляду справи.
Враховуючи викладене, колегія судів вважає, що усі наведені обставини на які посилається ОСОБА_7 , не є нововиявленими, а викладені у його заяві доводи зводяться до переоцінки доказів та тлумачення законодавства за власним розсудом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-372, ст. 376, ст.ст.459, 462, 464, 467 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2005 року у кримінальній справі №1-3/2005 за нововиявленими обставинами - відмовити.
Часом оголошення повного тексту ухвали зазначити 10 годину 00 хвилин 24 грудня 2021 року.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3