Провадження № 1-кп/201/1008/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000902 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Харкова, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_3

у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_5

обвинувачені ОСОБА_3

ОСОБА_4

захисник ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

В провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В підготовчому судовому засіданні захисник заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору з тих підстав, що прокурором невірно встановлені обставини і, як наслідок, дії обвинувачених невірно кваліфіковано, відсутні данні про обставини, які пом`якшують покарання.

Заслухавши думку учасників суд вважає, що клопотання про повернення акту не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вимоги до обвинувального акту встановлені в ст. 291 КПК України і цих вимог прокурором дотримано.

Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Статтею 91 КПК України визначено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, в той же час прокурор, згідно ст.. 36 КПК України, будучи самостійним у своїй процесуальній діяльності, сам звертається до суду з обвинувальним актом і, відповідно, сам визначає обставини кримінального правопорушення, які він вважає встановленими.

Як вбачається з обвинувального акту, викладені прокурором в обвинувальному акті обставини містять всі елементи складу злочину, дії обвинуваченого кваліфіковано у відповідності до кваліфікації наведеній в КК України з вказівкою тих ознак злочину, які прокурор вважає встановленими.

На цій стадії судового провадження суд не може надати оцінку тому чи вірно встановлено фактичні обставини справи і, відповідно, суд не може вказати на те, що в обвинувальному акті не викладено фактичні обставини кримінального правопорушення встановлені прокурором.

Що стосується посилань захисника на недодержання прокурором вимог п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України так як безпідставно не зазначені пом`якшуючі покарання обставини, то ці обставини можуть бути перевірені лише в ході судового розгляду, прокурор зазначає їх виходячи зі свого переконання про їх наявність, а врахування пом`якшуючих покарання обставин при призначенні покарання, здійснюється судом в нарадчій кімнаті в разі їх виявлення в ході судового розгляду, а отже в цій частині порушень в діях прокурора не має.

Отже в судовому засіданні не встановлено підстав передбачених КПК України для повернення обвинувального акту прокурору, а тому в задоволенні клопотання сторони захисту належить відмовити.

Враховуючи, що в ході підготовчому судовому засіданні не встановлено підстав для закриття провадження, повернення обвинувального акту прокурору чи направлення його до відповідного суду для визначення підсудності, суд вважає необхідним призначити судовий розгляд на підставі зазначеного обвинувального акту, який проводити суддею одноособово, у відкритому судовому засіданні з викликом учасників кримінального провадження.

Також в підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , так як на сьогоднішній день існують ризики того, що обвинувачена може переховуватись від суду оскільки не має тісних соціальних зав`язків, проживає в іншому регіоні, може впливати на потерпілу, яка подала заяву про побоювання за своє здоров`я, а також може вчинити інший злочин, так як не має засобів до існування. На думку прокурора менш суворий запобіжний захід не здатен нівелювати вказані ризики, а тому він просить продовжити строк дії запобіжного заходу.

З аналогічним мотивуванням і ризиками прокурор подав клопотання і про продовження

дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

Обвинувачені та їх захисник заперечували проти клопотання прокурора, просили змінити запобіжний захід на більш м`який, без визначення його виду, посилаючись на те, що обвинувачені мають постійне місце проживання де живуть зі своїми дітьми. Джерелом їх доходу є кошти, які виділяються на дітей, а ОСОБА_4 допомагає матеріально колишній чоловік. Вони не мають наміру уникати суду, а тому ризики, вказані прокурором не доведені.

Вирішуючи клопотання прокурора щодо доцільності продовження строків тримання під вартою обвинувачених суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України однією з підстав для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, однак так як кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, то обґрунтованість обвинувачення не перевіряється з огляду на те, що суд до вирішення справи не має право давати оцінку доказам і приходити до будь-якого висновку щодо обґрунтованості висунутого обвинувачення.

Згідно ч 2 ст. 177 КПК України другою підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Суд вважає встановленим наявність ризику того, що обвинувачена ОСОБА_3 може уникнути суду, так як обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, проживає в іншому регіоні у незареєстрованому місці, не займається суспільно корисною працею, має на утриманні малолітніх дітей, які живуть з матір`ю обвинуваченої, що в своїй сукупності свідчить про високу ймовірність уникнення суду обвинуваченою.

Також, суд вважає встановленим наявність ризику того, що й обвинувачена ОСОБА_4 може уникнути суду, так як обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, проживає в іншому регіоні у незареєстрованому місці, не займається суспільно корисною працею, має на утриманні малолітніх дітей, які живуть з матір`ю обвинуваченої, що в своїй сукупності свідчить про високу ймовірність уникнення суду обвинуваченою.

Не виключений ризик і повторного вчинення злочину, так як обидві обвинувачені не мають джерела для існування і обвинувачується у іншому злочину вчиненому в м. Палоград за схожих обставин.

Що стосується доводів прокурора про те, що обвинувачені можуть впливати на потерпілу, то суд вважає цей ризик не доведеним.

Таким чином суд встановлено наявність ризиків визначених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому до обвинувачених можливо застосувати запобіжний захід.

Вирішуючи питання про доцільність продовження найсуворішого запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_3 суд врахує вищевказані ризики, те що метою запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченою покладених на них процесуальних обов`язків, а також враховує: вік та стан здоров`я обвинуваченої, який не є поганим чи таким, що створює додаткові незручності при застосуванні найсуворішого запобіжного заходу; її соціальні зв`язки, які не є міцними настільки, щоб нівелювати встановлені судом ризики, те що вона не займається суспільно-корисною діяльністю, притягнута до кримінальної відповідальності за злочин при схожих обставинах, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, обставини злочину описані в обвинувальному акті, що свідчить про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

В той же час суд вважає за необхідне на підставі ч. 3 ст. 183 КПК України визначити розмір застави за умови внесення якого обвинувачена підлягає звільненню з-під варти.
Визначаючи розмір застави суд враховує обставини злочину, майновий стан обвинуваченої, її соціальні зв`язки, види та ступінь ризиків, розмір шкоди, завданої злочином і вважає за можливе визначити заставу у розмірі 43 400 гривень.

Вирішуючи питання про доцільність продовження найсуворішого запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_4 суд врахує вищевказані ризики, те що метою запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченою покладених на них процесуальних обов`язків, а також враховує: вік та стан здоров`я обвинуваченої, який не є поганим чи таким, що створює додаткові незручності при застосуванні найсуворішого запобіжного заходу; її соціальні зв`язки, які не є міцними настільки, щоб нівелювати встановлені судом ризики, те що вона не займається суспільно-корисною діяльністю, притягнута до кримінальної відповідальності за злочин при схожих обставинах, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, обставини злочину описані в обвинувальному акті, що свідчить про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

В той же час суд вважає за необхідне на підставі ч. 3 ст. 183 КПК України визначити розмір застави за умови внесення якого обвинувачена підлягає звільненню з-під варти.
Визначаючи розмір застави суд враховує обставини злочину, майновий стан обвинуваченої, її соціальні зв`язки, види та ступінь ризиків, розмір шкоди, завданої злочином і вважає за можливе визначити заставу у розмірі 43 400 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акта відмовити.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Судовий розгляд проводити суддею одноособово у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

В судове засідання викликати прокурора, обвинувачених, їх захисника, потерпілу.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 до 7 лютого 2022 року.

Встановити, що у разі внесення обвинуваченою ОСОБА_3 або іншою фізичною чи юридичною особою застави у розмірі 43 400 гривень, ОСОБА_3 підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави та звільнення обвинуваченої ОСОБА_3 з-під варти зобов`язати її прибувати за кожною вимогою суду, не відлучатися з постійного місця проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_3 , що у разі порушення обов`язків, покладених на нього у цій ухвалі, застава звертається у дохід держави.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 до 7 лютого 2022 року.

Встановити, що у разі внесення обвинуваченою ОСОБА_4 або іншою фізичною чи юридичною особою застави у розмірі 43 400 гривень, ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави та звільнення обвинуваченої ОСОБА_4 з-під варти зобов`язати її прибувати за кожною вимогою суду, не відлучатися з постійного місця проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_4 , що у разі порушення обов`язків, покладених на нього у цій ухвалі, застава звертається у дохід держави.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження строків тримання під вартою в п`ятиденний строк з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, а обвинуваченими в п`ятиденний строк з моменту отримання ухвали.

Повний текст ухвали буде оголошено 10.12.2021 о 10:00 годин

Головуючий суддя ОСОБА_1