КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/3735/2021 Категорія КК: ч.2 ст..115 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 05 серпня 2021 року у кримінальному провадженні №0002037 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю прокурора: ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 05 серпня 2021 року, продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 03.10.2021 року включно.

Рішення суду обґрунтоване тим, що при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою, судврахував, дані про особу обвинуваченого, те що ОСОБА_6 має громадянство інших країн (Республіки Грузії та Канади), те, що він тривалий час переховувався від слідства та суду та перебував у розшуку, здійснивши втечу з- під варти, те, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що спричинило загибель людини, те, що відносно ОСОБА_6 наявні й інші кримінальні провадження, за якими він обвинувачується також у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, що свідчить про те, що ОСОБА_6 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, суд дійшов до висновку, що на даний час строк перебування обвинуваченого під вартою не можна визнати таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності між повагою на його особисту свободу та публічними інтересами, що випливають з прав потерпілих на захист від особливо тяжкого кримінального правопорушення, на охорону їх прав та законних інтересів і забезпечення швидкого та повного розгляду даної справи, а тому суд прийшов до висновку, що необхідно продовжити ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК, у тому числі і домашній арешт, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_6 на інший альтернативний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування зазначених вимог, адвокат ОСОБА_7 зазначає, що жодних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_6 має намір переховуватися від органів слідства або суду, знищити сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, а ні органом слідства, а ні прокурором у даному кримінальному провадженні в клопотанні не наведено і вони взагалі відсутні, а нових ризиків в клопотанні прокурора не було зазначено.

Адвокат ОСОБА_7 також вказує про те, що судом безпідставно не прийнято до уваги доводи сторони захисту, що досудове розслідування у вказаному кримінальному проваджені вже давно завершено, всі докази на думку обвинувачення зібрані та знаходяться у них або вже в суді. Фактів тиску на свідків за час перебування ОСОБА_6 під вартою не було та відповідних підтверджень, що такий вплив або тиск є чи був, стороною обвинувачення не надано, а отже на думку адвоката, вказане твердження сторони обвинувачення це лише припущення.

Крім того, апелянт зазначає, що судом не враховано, що жодних ризиків, передбачених ст. 177 КГІК України, а саме те, що ОСОБА_6 має намір переховуватися від органів слідства або суду, знищити сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чипом, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, а ні органом слідства, а ні прокурором у даному кримінальному провадженні не доведено і вони взагалі відсутні.

В апеляційній скарзі,адвокат ОСОБА_7 посилається на те, що судом першої інстанції не враховано доводи сторони захисту та документи про те, що не існує будь-якого ризику втечі ОСОБА_6 , оскільки Деснянським районним судом м. Києва 07.08.20 винесено стосовно нього вирок у справі №754/1100/17 за яким залишено міру запобіжного заходу у вигляді застави, який було обрано відповідно до ухвали від 20.04.20 цього суду, яка відповідно до ст. 205 КПК України підлягає негайному виконанню та є чинною і на цей час, оскільки відповідно до довідки №2-209з/18 від 25.04.20 станом на цю дату було внесено кошти в сумі 528600 грн. у якості застави.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За приписами ст.131 КПК України запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК Україниу кримінальному провадженні №0002037 були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу з зазначенням в ухвалі відповідних мотивів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_6 інкриміновано вчинення злочинів, передбачених п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК, які згідно з положеннями ст. 12 КК України, відносяться до особливо тяжких злочинів, покарання за вчинення яких передбачає від 10 до 15 років позбавлення волі або довічного позбавлення волі та суд першої інстанції обґрунтовано зазначив ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що зважаючи на міру покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, існують ризики, що він може скритися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що на думку суду може негативно вплинути на розгляд даного кримінального провадження.

Зазначені ризики продовжують існувати та є реальними, оскільки усвідомлення обвинуваченим тяжкість покарання, яке може йому загрожувати, свідчить про те, що останній з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, що унеможливить розгляд провадження, встановлення реальних обставин справи та виконання правових приписів ст.2 КПК України.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою на більш м`який,який не пов`язаний з триманням під вартою не містять жодних обґрунтованих підстав для їх задоволення та не спростовують наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Посилання в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у зв`язку з тим, що він перебувають в СІЗО вже понад 3 (трьох) років, не може бути визнано обґрунтованою підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки злочини за якими обвинувачується ОСОБА_6 , а саме п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, передбачає позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, а тому на даний час існують ризику переховування обвинуваченого від суду та перешкоджання розгляду кримінального провадження, який на даний час не завершений.

Колегія суддів апеляційної інстанції враховує і ступінь тяжкості злочину та особу обвинуваченого, який переховувався від слідства та суду, у зв`язку з чим стосовно ОСОБА_6 під час досудового слідства було проведено спеціальне досудове розслідування та під час судового розгляду ухвалою суду було ухвалено рішення про здійснення спеціального судового розгляду, а також те, що ОСОБА_6 переховувався від органів досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим перебував у міжнародному розшуку і був затриманий за межами території України та в порядку екстрадиції доставлений в Україну, здійснив втечу з-під варти, за що засуджений вироком Деснянського районного суду м. Києва від 07.08.2020 року, що в повній мірі спростовує доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Посилання адвоката ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те що стороною обвинувачення не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які вона посилалася у клопотанні, як на підставу продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 є необґрунтованою та спростовується матеріалами кримінального провадження, а саме ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 05 серпня 2021 року,в якій зазначаються детально всі наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не запобігатимуть зазначеним ризикам і не забезпечать дієвість кримінального провадження.

У відповідності з вимогами ст.331 КПК України,суд першої інстанції безпосередньо та об`єктивно встановив ,враховуючи зокрема і тяжкість вчиненого злочину,наявність достатніх підстав вважати про існування достатніх обставин, які вказують на достовірність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу. Рішення суду належним чином вмотивоване та підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 в частині законності розшуку ОСОБА_6 ,а також проведення досудового розслідування у справі з порушенням його строків та тримання під вартою ОСОБА_6 понад строк, передбачений п.2 ч.3 ст.197 КПК України, як і застосування положень ст.49 КК України, суд зазначає, що вирішення цих питань за відповідних підстав підлягають в суді першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті та не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 .

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду про необхідність продовження строку тримання обвинуваченому ОСОБА_6 під вартою є законним, обґрунтованим і вмотивованим, постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з дотриманням вимог, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, натомість, доводи та твердження адвоката ОСОБА_7 про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, а ухвали Оболонського районного суду м.Києва від 05 серпня 2021 року - без змін.

Керуючись ст.131, 177,331,404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 05 серпня 2021 року у кримінальному провадженні №0002037 щодо ОСОБА_6 обвинуваченого за ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, якою строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено на 60 днів до 03 жовтня 2021 року включно - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4