Номер провадження: 11-сс/813/47/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.01.2022 року м. Одеса

Одеській апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2021 року про обрання запобіжного заходу в кримінальному провадженні №0001141 від 02.09.2021 року, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Умань, Черкаської області, громадянина України, маючого базову середню освіту, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше неодноразово судимого,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ ВП №2 ОРУ №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 та обрано підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави у сумі 681600 грн., строком до 24.01.2021 року.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України за наступних обставин.

01.09.2021 року, в період часу з 09:17 по 09:38 год., ОСОБА_6 разом із ОСОБА_9 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , заздалегідь маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадання чужого майна, поєднане з проникненням до житла, за попередньою змовою групою осіб, розуміючи протиправність своїх дій, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , попередньо розподіливши ролі між собою, впевнившись в тому, що їх дії залишаться непоміченими для оточуючих, обрали об`єктом свого злочинного посягання квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .
Далі, підозрювані спільними діями за допомогою підбору ключа відкрили вхідні двері за вищевказаною адресою, та потрапили до квартири, де швидко зорієнтувавшись, взяли золоте кільце із полоскою фіаніту білого кольору вагою 3 гр., золотий ланцюжок із золотим хрестом вагою 7 гр., золотий ланцюжок із золотим знаком зодіака рак, з каучуковою оправою вагою 7 гр., золотий браслет із маленькою золотою літерою «К», вагою 3 гр., срібну іконку з образом «Божої матері», вагою 3 гр., набір золотих сережок в оздобленні діамантів, та кільцем із дорогоцінним каменем топазом блакитного кольору, в оздобленні діамантів вагою 20 гр., обручальні золоті кільця хвилястої форми, по 5 гр. кожен, золотий браслет вагою 5 гр., золотий набір: кільце та сережки із чорним каменем, вагою 7 гр., срібний набір: кільце, сережки, та браслет із чорним каменем, вагою 15 гр.. Браслет «Пандора із 3 кулонами, із сережками «Пандора», вагою 5 гр., злиток золота неправильної форми, вагою 25 гр., золотий товстий джгут вагою 8 гр., золоте кільце з блакитним каменем, вагою 2 гр., золотий злиток «Приватбанка» вагою 5 гр., золоте кільце із фіанітом у вигляді «вулика», вагою 3 гр., золоте кільце із діамантом у вигляді квітки вагою 3 гр., сережки золоті із світло-зеленим каменем, та фіанітами, вагою 5 гр., приставка ігрова «Playstation-4 PRO» із одним терабайтом пам`яті, 2 джойстика, чорного кольору, 2 маніпулятора чорні, шолом віртуальної реальності білого кольору, 2 камери до «Playstation-4 PRO» вартістю 10 000 грн. чорного кольору», мобільний телефон «Блекбері» чорного кольору, вартістю 450 грн., відеокамера «Канон», із жорстким диском із сімейним відео, вартістю 1700 грн., ніж швейцарський похідний, металевого кольору, в чохлі чорного кольору вартістю 850 грн, ніж «Карамбіт», чорного кольору, із різно-кольоровим лезом, вартістю 400 грн., колонка «ДЖБЛ», чорного кольору, вартістю 300 грн, валізу синього кольору на колесах не представляє цінності, чохол золотистого кольору, разом документами, а саме: медичної довідки № 550187 на ім`я ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , екзаменаційної картки на ім`я ОСОБА_10 , водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_10 , кредитну картку банка «Пумб», не представляє цінності, i жемчуг із 3 ниток вартістю 350 грн., що належать ОСОБА_10 . Далі разом із викраденими речами ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , покинули вище зазначену квартиру, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд.
Своїми умисними діями ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , спричинили потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 191618 грн.
25.11.2021 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
25.11.2021 року слідчий звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , та того ж дня слідчим суддею було задоволено зазначене клопотання.
При прийнятті рішення щодо обрання відносно підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя прийняв до уваги те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у скоєнні злочину, послався на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК, а саме те, що перебуваючи на волі, підозрюваний має реальну можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки раніше притягувався до відповідальності за аналогічні злочини, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Посилаючись на положення ч.4 ст.183 КПК, слідчий суддя визначив підозрюваному ОСОБА_6 заставу у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 681600 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, та постановити нову, якою обрати відносно підозрюваного запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт, в певний період часу, або особисте зобов`язання. Захисник посилається на відсутність обґрунтованої підозри та заявлених в клопотанні слідчого ризиків. Захисник зазначає, що лише тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваному, не може виправдовувати його тримання під вартою. Захисник також посилається на безпідставне визначення великої застави, яка є непомірною для підозрюваного, в тому числі і з урахуванням майнової шкоди.

17.01.2022 року захисник ОСОБА_5 звернувся до апеляційного суду з клопотанням про розгляд апеляційної скарги без його участі та без участі підозрюваного, підтримавши про цьому в повному обсязі апеляційну скаргу. Приморська окружна прокуратура м. Одеси, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи не надіслала на адресу апеляційного суду заяв про відкладення розгляду справи.

Враховуючи наведене, а також положення ч.4 ст.107 та ч.4 ст. 405 КПК України (далі КПК), апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження, які будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного, чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і апеляційним судом.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що вирішуючи питання щодо обрання відносно ОСОБА_6 найбільш суворого запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя в цілому дотримався вимог закону, які регламентують застосування запобіжного заходу.

Як убачається з наданих апеляційному суду матеріалів, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, що підтверджується доказами, які існують на даній стадії досудового розслідування та перелічені у клопотанні слідчого, а також наявні в матеріалах провадження.
Апеляційний суд вважає, що надані слідчим та прокурором докази, які містяться в матеріалах провадження, на даній стадії досудового розслідування, доводять обґрунтованість підозри , висунутої ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому дій, та слідчим та прокурором надано відповідні докази на підтвердження існування ризиків, які знайшли своє відображення в оскаржуваній ухвалі слідчого судді.

Що стосується доводів сторони захисту про відсутність обґрунтованості підозри, апеляційний суд зазначає таке.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обґрунтованої підозри може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

При цьому, апеляційний суд констатує, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які долучені до клопотання слідчого, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому дій.
Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених ст.87 КПК, для визнання цих доказів недопустимими та стороною захисту таких доказів не надано.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає неспроможними доводи захисника про дослідження будь-яких доказів та допит цивільної дружини, оскільки зазначені обставини будуть суперечити КПК.
При цьому, долучені до клопотання слідчого докази є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний, можливо вчинив інкримінований йому злочин.
За наведених підстав, наявні в матеріалах, доданих до клопотання докази є достатніми для висновку, що підозра висунута ОСОБА_6 не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».
За таких обставин, доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри є неспроможними.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_6 підозри, яка була пред`явлена у відповідності до вимог Глави 22 Кримінального процесуального закону України, необхідність завершення досудового розслідування, а також існування ризиків, а саме те, що: підозрюваний, перебуваючи на свободі, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі доведеності його вини у вчиненні злочину, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; може здійснити спроби знищення, переховування або спотворення речей, які мають істотне значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні; може незаконно впливати на свідків та потерпілого; та іншим чином перешкоджати встановленню істини по кримінальному провадженню, що виправдовує необхідність обрання найсуворішого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 , та дає апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість рішення слідчого судді про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі та заявлені слідчим у клопотанні, апеляційний суд визнає необґрунтованими, з огляду на таке.
Підставою застосування та продовження застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому, КПК не вимагає доказів того, що ОСОБА_6 обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваним кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий ОСОБА_6 , можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі, навіть з огляду на те, що злочин останнім вчинений в період іспитового строку. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристику особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Питання щодо існування ризику переховування підозрюваного ОСОБА_6 детально досліджено при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а слідчим та прокурором доведено, що з урахуванням обставин інкримінованого злочину, тяжкості можливого покарання та особи підозрюваного, станом на даний час ризик переховування не можна вважати недоведеним або неіснуючим.
Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу ОСОБА_6 , на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що останній, який на теперішній час підозрюється у скоєні тяжкого злочину проти власності. Будучи раніше засудженим за аналогічний злочин, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.
Ризик незаконного впливу свідків та потерпілого у кримінальному провадженні також досліджувався при обранні підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим та прокурором доведено, що станом на даний час вказаний ризик існує та не є невиправданим.
При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків та потерпілого в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.
Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_6 на свідків та потерпілого, оскільки покази свідків та потерпілого, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний, може здійснювати незаконний вплив на свідків та потерпілого, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, в даному кримінальному провадженні дійсно існує.
Крім того, з урахуванням обставин інкримінованого злочину, не встановлення місце знаходження викрадених речей, існує ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК, знищення, переховування або спотворення підозрюваним будь-якої із речей, зокрема грошових коштів, що має істотне значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення та на законних підставах визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Апеляційний суд погоджується з доводами сторони захисту стосовно невірного визначення слідчим суддею розміру застави, оскільки в клопотанні про застосування запобіжного заходу, слідчий та прокурор не просили визначати заставу в порядку ч.5 ст.182 КПК.

Разом з тим, оскільки досудове розслідування в даному кримінальному провадженні вже завершено та обвинувальний акт направлений до суду першої інстанції для розгляду по суті, апеляційний суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення за клопотанням про застосування запобіжного заходу на стадії досудового розслідування, а тому питання щодо доцільності подальшого тримання під вартою ОСОБА_6 , в тому числі і розміру застави, буде розглянуто через нетривалий час в підготовчому судовому засіданні суду першої інстанції, яке згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень призначено на 19.01.2022 року.
Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.
За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2021 року, якою підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001141 від 02.09.2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4