ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
перекладачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 )
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження від 27.10.2021 року за №0001412 за обвинуваченням:
ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Грузії, громадянина Грузії, грузина, із середньою освітою, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст.186 КК України, -

встановив:
27.10.2021 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, більш точний час не встановлено, ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) рухався по вул. Водопровідна в м. Одесі, в пошуках об`єкту реалізації свого злочинного наміру, направленого на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів. Проходячи повз буд. № 13Б/1 по вул. Водопровідній в м. Одесі помітив біля вказаного будинку припаркований автомобіль марки «Toyota Corolla», державні номерні знаки « НОМЕР_1 », належний потерпілому ОСОБА_9 .

Перебуваючи в тому ж місці та в той же час, ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) вирішив реалізувати свій злочинний намір, з цією метою він помітив в салоні вищевказаного автомобіля особисті речі, належні потерпілому, а саме зимову куртку марки «FREEVER» блакитного кольору, вартістю 1500 гривень, яку і визначив предметом свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), шляхом розбиття скла задньої лівої двері, проник до автомобілю марки «Toyota Corolla», державні номерні знаки « НОМЕР_1 », впевнившись, що його дії є непомітними для оточуючих, усвідомлюючи, що свідки вчинення ним кримінального правопорушення відсутні та його дії носять таємний характер, розуміючи наслідки цих дій та свідомо бажаючи їх настання, викрав зимову куртку марки «FREEVER» блакитного кольору, вартістю 1500 гривень.

Після чого, ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), намагаючись покинути місце вчинення кримінального правопорушення, помітив, що його злочинні дії виявлені потерпілим та свідком, які в цей час почали вимагати від нього припинення злочинних дій та бігти за останнім. У свою чергу, ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) розуміючи, що його злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна переріс у відкрите викрадення чужого майна продовжив реалізовувати свій злочинний умисел, утримуючи при собі зимову куртку марки «FREEVER» блакитного кольору, вартістю 1500 гривень.

Проте, при спробі залишити місце вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) був затриманий, разом з викраденим майном, у зв`язку з чим завершити свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна останній не зміг, з причин, що не залежали від його волі.

В результаті вказаних злочинних дій потерпілому ОСОБА_9 завдано матеріальний збиток в загальній сумі 1500 гривень.

Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) свою вину у скоєнні інкримінованого злочину визнав, не оспорюючи при цьому обставини злочину, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся.

Потерпілий ОСОБА_9 будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. При цьому потерпілий ОСОБА_9 подав до суду заяву про здійснення судового провадження за його відсутності.

З урахуванням думки учасників судового розгляду, які вважали за можливе розглядати справу за відсутності потерпілого, суд дійшов висновку про проведення судового розгляду без участі потерпілого.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), дослідженням доказів, що стосуються особи обвинуваченого, речових доказів у кримінальному провадженні та застосованих заходів забезпечення кримінального провадження. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) дав суду показання про те, що у вказані в обвинувальному акті дату та час він помітив припаркований автомобіль марки «Toyota Corolla», в салоні якого була зимова куртка блакитного кольору, яку він вирішив викрасти. Розбив скло задньої лівої двері, проник до автомобілю потерпілого та викрав куртку. Коли став втікати, його помітив потерпілий та інша особа, які стали кричати зупиниться, на що він не реагував, але був затриманий шляхом переслідування разом з викраденим майном.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Тому, суд вважає доведеною винність ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням до сховища.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) вчинив замах на умисний злочин, який у відповідності до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра. Раніше не судимий. За твердженням обвинуваченого, що не заперечувалось прокурором, має сім`ю та двох дітей, одна з яких є неповнолітньою.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), суд відносить щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), судом не встановлено.

Таким чином, з метою виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів, суд приходить до переконання, що необхідним і достатнім буде призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.186 КК України з урахуванням положень ч.3 ст.68 КК України.
В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винному.
Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) вчинив закінчений замах на тяжкий злочин, усвідомлення останнім протиправності своєї злочинної поведінки, його поведінку після вчинення злочину та щире каяття, дані про особу винного, відсутність у потерпілого претензій матеріального характеру, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) від відбування покарання з випробуванням.
Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових злочинів і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) саме такого виду покарання.
В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
У зв`язку із звільненням ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) від призначеного покарання з випробуванням та існування ризику, в разі апеляційного оскарження вироку, неявки обвинуваченого до суду за першою вимогою, або зміни місця проживання без повідомлення суду, що може негативно вплинути на розумність строків апеляційного перегляду справи, суд вважає за можливе до набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинувачуваного ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до положень ст.100 КПК України, зокрема речові докази, які визнані такими постановою слідчогго СВ ВП№2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 27.10.2021 року, а саме: зимову куртку «Freever», слід залишити у власника, тобто у потерпілого ОСОБА_9 ; 5 пар взуття, які знаходяться в камері схову речових доказів ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, слід повернути власнику.
Відповідно до положень ч.2 ст.122 КПК України витрати, пов`язані із залученням та участю перекладачів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, оскільки перекладач ФОП ОСОБА_5 здійснювала переклад в судовому засіданні 15 грудня 2021 року протягом 1 години, то оплата послуг перекладу має бути здійснена ТУ ДСА в Одеській області в розмірі 300 грн. (300 грн./годину). Перекладач ОСОБА_6 здійснював переклад в судовому засіданні 17 грудня 2021 року протягом 2 годин, то оплата послуг перекладу має бути здійснена ТУ ДСА в Одеській області в розмірі 640 грн. (320 грн./годину) на користь Департаменту перекладів в особі ФОП ОСОБА_10 .
Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК, суд
ухвалив:
ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;
На підставі ч.1 ст.75 КК України ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) у виді тримання під вартою, змінити на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.
У відповідності до ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) обов`язки:
1) прибувати за кожною вимогою до суду;
2) не відлучатися з місця проживання без дозволу суду;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, засоби зв`язку.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин, не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) з-під варти в залі суду негайно.
Речові докази по справі:
- зимову куртку «Freever», залишити у власника, тобто у потерпілого ОСОБА_9 ;
- 5 пар взуття, які знаходяться в камері схову речових доказів ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, повернути власнику.
Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області здійснити:
- на користь ФОП « ОСОБА_5 » оплату послуг усного перекладу з української на російську мови в судовому засіданні 15 грудня 2021 року протягом 1 (однієї) години у розмірі 300 (триста) гривень, із розрахунку 300 гривень за 1 (одну) годину усного перекладу;
- на користь Департаменту перекладів в особі ФОП ОСОБА_10 оплату послуг усного перекладу з української на російську мови в судовому засіданні 17 грудня 2021 року протягом 2 (двох) годин у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. із розрахунку 320 гривень за 1 (одну) годину усного перекладу.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя
Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

17.12.2021

Єдиний унікальний номер справи: №522/22833/21
Номер провадження № 1-кп/ 522/2805/21
Головуючий суддя ОСОБА_1