У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
25 січня 2022 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України, відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Вільногірську Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, не працюючого, військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , останнє відоме місце проживання в Україні: АДРЕСА_3 , засудженого вироком Волгодонського районного суду Ростовської області від 29.07.2020р. за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30 - п. «г» ч.4 ст.228.1 Кримінального Кодексу Російської Федерації до 10 років 6 місяців позбавлення волі,-
В С Т А Н О В И В:
30 грудня 2021р. до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання головного спеціаліста відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_6 про приведення у відповідність із законодавством України вироку суду Російської Федерації, мотивоване тим, що 24.11.2021р. наказом Міністерства юстиції України №4213/5 прийнято рішення про прийняття в Україну ОСОБА_5 , якого засудженого вироком Волгодонського районного суду Ростовської області від 29.07.2020р., з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Ростовського обласного суду від 07.12.2020р. та постанови Волгодонського районного суду Ростовської області від 24.03.2021р., за ч.3 ст.30 - п. «г» ч.4 ст.228.1 Кримінального Кодексу Російської Федерації до 10 років 6 місяців позбавлення волі, тобто за замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб, з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу Інтернет), у великих розмірах, що також є караним діянням відповідно до ст.ст.15,307 Кримінального кодексу України.
Предмет злочину - а-пірроліновалерофенон (синонім назви: а-PVP, PVP), хімічна назва: 1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он; мефедрон, включені до Списку №2 Таблиці 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затверджених постановою КМУ від 06.05.2000р. №770, тому їх обіг на території України підпадає під дію заходів контролю, регламентованих Законом України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори».
ОСОБА_5 є громадянином України, відбуває покарання у ФКУ ВК-16 УФСВП Росії по Республіці Башкортостан, кінець відбування строку покарання - 22.07.2030р., останнє відоме місце проживання ОСОБА_5 в Україні - АДРЕСА_3 . Просить визначити за Кримінальним Кодексом України правову кваліфікацію діяння, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнано винним вироком Волгодонського районного суду Ростовської області від 29.07.2020р., з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Ростовського обласного суду від 07.12.2020р. та постанови Волгодонського районного суду Ростовської області від 24.03.2021р., та визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_5 на підставі вказаного вироку суду, врахувавши вимоги ч.1 ст.10, ч.1 ст.11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983р. щодо максимального врахування покарання, визначеного вироком російського суду, з метою створення належних підстав для реалізації засудженим ОСОБА_5 права бути переданим в Україну, як державу свого громадянства для подальшого відбування покарання, копію ухвали суду надіслати на адресу управління та розглянути клопотання без участі у судовому засіданні представника Міністерства юстиції України.
Вислухавши думку прокурора ОСОБА_4 , який просить задовольнити клопотання, а ОСОБА_5 вважати засудженим по ч.2 ст.15 - ч.2 ст.307 КК України, міру покарання визначити у виді 10 років позбавлення волі, строк відбування покарання обчислювати з урахуванням постанови Волгодонського районного суду Ростовської області від 24.03.2021р., дослідивши письмові матеріли справи, суд дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню по наступним підставам.
Так, згідно з ст.9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна приєдналася на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983р.», компетентні власті держави виконання вироку: a) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; або: b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Відповідно до ст.11 вказаної Конвенції, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: a) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; c) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; і d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
Згідно ч.3, п.1 ч.4 ст.610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України, суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім зокрема випадку коли законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.
Як встановлено в судовому засіданні, що підтверджується письмовими матеріалами справи, ОСОБА_5 засуджений вироком Волгодонського районного суду Ростовської області від 29.07.2020р., за ч.3 ст.30 - п. «г» ч.4 ст.228.1 Кримінального Кодексу Російської Федерації до 10 років 6 місяців позбавлення волі, тобто за замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб, з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу Інтернет), у великих розмірах, та відбуває покарання в у ФКУ ВК-16 УФСВП Росії по Республіці Башкортостан, кінець відбуття строку покарання - 22.07.2030р., відповідно до вищевказаного вироку та постанови цього ж суду від 24.03.2021р., строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_5 обраховано з моменту набрання зазначеним вироком законної сили 07.12.2020р. та в цей строк зараховано час утримання ОСОБА_5 під вартою, з 23.01.2020р. до 06.12.2020р. включно, із розрахунку день за день. (а.с.32-51,56-57)
Апеляційною ухвалою судової колегії по кримінальним справам Ростовського обласного суду від 07.12.2020 року вирок Волгодонського районного суду Ростовської області від 29.07.2020р., відносно ОСОБА_5 , в частині призначення покарання, залишено без змін.
Останнє відоме місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Україні - АДРЕСА_3 .
12.06.2020р. ОСОБА_5 надав заяву про його переведення для подальшого відбування покарання в Україну, вказуючи, що він є громадянином України, про юридичні наслідки, пов`язані з передачею його для подальшого відбування покарання в Україні попереджений. (а.с.61-62)
Згідно листа Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України №6.5-5889/6-21 від 10.06.2021р., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України відповідно до ст.13 Закону України «Про громадянство України» від 08.10.1991р. (а.с.70)
Згідно копії паспорта громадянина України серія НОМЕР_1 , виданого Вільногірським МС ГУДМС України в Дніпропетровській області 18.04.2013р. на ім`я ОСОБА_5 , останній був зареєстрований в Україні, за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с.29-31)
Згідно ч.1 ст.602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також враховуючи положення ч.3 ст.603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором або відповідними положеннями КПК, констатує, що в Україні діє Закон України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року» від 22.09.1995року N 337/95-ВР.
Зазначена Європейська конвенція згідно з положеннями ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», є частиною національного законодавства і застосовується у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
З огляду на зазначені норми, суд дійшов висновку, що відповідальність за суспільно небезпечні діяння, за які ОСОБА_5 засуджено в Російській Федерації, передбачена також законодавством України.
Так, дії ОСОБА_5 вироком Волгодонського районного суду Ростовської області від 29.07.2020р., кваліфіковані за ч.3 ст.30 - п. «г» ч.4 ст.228.1 КК РФ, як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб, з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу Інтернет), у великих розмірах.
Санкцією п. «г» ч.4 ст.228.1 КК РФ передбачене покарання на строк від десяти до двадцяти років позбавленням волі з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двадцяти років або без такого та зі штрафом у розмірі до одного мільйона рублів або у розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років або без такого.
За зазначені дії в Україні також встановлена кримінальна відповідальність.
Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.15 КК України, замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
Згідно з ст.16 КК України, кримінальна відповідальність за готування до злочину і замах на злочин настає за статтею 14 або 15 і за тією статтею Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає відповідальність за закінчений злочин.
Кримінальна відповідальність за збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів передбачена ст.307 КК України.
Визначаючи частину статті 307 КК України, за якою ОСОБА_5 повинен нести відповідальність, суд приймає до уваги, що предмет злочину - а-пірроліновалерофенон (синонім назви: а-PVP, PVP), хімічна назва: 1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он; мефедрон, включені до Списку № 2 Таблиці 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затверджених постановою КМУ від 06.05.2000р. №770, тому їх обіг на території України підпадає під дію заходів контролю, регламентованих Законом України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори».
Відповідно до ст.4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків, санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно з її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.
Таким чином, у разі скоєння засудженим аналогічних дій на території України, він підлягав би покаранню по ч.2 ст.307 КК України, якою встановлена відповідальність за незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчинений за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах та передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки дії засудженого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.3 ст.30 - п. «г» ч.4 ст. 228.1 КК РФ, то відповідно до діючого законодавства України його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.15 - ч.2 ст.307 КК України та враховуючи, що строк покарання у вигляді позбавлення волі, призначений вироком Волгодонського районного суду Ростовської області від 29.07.2020р. перевищує максимальний строк покарання, визначений санкцією ч.2 ст.307 Кримінального кодексу України, з врахуванням вимог п.1 ч.4 ст.610 КПК України, ч.1 ст.10, ч.1 ст.11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року щодо максимального врахування покарання, визначеного вироком іноземного суду з метою створення належних підстав для реалізації засудженим ОСОБА_5 права бути переданим в Україну як державу свого громадянства для подальшого відбування покарання, строк покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_5 в Україні, слід визначити у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.307 КК України, тобто у виді 10 років позбавлення волі.
Додаткове покарання, згідно вказаного вироку суду, засудженому не призначалося.
Крім того, вироком Волгодонського районного суду Ростовської області від 29.07.2020р. визначено вид колонії, в якій ОСОБА_5 повинен відбувати покарання, однак відповідно до вимог ст.374 КПК України, зазначення виду виправної установи у якій засудженому слід відбувати покарання, при постановленні вироку не передбачено, тому при вирішенні питання щодо приведення вказаного вироку суду у відповідність із законодавством України, підстави визначати вид виправної установи де засудженому належить відбувати покарання, відсутні.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 відповідно до вироку Волгодонського районного суду Ростовської області від 29.07.2020р. та постанови того ж суду від 24.03.2021р., слід обраховувати з 07.12.2020 року, зарахувавши в цей строк час його утримання під вартою з 23.01.2020р. по 06.12.2020р. включно.
Питання щодо виконання вищевказаного вироку суду в частині стягнення з ОСОБА_5 процесуальних витрат у розмірі 8750 російських рублів, відповідно до ч.6 ст.610 КПК України, вирішенню не підлягає, оскільки відповідне клопотання не заявлялося.
Таким чином, оскільки ОСОБА_5 є громадянином України, вирок Волгодонського районного суду Ростовської області від 29.07.2020р., яким він засуджений до покарання у виді позбавлення волі, набрав законної сили, кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого ОСОБА_5 було ухвалено вказаний вирок, є злочином згідно із законодавством України, строк покарання, який має відбувати засуджений становить більше шести місяців і Міністерством юстиції України прийнято рішення про прийняття ОСОБА_5 в Україну для подальшого відбування покарання, призначеного вищевказаним вироком суду, то клопотання Міністерства юстиції України підлягає задоволенню, а вирок Волгодонського районного суду Ростовської області від 29.07.2020р., з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Ростовського обласного суду від 07.12.2020р. та постанови Волгодонського районного суду Ростовської області від 24.03.2021р., слід привести у відповідність із законодавством України.
На підставі ст.9 Конституції України, ст. 9-12 Конвенції «Про передачу засуджених осіб», ст.4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків, Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року» та керуючись ст.ст.602 - 610 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України - задовольнити.
Вирок Волгодонського районного суду Ростовської області від 29.07.2020р., з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Ростовського обласного суду від 07.12.2020р. та постанови Волгодонського районного суду Ростовської області від 24.03.2021р., за яким громадянина України ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30 - п. «г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації, тобто замаху на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб, з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу Інтернет), у великих розмірах до 10 років 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму - привести у відповідність із законодавством України.
Визначити, що відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 визнаний винним вироком Волгодонського районного суду Ростовської області від 29.07.2020р. передбачена ч.2 ст.15 КК України та ч.2 ст.307 КК України.
ОСОБА_5 вважати засудженим за ч.2 ст.15 - ч.2 ст.307 КК України до 10 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 обраховувати з 07.12.2020 року, зарахувавши в цей строк час його утримання під вартою з 23.01.2020р. по 06.12.2020р. включно.
Копію ухвали направити Міністерству юстиції України для повідомлення Міністерству юстиції Російської Федерації та організації прийняття засудженого ОСОБА_5 в Україну, прокурору та засудженому ОСОБА_5 .
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий - суддя: підпис ОСОБА_1