Єдиний унікальний номер 448/1169/20
Провадження № 1-кп/448/72/21
В И Р О К
Іменем України

12.11.2021 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Липники Мостиського району Львівської області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з загальною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, учасника бойових дій, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4
та обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :
Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 05.09.2020р. о 15:00 год., перебуваючи у лісовому масиві, що неподалік села Малі Новосілки Мостиського району Львівської області, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, під час раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_5 на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на заподіяння йому тілесних ушкоджень, умисно наніс множинні удари руками по тілу потерпілого, а також два удари дерев`яною палицею в ділянку голови ОСОБА_5 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, травматичний субарахноїдальний крововилив, перелом скроневої кістки зліва з поширенням лінії перелому на пірамідку скроневої кістки зліва, багато фрагментарний відривний перелом виличної кістки зліва, багато уламковий перелом з ознаками імпресійного передньої та латеральної стінок лівої гайморової пазухи, багато фрагментарний перелом клинової кістки зліва зі зміщенням кісткових уламків по ширині на величину поперечника кістки, перелом кісток носа зі зміщенням, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які були небезпечними для життя в момент заподіяння.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, цілковито погодився з обставинами, викладеними в обвинувальному акті та оголошеними прокурором. Надав показання, що 15.09.2020р. перебував в гостях спільно із Когутом та Якимовським, з якими розпивали алкогольні напої. Через деякий час, зокрема близько 15.00год. до них під`їхали гр. ОСОБА_6 і потерпілий ОСОБА_5 з якими вони продовжили розпивати алкогольні напої. Згодом між ним та потерпілим відбувся конфлікт, оскільки останній без дозволу сів на підводу з кіньми та почав виїжджати з подвір`я. Наздогнавши потерпілого, він попросив такого повернути коні і підводу, однак останній висловився в його адресу нецензурними словами та відштовхнув його. Він (обвинувачений) в свою чергу відштовхнув потерпілого та вдарив рукою по обличчі, від чого такий впав на підводу. Після вказаного конфлікту він (обвинувачений), потерпілий ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на гужовій підводі попрямували в напрямку лісу, де він хотів висадити та залишити потерпілого, а сам поїхати додому. Вказав, що по дорозі потерпілий ОСОБА_5 неодноразово падав з підводи та він (обвинувачений) намагався посадити потерпілого на підводу, однак між ними знову виник конфлікт, в ході якого він підняв дерев`яну палицю із землі та наніс потерпілому два удари в ділянку голови, в результаті чого ОСОБА_5 впав на землю, а він (обвинувачений), побачивши кров на обличчі потерпілого, настрашився, сів на підводу та поїхав додому. Ствердив, що біля ОСОБА_5 залишився ОСОБА_8 , який викликав швидку медичну допомогу. Цього ж дня він про все, що відбулося розповів працівникам поліції. Щиро розкаюється у вчиненому, шкодує про те, що сталося, цивільний позов про відшкодування шкоди визнає в повному обсязі та зобов`язується сплатити. Просить суд його суворо не карати та врахувати те, що на даний час він одружився і його дружина перебуває в стані вагітності.

Потерпілий ОСОБА_5 в попередніх судових засіданнях підтримав заявлений ним цивільний позов та просив суд такий задовольнити, а також зазначив, що просить не призначати суворої міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 та не позбавляти його волі.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Частиною 5 ст.9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у п.65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Показання обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного - відсутні, жодних клопотань з цього приводу учасниками кримінального провадження не заявлялись.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК України, оскільки він своїми умисними діями спричинив потерпілому ОСОБА_5 тяжке тілесне ушкодження, яке було небезпечне для життя в момент заподіяння.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Визначаючи ступінь небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема характеру вчинених дій, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.
Відповідно до роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами та доповненнями "Про практику призначення судами кримінального покарання", досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відносяться до тяжкого злочину.
Підхід для визнання обставини такою, що пом`якшує покарання не повинен бути формальним, у кожному випадку обставини на підтвердження їх наявності мають підлягати ретельній перевірці на відповідність фактичним обставинам справи.
Так, щире каяття означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання. Будучи внутрішнім, морально-психічним процесом у свідомості особи, яка вчинила злочин, щире каяття підлягає встановленню у кожному конкретному випадку з урахуванням посткримінальної поведінки винного, правдивості його свідчень під час досудового слідства і розгляду справи у суді тощо.
При вирішенні питання, чи є розкаяння винного щирим, суд повинен керуватися як суб`єктивним, внутрішнім переконанням, так і доказами, наявними в матеріалах справи.
Також, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова ККС ВС від 22.03.2018 р. у справі №759/7784/15-к).

При розгляді справи встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого кримінального правопорушення, дав критичну оцінку своїм діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність. Таким чином, суд, приймаючи зазначене, вважає, що за даним кримінальним провадженням обвинувачений щиро розкаявся.

Отже, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.66 КК України судом визнаються: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.67 КК України є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Судом враховується, що обвинувачений ОСОБА_3 є особою молодого віку, виключно позитивно характеризується за місцем проживання, де проживає із своїми батьками та дружиною ОСОБА_9 , яка перебуває в стані вагітності, є учасником бойових дій, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, його стан здоров`я - на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, його сімейний та матеріальний стан є одруженим, непрацюючий, його роль у скоєному злочині та поведінку до і після вчинення злочину: під час кримінального провадження розповідав про обставини, які повністю викривають його у вчиненому злочині, добровільно, своєю активною поведінкою сприяв розкриттю кримінального правопорушення та з`ясуванню обставин його вчинення, обвинувачений усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого кримінального правопорушення та готовий нести кримінальну відповідальність; суд враховує також думку потерпілого ОСОБА_5 , котрий в судовому засіданні просив суд не призначити обвинуваченому суворого покарання та не позбавляти такого волі.
Крім цього, судом взято до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді Мостиського районного сектору Філії державної установи «Центр пробації» у Львівській області відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення його без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (в т.ч. окремих осіб). На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на обвинуваченого обов`язків відповідно до вимог п.п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноважним органом з питань пробації.
Беручи до уваги наведені обставини в сукупності, суд при призначенні покарання також виходить із встановленої ст.50 КК України його мети не тільки кари, а й виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе шляхом застосування до нього покарання у виді позбавлення волі, але без відбування такого, звільнивши його від відбування покарання, надавши випробувальний термін.
З урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням із визначенням останньому іспитового строку тривалістю в 2 роки із покладенням на нього обов`язків, регламентованих п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, а саме - періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти їх про зміну місця проживання, роботи або навчання, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.
Потерпілий ОСОБА_5 заявив цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Вирішуючи заявлений цивільний позов суд виходить з наступного.
У потерпілого ОСОБА_5 , виявлені тілесні ушкодження, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що були небезпечними для життя в момент заподіяння.
За змістом ч.1 ст.128 КПК України особа, якій злочином завдано майнової та/або немайнової (моральної) шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого.
Частиною першою ст.129 КПК України визначений обов`язок суду розв`язати цивільний позов у випадку ухвалення обвинувального вироку шляхом задоволення цивільного позову повністю або частково чи відмови в позові в залежності від доведеності підстав і розміру позову.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч.1 ст.1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
В силу вимог п.3 ч.1 ст.91 КПК України вид і розмір шкоди, заподіяної злочином, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та такий повинен підтверджуватися, зокрема належними та допустимими доказами.
Відповідно до норм матеріального права України шкода може бути спричинена як матеріальна, так і моральна, тягар доказування розміру якої покладено на потерпілого.
Загальними вимогами цивільного процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.
З урахуванням наведених норм права та враховуючи встановлені судом обставини про те, що в результаті неправомірних дій ОСОБА_3 , було завдано шкоду здоров`ю потерпілого ОСОБА_5 , і така шкода спричинена з вини цивільного відповідача (обвинуваченого) ОСОБА_3 , то суд покладає на останнього обов`язок відшкодувати завдані потерпілому матеріальні збитки.
Зважаючи на документальне підтвердження витрат на лікування потерпілого ОСОБА_5 , які підтверджуються відповідними квитанціями, і те, що сума таких витрат обвинуваченим ОСОБА_3 не оспорюється,- суд приходить до висновку, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_5 , в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 16213 гривень майнової шкоди необхідно задовольнити.
Разом з тим, відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
В силу ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд також враховує положення Постанови Пленуму ВСУ за №4 від 31.03.1995р., зокрема п.4, який встановлює, що відповідно до вимог ЦПК України, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а також п.9 вказаної Постанови, згідно якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вважає, що неправомірними діями цивільного відповідача - обвинуваченого ОСОБА_3 цивільному позивачу (потерпілому) ОСОБА_5 заподіяна моральна шкода.
Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує в сукупності вищевказаних негативних наслідків, які настали для потерпілого ОСОБА_5 , характер та обсяг страждань (моральних, психологічних та фізичних), яких зазнав останній у зв`язку з заподіянням йому тяжких тілесних ушкоджень, які були небезпечними для життя в момент заподіяння, тривалість перебування його на стаціонарному лікуванні з приводу тілесних ушкоджень, подальше амбулаторне лікування, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього фізичного стану, порушення нормального життєвого укладу потерпілого та його сім`ї, а також ступінь вини відповідача, його майновий стан та визнання ним позовних вимог в повному обсязі, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню та з обвинуваченого ОСОБА_3 слід стягнути на користь потерпілого ОСОБА_5 100000 грн. за заподіяну моральну шкоду.
Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 09.09.2020 року накладено арешт на футболку сірого кольору та штани зеленого кольору (камуфляжні), котрі були добровільно видані рідною сестрою ОСОБА_3 .
Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність скасування арешту з вищезазначеного майна, оскільки на даний час обставини, які були підставою накладення арешту на вказане майно,- відсутні.
Згідно з ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне речові докази, а саме: - два недопалки сигарет, чотири листки із слідами РБК, осколок кахелю, металевий ґудзик із РБК (квитанція №000324); - змиви сліду РБК, які виявлено та вилучено на підводі під час огляду місця події (квитанція №000321); - зрізи нігтьових пластин із обох рук ОСОБА_3 та змиви із обох рук ОСОБА_3 (квитанція №000320); - зрізи з нігтьових пластин із обох рук ОСОБА_7 , змиви із обох рук ОСОБА_7 (квитанція №000319), дерев`яна палиця (квитанція №000322), які передані на відповідальне зберігання у камеру схову Відділення поліції №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області, слід знищити; - куртка та два резинові чоботи із устілками, носок (квитанція №000324), які передані на відповідальне зберігання у камеру схову Відділення поліції №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області повернути законному володільцю ОСОБА_5 ; - сірі шорти, які належать ОСОБА_7 (квитанція №000325), які передані на відповідальне зберігання у камеру схову Відділення поліції №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області повернути законному володільцю ОСОБА_7 ; футболку сірого кольору та штани зеленого кольору (камуфляжні), які належать ОСОБА_3 (квитанція №000323), які передані на відповідальне зберігання у камеру схову Відділення поліції №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області повернути ОСОБА_3 .
Так, згідно ухвали слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 07.09.2020 року до обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на 2 (два) місяці. Після закінчення цього строку, прокурором було подано клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у виді домашнього арешту, яке ухвалою суду від 01.07.2021 року за клопотанням прокурора залишено без розгляду. Клопотань стороною обвинувачення щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили заявлено не було та підстав для обрання такого суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 (два) роки, якщо він протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя с.Великі Новосілки Яворівського району Львівської області, - 16213 (шістнадцять тисяч двісті тринадцять) гривень матеріальної шкоди та 100 000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди, а всього на загальну суму 116213 (сто шістнадцять тисяч двісті тринадцять) гривень.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 09.09.2020 року на майно, - футболку сірого кольору та штани зеленого кольору (камуфляжні), котрі були добровільно видані рідною сестрою ОСОБА_3 скасувати.
Речові докази:
- два недопалки сигарет, чотири листки із слідами РБК, осколок кахелю, металевий ґудзик із РБК (квитанція №000324); - змиви сліду РБК, які виявлено та вилучено на підводі під час огляду місця події (квитанція №000321); - зрізи нігтьових пластин із обох рук ОСОБА_3 та змиви із обох рук ОСОБА_3 (квитанція №000320); - зрізи з нігтьових пластин із обох рук ОСОБА_7 , змиви із обох рук ОСОБА_7 (квитанція №000319), дерев`яна палиця (квитанція №000322), які передані на відповідальне зберігання у камеру схову Відділення поліції №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області - знищити;
- куртка та два резинові чоботи із устілками, носок (квитанція №000324), які передані на відповідальне зберігання у камеру схову Відділення поліції №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області повернути законному володільцю ОСОБА_5 ;
- сірі шорти, які належать ОСОБА_7 (квитанція №000325), які передані на відповідальне зберігання у камеру схову Відділення поліції №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області повернути законному володільцю ОСОБА_7 ;
- футболку сірого кольору та штани зеленого кольору (камуфляжні), які належать ОСОБА_3 (квитанція №000323), які передані на відповідальне зберігання у камеру схову Відділення поліції №1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області повернути ОСОБА_3 .
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 - не обирати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 ст.349 КПК України.
Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору

Суддя ОСОБА_1