Справа № 303/6988/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

03.11.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/400/21, за апеляційною скаргою, яку подала прокурорка ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 вересня 2021 року частково задоволено погоджене з прокурором клопотання старшого слідчого СВ Мукачівського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 (далі - слідчий) про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Цією ухвалою щодо підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю за адресою: АДРЕСА_1 на строк до 31 жовтня 2021 року включно й на підозрюваного покладені такі процесуальні обов`язки : прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою.

З матеріалів клопотання убачається, що 02 вересня 2021 року до Мукачівського міськрайонного суду слідчий звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Відповідно до клопотання, 01 вересня 2021 року приблизно о 21 год 05 хв, неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попередньою змовою у групі осіб із ОСОБА_8 , знаходячись під транспортним мостом по вул. Київській, у місті Мукачеве, діючи умисно з корисливим мотивом та метою, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх караність, здійснили напад на потерпілого ОСОБА_9 , під час якого застосували до нього насильство, яке є небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, а саме ОСОБА_8 наніс ззаду в ділянку голови потерпілого удар металевим предметом, з виду схожим на «кастет», що знаходився у його правій руці, після чого неповнолітній ОСОБА_7 наніс рукою, зжатою в кулак, ще один удар ззаду в ділянку голови потерпілому, внаслідок чого потерпілий втратив рівновагу та впав на землю. У подальшому, неповнолітній ОСОБА_7 у групі осіб із ОСОБА_8 нанесли потерпілому не менше п`яти ударів ногами, взутими у кросівки, у різні частини тіла, після чого відкрито викрали від ОСОБА_9 матерчату сумку чорного кольору, в якій знаходився ноутбук марки «Lenovo» чорного кольору, комп`ютерна мишка марки «Wireless Mouse G-3500» чорного кольору, зарядний пристрій до ноутбука чорного кольору марки «Lenovo», зарядний пристрій до мобільного телефону марки «hec» та шуруповерт марки «Dnipro-M CD-121». Своїми умисними діями неповнолітній ОСОБА_7 за попередньою змовою у групі осіб з ОСОБА_8 завдали матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_9 на суму орієнтовно 18000 (вісімнадцять тисяч) гривень. Ці дії неповнолітнього ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КК України розбій, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб. 02.09.2021, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. У клопотанні також вказується на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органу досудового слідства та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, іншого підозрюваного та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які на даний час не допитані; вчинити інше кримінальне правопорушення. Вищенаведене, на переконання слідчого, свідчить про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку підозрюваного і тому просить застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.

В ухвалі слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, яке віднесено до тяжких злочинів. Також, слідчий суддя визнав, що у кримінальному провадженні відносно підозрюваного ОСОБА_7 встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Разом з тим, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив у сукупності всі обставини, зокрема те, що підозрюваний ОСОБА_7 є неповнолітнім, раніше не судимий, згідно з випискою з протоколу ЛКК № 021/710 від 16 липня 2021 року, має діагноз епілепсія, є дитиною з інвалідністю. При цьому, на переконання суду, прокурором не доведено наявність обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме - недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Тому слідчий суддя вирішив, що відносно підозрюваного ОСОБА_7 слід застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, а саме - цілодобовий домашній арешт без застосування електронного засобу контролю з покладенням на підозрюваного процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі прокурорка вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною і такою, що підлягає скасуванню. Стверджує, що підозрюваний ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, що слідчий суддя не врахував дані про ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема те, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого та свідка; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки в органу досудового розслідування наявна оперативна інформація про те, що ОСОБА_7 може бути причетний до вчинення інших тяжких злочинів. Окрім того, прокурор зазначає, що наразі проводиться зібрання достатніх доказів для оголошення підозри ОСОБА_7 у скоєнні низки кримінальних правопорушень, що враховуючи тяжкість кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_7 , за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років з конфіскацією майна, обрання більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, будуть недостатньо ефективними для запобігання вищевказаним ризикам. На думку прокурора, наявність захворювання у неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_7 не може бути підставою відмови в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурорки, підозрюваного та його захисника, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги, що: вказані особи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги; даних про поважність причин неявки чи заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день підозрюваний та адвокат не подавали, а прокурорка подала заяву про розгляд апеляційної скарги без її участі.
Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, а відповідно до ч. 6 даної статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію, і запобіжний захід вважається скасованим.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді місцевого суду про те, що клопотання про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає вимогам ст. 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.
Із журналу судового засідання вбачається, що у розгляді клопотання брали участь як підозрюваний ОСОБА_7 , так і його захисник адвокат ОСОБА_10 , законний представник ОСОБА_11 та перекладач ОСОБА_12 , що свідчить про дотримання права підозрюваного ОСОБА_7 на захист.
Обґрунтованим є й висновок слідчого судді про те, що органом досудового розслідування доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Указаний висновок підтверджується приєднаними до клопотання доказами, на підставі яких ОСОБА_7 повідомлено про підозру в скоєнні, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України кримінального правопорушення. Погоджуючись з указаним висновком, колегія суддів також бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182). При цьому, колегія суддів доходить висновку про те, що додані до клопотання докази підтверджують причетність ОСОБА_7 до скоєння кримінального правопорушення, а також підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг учинити кримінальне правопорушення. Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень. Крім того, колегія суддів бере до уваги і те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 сторонами кримінального провадження не оспорюється.
Також, на переконання апеляційного суду, обґрунтованим є і висновок слідчого судді про доведеність органом досудового розслідування передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, зокрема того, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Погоджуючись із указаним висновком, колегія суддів вважає, що тяжкість покарання, яке може бути призначено ОСОБА_7 , у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому злочину (позбавлення волі на строк від 7 до 10 років із конфіскацією майна), може призвести до настання передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків.
При цьому, апеляційний суд вважає, що слідчим та прокурором жодним чином не доведено й не додано до клопотання доказів, які б свідчили про існування ризику знищення, сховання або спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Разом із тим, апеляційний суд погоджується і з висновками слідчого судді про те, що слідчим та прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам. Погоджуючись з указаним висновком, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дав належну оцінку наявним у матеріалах кримінального провадження відомостям про особу підозрюваного (має постійне місце проживання, є неповнолітнім, дитиною з інвалідністю, має діагноз епілепсія, раніше не судимий, ). При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про те, що інший, більш м`який, запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 .
Тому, апеляційний суд вважає, що доводи слідчого та прокурора в цій частині ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені будь-якими доказами як під час розгляду слідчим суддею клопотання, так і апеляційним судом під час розгляду апеляційної скарги.
Апеляційний суд також вважає, що клопотання слідчого та доводи апеляційної скарги прокурора не містять переконливого обґрунтування про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Разом із тим, до апеляційної скарги прокурором не додано доказів, які б із певною вірогідністю свідчили, що обрання ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, ніж взяття під варту, не забезпечить його належну процесуальну поведінку, а також про те, що підозрюваний ОСОБА_7 із моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не виконує покладені на нього процесуальні обов`язки.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що слідчим та прокурором не доведено, що інший, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, зокрема, цілодобовий домашній арешт, буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання покладених на нього обов`язків як підозрюваного, а також запобігання передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам.
При прийнятті судового рішення беруться до уваги положення, які містяться у п. п. 3 і 4 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, колегія суддів зазначає, що сама по собі тяжкість кримінального правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , не може бути безумовною підставою для застосування щодо нього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ця обставина повинна враховуватись у сукупності разом з іншими обставинами.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що при розгляді клопотання слідчий суддя, врахувавши вищенаведені обставини, вимоги кримінального процесуального закону та дані про особу підозрюваного, дійшов до належних висновків про часткове задоволення клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про можливість застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, які ґрунтуються на вимогах закону й доданих до клопотання матеріалах, у зв`язку із чим, визнаються апеляційним судом обґрунтованими й належним чином вмотивованими. При цьому, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя не врахував ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які зазначені у клопотанні, відтак застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою буде недостатньо ефективним для запобігання цим ризикам, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються виключно на припущеннях сторони обвинувачення та жодним чином не спростовують висновків слідчого судді про можливість застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Посилання сторони обвинувачення на те, що в органу досудового розслідування наявна оперативна інформація про те, що ОСОБА_7 може бути причетний до вчинення інших тяжких злочинів і наразі проводиться зібрання достатніх доказів для оголошення підозри ОСОБА_7 у скоєнні низки кримінальних правопорушень, - апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі не підтверджені у ході розгляду судового провадження як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді.
Із вищенаведених підстав, як такі, що не спростовують висновків слідчого судді й не дають підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 найбільш суворого запобіжного заходу, апеляційний суд не бере до уваги й відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що наявність захворювання у неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_7 не може бути підставою відмови у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Разом із тим, слідчим суддею встановлено строк дії запобіжного заходу відповідно до вимог ч. 6 ст. 181 КПК України, а також обґрунтовано, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на ОСОБА_7 передбачений п. 1 ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язок.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що апеляційним судом не встановлено обставин, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді; що відповідно до поданої прокуроркою ОСОБА_5 заяви досудове розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_7 закінчено й обвинувальний акт направлено до суду першої інстанції, і при цьому, строк дії оскаржуваної ухвали слідчого судді на час розгляду апеляційної скарги сплив, що свідчить про те, що така втратила чинність у часі.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу, яку подав прокурор ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 вересня 2021 року, якою частково задоволено клопотання слідчого та обрано відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю за адресою: АДРЕСА_1 , на строк до 31 жовтня 2021 року включно, з покладенням на підозрюваного процесуальних обов`язків, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: