ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 640/7773/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/449/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст. 187 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м.Харкова від 04 липня 2019 року стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , -
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Київського районного суду м.Харкова від 04 липня 2019 року
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Костянтинівка, Сахновщинського району, Харківської області, громадянин України,., українець, з середньою освітою /11 класів/, неодружений, в силу ст. 89 КК України судимостей не має, не працевлаштований, який має на утриманні малолітніх дітей 2013 р.н. та 2014 р.н., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, з призначенням покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Ізюм, Харківської області, громадянин України, українець, з середньою освітою, неодружений, не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий:
-08.06.2011 року вироком Ізюмського районного суду Харківської області за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
-03.04.2012 року вироком Ізюмського районного суду Харківської області за ч.З ст. 185, ч.І ст. 296. ч.2 ст. 296, ст. 70, 72 КК України до 4 років позбавлення волі;
-31.07.2014 року вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області за ч.З ст.185 до 4 років 4 місяців позбавлення волі, 03.07.2015 звільнений з місць позбавлення волі умовно - достроково з невідбутим строком 8 місяців;
-05.12.2016 року вироком Слов`янського міськрайонного суду м. Києва за ст.198 КК України до 1 року позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,
визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, з призначенням покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна.

Вказаним вироком встановлено, що 14.05.2018 року близько 08 год. ЗО в., ОСОБА_9 , за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_10 та іншою особою, відносно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, підійшли до будинку АДРЕСА_4 , після чого зайшовши до останнього під`їзду будинку одягнули на себе маски та рукавиці та діючи умисно, з корисливих, мотивів, з метою нападу для незаконного заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, з метою незаконного особистого збагачення, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, проникли до квартири АДРЕСА_5 вищевказаного будинку, в якій знаходились потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Після чого, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 та іншою особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження, діючи умисно, з метою незаконного особистого збагачення, реалізуючи спільний злочинний намір, зв`язали потерпілим руки скотчем та мотузками, придушивши тим самим можливість для опору та погрожуючи предметом, схожим на пістолет, почали вимагати від останніх грошові кошти, на що потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , сприймаючи погрозу предметом схожим на пістолет щодо загрози їхньому життю як реальну, повідомили де знаходяться їхні грошові кошти, а саме 4000 грн. потерпілого ОСОБА_13 та 250 грн. потерпілого ОСОБА_14 .
Після чого, забравши вищевказані грошові кошти та зрозумівши, що у потерпілих більше не має грошових коштів, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний намір, спрямований на напад для незаконного заволодіння чужим майном та погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя особи, а саме предметом, схожим на пістолет ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 та особою, матеріали кримінального провадження відносно якої виділені в окреме провадження, обшукавши вищезазначену квартиру, знайшли та забрали мобільний телефон «Apple Iphone 7 Plus 128 GB Red Special Edition», вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №2258 від 03.07.2018 - 12985,60 грн., та годинник «PatekPhilip», вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №4505 від 17.12.2018 - 567 грн. 00 коп.. що належать потерпілому ОСОБА_15 , а також годинник «Danier Chin», що для потерпілого ОСОБА_13 матеріальної цінності не представляє, спортивну куртку ТМ «Nike» та шкіряний ремінь, які для потерпілого ОСОБА_14 матеріальної цінності не представляють.
Після цього, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 та особою, матеріали кримінального провадження відносно якого виділені в окреме провадження, з місця скоєння злочину зникли, розпорядились викраденим на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_15 матеріальний збиток на загальну суму 17552,60 грн. та потерпілому ОСОБА_16 на суму 250 грн.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_9 подав на нього апеляційну скаргу, з доповненими апеляційними доводами, в якій просить змінити вирок Київського районного суду м.Харкова від 04 липня 2019 року та призначити йому покарання за ч.3 ст.187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги посилається на те, що судом першої інстанції недостатньо враховано, що він щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, на будь-яких обліках не перебуває, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, оскільки перебуває у цивільному шлюбі та має на утриманні двох малолітніх дітей, завдана шкода повністю відшкодована, позитивно характеризується. Обвинувачений також вказує, що він має на утриманні мати похилого віку, яка потребує його допомоги, до 2015 року він був офіційно працевлаштований, після чого перебував на обліку у центрі зайнятості і в цей час працював неофіційно.
Крім того, обвинувачений зазначає, що його дії стосовно потерпілих не носили насильницького характеру та він не погрожував останнім під час вчиненого злочину, він не знав про те, що у особи, відносно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, був із собою пістолет, який ця особа дістала вже після проникнення у житло потерпілих. Тобто, такі його дії знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Вислухавши доповідь судді; доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту; думку прокурора, який заперечував щодо задоволення поданої апеляційної скарги; дослідивши матеріали справи та перевіривши оскаржуваний вирок, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд в суді першої інстанції провадився відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, під час якого було допитано обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за пред`явленим обвинуваченням за ч.3 ст.187 КК України, досліджені наданні матеріали кримінального провадження та вивчено відомості, що характеризують осіб обвинувачених.
Разом з цим, обвинувачений ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі вказує на невідповідність висновків суду, викладених в оскаржуваному вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, а саме помилковість встановлення судом першої інстанції всіх ознак об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.
Так, обвинувачений ОСОБА_9 зазначає, що він не погрожував потерпілим застосуванням насильства, небезпечного для їх життя, та не знав про наміри особи, відносно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, про застосування зброї під час вчинення злочину щодо потерпілих.
Разом з цим, відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_9 в суді першої інстанції отримував пам`ятку про процесуальні права та обов`язки (т.1 арк.88); під час судового розгляду користувався професійною правовою допомогою та не заперечував проти розгляду цього кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України (т.1 арк.197-201), будь-яких заяв під час судового розгляду про застосування до нього недозволених методів проведення досудового розслідування сторона захисту не надавала.
Згідно звукозапису судового засідання від 03 липня 2019 року та журналу до нього (т.1 арк. 197-201, 219), судом першої інстанції з достатньою повнотою роз`яснено обвинуваченому суть та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, перевірено добровільність позиції обвинувачених, усі учасники провадження не заперечували проти такого розгляду, у зв`язку з чим суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , наданих матеріалів та даних про осіб обвинувачених.
Крім того, 03 липня 2019 року обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні під час цього судового розгляду надавав свої показання щодо інкримінованого йому злочину за ч.3 ст.187 КК України, свою вину у вчиненні цього злочину визнавав в повному обсязі, щиро розкаявся (т.1 арк. 197-201, 219).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повністю дотримані вимоги ч.3 ст.349 КПК України, оскільки сторони кримінального провадження після визначеного порядку дослідження доказів не оспорювали фактичні обставини вчинення ОСОБА_10 та ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.
Обвинуваченим ОСОБА_9 не наведено в своїй апеляційній скарзі відомостей на підтвердження апеляційних доводів про порушення судом першої інстанції вимог ч.3 ст.349 КПК України чи інших вимог кримінального процесуального закону, а також щодо неповноти судового розгляду в частині з`ясування фактичних обставин кримінального провадження. Висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.
Отже, версія та доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про незгоду з оскаржуваним вироком, а саме те, що судом невірно встановлені фактичні обставини кримінального провадження, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні поданої апеляційної скарги.
Обвинуваченим також не надано доказів, що свідчать про порушення його процесуальних прав на захист під час досудового розслідування чи судового розгляду в суді першої інстанції.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, обставину, що пом`якшує покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_9 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме.
Суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до класифікації за ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, та дані про особу обвинуваченого.
Так, ОСОБА_9 в силу ст. 89 КК України судимостей не має, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, неодружений, офіційно не працевлаштований, характеризується позитивно, має двох неповнолітніх дітей 2013 і 2014 року народження.
Також судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, враховано відсутність претензій матеріального та морального характеру зі сторони потерпілих.
Відповідно до ст.66 КК України, судом враховано наявність обставини, що пом`якшує покарання, у виді щирого каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом міри покарання, яку належить призначити обвинуваченому.
Колегія суддів також враховує фактичні обставини кримінального провадження, а саме вчинення обвинуваченим інкримінованого злочину поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, та за попередньо змовою групою осіб, а також з проникненням у житло.
Обвинуваченим ОСОБА_9 не наведено в своїй апеляційній скарзі нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити про явну суворість призначеного мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.3 ст.187 КК України.
Апелянтом також не зазначено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дають підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання, і можуть свідчити про явну несправедливість призначеного покарання. Цих обставин також не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про необхідність призначення йому більш м`якого покарання, які зазначені в апеляційній скарзі, а також у зв`язку з відсутністю претензій до обвинуваченого з боку потерпілої сторони, на думку колегії суддів, - є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_9 , хоча в силу ст.89 КК України судимостей не має, але раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч.2 та ч.3 ст.185 КК України (т.1 арк.179-180). Тобто, обвинувачений своєю поведінкою не доводить свого виправлення та перевиховання, належних висновків для себе не робить, а тому, на думку колегії суддів, є суспільно-небезпечною особою, яка наполегливо не бажає ставати на шлях виправлення.
Крім того, є безпідставними апеляційні доводи обвинуваченого про порушення судом першої інстанції вимог ст.314-1 КПК України, оскільки ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.
Разом з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.
Враховуючи вищезазначене, колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_9 .
Керуючись ст.ст.405; 407 ч.1 п.1; 418; 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Київського районного суду м.Харкова від 04 липня 2019 року стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Головуючий

Судді