Справа № 646/5085/18
№ провадження 1-кп/646/156/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2021 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_2
обвинуваченої - ОСОБА_3
секретар судового засідання - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судового засідання Червонозаводського районного суду м. Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 25 липня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001323 у відношенні:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Макіївки Донецької області, громадянки України, із середньою спеціальною освітою, заміжньої, маючої на утриманні неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 302 КК України,
у с т а н о в и в:
1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.
ОСОБА_8 26 липня 2018 року приблизно о 12 годині, знаходячись поблизу станції метро «Масельського», познайомилась із ОСОБА_9 , у ході розмови з яким домовились про те, що ОСОБА_8 надасть йому послуги сексуального характеру за грошову винагороду в сумі 700 грн., а також запросить для тих самих цілей ще одну жінку, надання послуг сексуального характеру якої будуть коштувати ОСОБА_9 700 грн.
26 липня 2018 року о 12 годині 10 хвилин ОСОБА_8 , маючи прямий умисел, направлений на звідництво для розпусти, суб`єктивно розуміючи протиправність своїх злочинних дій, посягаючи на моральні засади суспільства, в телефонній розмові домовилась зі своєю подругою ОСОБА_10 про надання нею ОСОБА_9 послуг сексуального характеру за грошову винагороду, запросивши її в приміщення готелю « ІНФОРМАЦІЯ_5 », який розташований за адресою: АДРЕСА_3 . У подальшому цього ж дня, близько 13 години 00 хвилин, ОСОБА_8 , прибувши до вищевказаного готелю, скоїла безпосереднє звідництво для розпусти, що виявилось у сприянні добровільним сексуальним стосункам незнайомих осіб між собою, внаслідок чого ОСОБА_10 вступила в статевий зв`язок за грошову винагороду в сумі 700 грн. із ОСОБА_9 .
Указаними діями ОСОБА_8 учинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 302 КК України, тобто звідництво для розпусти.
2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.
2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 302 КК України, визнала повністю, у вчиненому щиро покаялась, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, обвинувачена їх у повному обсязі підтверджує та пояснила про обставини, викладені в обвинувальному акті.
Прокурор у судовому засіданні зазначила, що обвинувачена ОСОБА_3 раніше не судима, має на утриманні трьох дітей, на даний час є вагітною, у вчиненому щиро розкаялась. Також вказала, що під час судового розгляду достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинене обвинуваченою, тому просила суд визнати ОСОБА_3 винуватою та призначити останній покарання за ч. 1 ст. 302 КК України, з урахуванням положень ст. 5 КК України, у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.
2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 в повному обсязі визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор також не оспорювала фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена ОСОБА_3 , правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції. При цьому, суд роз`яснив обвинуваченій положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченої та не знайшов підстав вважати, що остання себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані нею у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.
Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачену, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, дійшов висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_3 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 302 КК України, тобто звідництві для розпусти.
3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
У судовому засіданні встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнала повністю, у вчиненому кається, засудила свою протиправну поведінку. Крім того, протягом усього строку досудового розслідування також визнавала свою винуватість. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.
4. Мотиви призначення покарання.
Суд, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості у суспільства.
Згідно з приписами ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.
Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
Отже, обираючи вид покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує епізод злочинної діяльності, його вид, суспільну небезпечність та наслідки. Також, суд бере до уваги відомості про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, заміжня, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, за місцем мешкання характеризується позитивно.
Разом з тим, у судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченої відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку, передбаченому ст.ст. 69, 69-1 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням викладених вище обставин у кримінальному провадженні, характеру вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченої, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставини, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, поведінку останньої після вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, суд вважає, що, відповідно до вимог ст. 50 КК України, виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства, отже, з метою запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень вважає за необхідне призначити їй покарання, з урахуванням положень ст. 5 КК України, у виді штрафу у максимальному розмірі, встановленому санкцією статті Особливої частини КК України, за якою вона обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинене правопорушення.
Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст.ст. 65-67 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченої, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень та відповідатиме особистості обвинуваченої, а також сприятиме її виправленню, тобто відповідає меті покарання.
При цьому, призначення ОСОБА_3 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а й здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
5.1. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлений.
5.2. Вирішення питання щодо обраного запобіжного заходу.
У даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувався. Ураховуючи те, що під час судового розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу від прокурора на розгляд суду не надходило, підстав, передбачених ст.ст. 177, 178 КПК України, для застосування до обвинуваченої запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
5.3. Процесуальні витрати.
Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.
5.3. Речові докази.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 96-1, 96-2 КПК України.
5.4. Заходи забезпечення кримінального провадження.
Заходи забезпечення кримінального провадження у кримінальному провадженні не застосовувались.
Керуючись ст.ст. 7, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд -
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 302 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 (нуль) копійок.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили - не обирати.
Відповідно до статей 96-1, 96-2 КК України після набрання вироком законної сили застосувати спеціальну конфіскацію шляхом примусового безоплатного вилучення у власність держави речових доказів: грошових коштів загальною сумою 1 400 грн. наступними купюрами: 4 купюри номіналом по 100 грн. (МЛ 1338039; ЗЄ8115836; ЕФ 6535667; КЛ 3155715); купюри номіналом 500 грн. (ГН 0369921); 2 купюри номіналом 200 грн. (УД 1778831; УБ 7611558); 2 купюри номіналом 50 грн. (УВ 4862451; КЦ 0248653), які передані за розпискою на зберігання ОСОБА_9 .
Речові докази: використані засоби контрацепції-контрацептиви, без назви у кількості 4 штук, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів відділу поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області, після набрання вироком законної сили знищити.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд міста Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя - ОСОБА_1