Код суду 233 Справа № 233/5176/21
Вирок
Іменем України
06 грудня 2021 року м. Костянтинівка
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізюм Харківської області, громадянина України, має середню спеціальну освіту, холостий, дітей не має, працездатний, не працює, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, суд -
Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.
На підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 1126-VII, в Україні з 18.03.2014 розпочався особливий період, який діє по даний час.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.07.2017 №203 солдата ОСОБА_5 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийнято в добровільному порядку на військову службу за контрактом з 26.07.2017 на посаду водія 3 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 3 аєромобільно-десантної роти.
Згідно зі ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Будучі військовослужбовцем військової служби за контрактом, солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.
Проте, солдат ОСОБА_5 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.
03.05.2018 водія 3 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 3 аєромобільно-десантної роти солдата ОСОБА_5 направлено до шпиталю військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 на медичний огляд військово-лікарською комісією звідки він мав повернутись 13.05.2018.
Солдат ОСОБА_5 діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, в період проходження військової служби, будучи придатним для проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби 13.05.2018 в умовах особливого періоду, крім воєнного стану не повернувся у військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .
Протягом всього часу незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 переховувався від правоохоронних органів та приховував від оточуючих свою належність до Збройних Сил України. Крім того, усвідомлюючи всю протиправність своїх дій та маючи можливість повернутися на місце служби, останній ніяких заходів для цього не вживав та проводив час на власний розсуд за місцем свого мешкання.
В подальшому, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, солдат ОСОБА_5 вирішив припинити свої злочинні дії та 29 жовтня 2021 року добровільно звернувся до прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, та таким чином, припинив вчинення злочину.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину визнав у повному обсязі та пояснив, що у 2018 році він проходив військову службу за контрактом на посаді водія 3 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки 3 аеромобільно-деснтної роти ВЧ НОМЕР_1 . Під час служби він вирішив вступити на навчання до військової академії в м. Одеса, для чого його 03.05.2018 року направили на військово-лікарську комісію у АДРЕСА_2 . Він повинен був повернутись до військової частини 13.05.2018 року. Оскільки він впорався швидше, то вирішив з`їздити додому. Вдома він дізнався, що його цивільна дружина вагітна, тому вирішив залишитись, щоб заробляти гроші і забезпечувати її та дитину. Про своє місцезнаходження він до Військової служби правопорядку або до Військової комендатури не повідомляв. Він усвідомлював, що порушує закон, тому 29.10.2021 року року самостійно з`явився до Військової прокуратури. Розкаявся у скоєному, зобов`язався в подальшому подібного не вчиняти.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину та, приймаючи до уваги, що прокурор також не оспорював встановлені фактичні обставини, за яких скоєно кримінальне правопорушення, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за встановлених судом обставин доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду (крім воєнного стану).
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на медичних обліках не перебуває, за місцем проходження служби та за місцем мешкання характеризується позитивно, має стійки соціальні зв`язки, оптимістично налаштований на майбутнє.
Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд враховує його щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не виявлено.
Відповідно до досудової доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_5 , рівень ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінується як середній. Орган пробації вважає, що його виправлення можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб).
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.
Тож, приймаючи до уваги досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_5 , з урахуванням особи винного, суд вважає, що необхідним та достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде призначення покарання останньому у виді позбавленні волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 4 ст. 407 КК України.
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , його критичного ставлення до скоєного, що свідчить про його намір стати на шлях виправлення та перевиховання, та дають підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена, і виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, суд приходить до висновку про можливість застосування відносно нього положень ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків, передбачених у ст. 76 КК України.
Цивільний позов не заявлений.
Відомості про речові докази та судові витрати в обвинувальному акті не зазначені.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд,-
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.
Нагляд за ОСОБА_5 доручити уповноваженому органу з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1