Житомирський апеляційний суд
Справа №286/2964/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 296 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000038 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 07 вересня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Овруч, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, -

обвинуваченого за ч.1 ст.296 КК України, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України та зменшити строк приєднаного невідбутого покарання за вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 23 квітня 2020 року. Вважає, що призначене йому остаточне покарання занадто суворе, таке, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що при призначенні покарання судом першої інстанції недостатньо враховано, характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу та стан його здоров`я, те що він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, а також думку потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які просили його суворо не карати. Вважає, що висновок суду про відсутність підстав для застосування відносно нього положень ст.69 КК України є помилковим.
В запереченні на апеляційну скаргу, яке надійшло від прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_11 , йдеться про безпідставність доводів апелянта та про залишення вироку суду без зміни.

Вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 07 вересня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі.
На підставі ч.1 ст. 71, ст.72 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 23 квітня 2020 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 10 серпня 2020 року близько 20 години ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Овруч на відкритій ділянці вулиці поблизу житлового багатоквартирного будинку, що по пров. Стадіонному, 4, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вираженою у пошкоджені чужого майна, в присутності сторонніх осіб, умисно, тримаючи у руках заздалегідь приготовлену сокиру, підійшов до легкового автомобіля марки «ИЖ» моделі «21251», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_9 . Після цього, ОСОБА_7 за допомогою наявної у нього сокири наніс декілька ударів по склу вікон вищевказаного автомобіля, внаслідок чого пошкодив лобове скло, вартістю 600 грн., заднє скло, вартістю 800 грн., 4 бокові скла, що знаходяться у дверцятах, по ціні 120 грн. за 1 шт., на суму 480 грн., та 2 задні бокові скла, по ціні 120 грн. за 1 шт., на суму 240 грн., а всього пошкодив майно на загальну суму 2120 грн.
Продовжуючи свої протиправні дії, без розриву у часі, ОСОБА_7 підійшов до вікон житлової квартири АДРЕСА_2 , належної ОСОБА_10 , які (вікна) розташовані на першому поверсі будинку, де за допомогою вищезазначеної сокири наніс удари по склу двох металопластикових вікон, в наслідок чого пошкодив два однокамерні склопакети по ціні 965 грн. за 1 шт., на суму 1930 грн., та три двокамерні склопакети по ціні 1283 грн. 33 коп., на суму 3850 грн., а всього пошкодив майно на загальну суму 5780 грн.
В результаті вищезазначених дій ОСОБА_7 пошкодив майно, належне потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , чим заподіяв останнім матеріальну шкоду на суму 2120 грн. та 5780 грн. відповідно.
Від потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 надійшли заяви про проведення апеляційного розгляду без їх участі та залишення апеляційної скарги без задоволення. Враховуючи думку сторін та те, що потерпілі належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду і участь їх не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе провадити апеляційний розгляд без участі потерпілих.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 296 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які обтяжують або пом`якшують покарання судом не встановлено.
Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який за місцем проживання характеризується посередньо, проживає сам, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на «Д» обліку у лікаря нарколога, не працює, раніше судимий вироком Овруцького районного суду Житомирської області 23 квітня 2020 року за ч.ч.1,2 ст.309 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
З урахуванням зазначених обставин та даних про особу обвинуваченого суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі в мінімальному розмірі, передбаченому ч.1 ст. 296 КК України та дійшов висновку, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

З наведеними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Доводи апелянта про те, що суд не в повній мірі врахував характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу та стан його здоров`я, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказані обставини були враховані судом першої інстанції.
Зазначення апелянта про те, що потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 просили його суворо не карати, спростовується змістом вироку суду, згідно якого потерпілі щодо покарання покладались на розсуд суду.
Крім того, у своїх заявах, направлених до апеляційного суду, потерпілі заперечили щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 .
Доводи апелянта про те, що судом не враховано відсутності тяжких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення та відсутність матеріальних вимог потерпілих, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказані обставини не можна визнати такими, що пом`якшують покарання.
Крім того, як вбачається з пояснень потерпілих, наданих в суді першої інстанції, збитки завдані обвинуваченим їм не відшкодовано.
Зазначення апелянта про те, що суд не врахував його активного сприяння розкриттю злочину та щирого каяття, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про вказані обставини. Так, щире каяття передбачає не тільки визнання вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, але й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки, як зазначив Верховний суд в своїй Постанові від 27 квітня 2021 року справа №520/16394/16-к. Активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення також судом не встановлено, оскільки факт злочину виявлено на підставі звернення з заявами потерпілих, тобто жодних активних дій для розкриття злочину обвинувачений не вчиняв.
Тож колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції не було встановлено зазначених обставин, що пом`якшують покарання.
Згідно ст. 69 КК України для призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті або переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті вимагається наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Проте, при апеляційному розгляді не встановлено наявності не менш двох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо можливості застосування ст. 69 КК України до призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання такими, що не грунтуються на вимогах закону.

Судом першої інстанції вірно застосовано положення ч.1 ст. 71 КК України та визначено обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 23 квітня 2020 року щодо останнього, виходячи з правил складання покарань, передбачених п. «б» ч.1 ст. 72 КК України одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Отже, суд першої інстанції вірно застосував норми закону України про кримінальну відповідальність при призначенні остаточного покарання, оскільки за попереднім вироком ОСОБА_7 засуджено на 3 роки позбавлення волі.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_7 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, тому підстав для його зміни немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 07 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: