Справа № 303/3534/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.02.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/153/20, за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.05.2018.
Цим вироком:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з вищою освітою, одружений, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, депутат Новодавидківської сільської ради, не судимий, засуджений:
- за ч.3 ст.171 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі чотириста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 (шість тисяч вісімсот) грн. з позбавленням права обіймати керівні посади на строк один рік.
Речовий доказ: газету «Сила Народного контролю», випуск від 28.05.2016, журнал вхідної кореспонденції за 2016 рік Новодавидківської сільської ради, 02-19 на 100 аркушах, журнал вихідної кореспонденції за 2016 рік Новодавидківської сільської ради, 02-04 на 100 аркушах, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, ухвалено залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Виконуючий обов`язки голови Новодавидківської сільської ради, на підставі розпорядження Новодавидківського голови №1 від 21.03.2016 ОСОБА_6 , будучи службовою особою, з використанням свого службового становища, в порушення вимог ст.34 Конституції України, ст.35 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», ст.ст.3,4,п.2 ч.1 ст.5, ч.ч.5,6 ст.6, ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», надав відповідь №117/02-20 від 24.03.2016 на інформаційні запити головного редактора газети «Сила народного контролю» ОСОБА_8 (серія та номер свідоцтва ЗТ 636/228Р від 17.10.2014), датовані 14.03.2016, подані у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», які надійшли до Новодавидківської сільської ради 21.03.2016, згідно якої відмовив у доступі журналіста до інформації.

-2-

В апеляційній скарзі, поданій захисником - адвокатом ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 ставиться питання про скасування вироку суду від 29.05.2018 та постановлення апеляційним судом нового вироку, яким просить ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.171 КК України виправдати. В обґрунтування апеляційних вимог, захисник вказує на незаконність вироку та допущені при розгляді кримінального провадження порушення норм матеріального та процесуального закону, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження. На його думку, матеріали кримінального провадження не містять належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинувачені. Зазначає проте, що суд прийшов до помилкового висновку про порушення ОСОБА_6 вимог ст.34 Конституції України, ст.35 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», ст.ст.3,4, п.2 ч.1 ст.5, ч.ч.5,6 ст.6, ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Також зазначає про наявність підстав для виправдання ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні, оскільки дії останнього не містять жодної із складових частин складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.171 КК України і такі можуть бути кваліфіковані виключно за ч.2 ст.212-3 КУпАП. Судом першої інстанції безпідставно проігноровано те, що потерпілим від інкримінованого ОСОБА_6 злочину може бути виключно журналіст згідно визначення, викладеного у Законі України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», відповідно до якого журналістом може бути не будь-який працівник ЗМІ, а лише той, який прийнятий на посаду «Журналіст» в штат, або на позаштатних засадах і відповідно до професійних назв посад (роботи) журналіста, які зазначаються в Державному класифікаторі професій України, відповідає зазначеним кваліфікаційним вимогам щодо освіти. У зв`язку з наведеним, вважає, що при розгляді справи суд першої інстанції безпідставно не врахував, що для кваліфікації діяння за ст.171 КК України законодавцем визначений виключний перелік осіб, які можуть бути визнані потерпілими та свідомо надано додаткову правову охорону саме журналістам, як працівникам соціально значущої професії, в той час як не надано такої охорони іншим (творчим) працівникам ЗМІ, відтак жодної норми інформаційного законодавства ОСОБА_6 не порушив, оскільки ОСОБА_8 не являється особою, яка здійснює законну професійну діяльність журналіста. На його думку, як під час досудового розслідування даного кримінального провадження, так і судового розгляду, стороною обвинувачення та судом допущено вільне трактування кримінального закону, порушення принципу змагальності, що свідчить про невиконання, передбачених ст.2 КПК України завдань кримінального провадження та ігнорування визначених Конституцією України презумпції невинуватості та обов`язку держаних органів та посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В поданому на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 запереченні, представник потерпілої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_11 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, у зв`язку з її безпідставністю. Вказує на те, що судом першої інстанції вірно кваліфіковано діяння обвинуваченого за ч.3 ст.171 КК України, як перешкоджання законній професійній діяльності журналіста, вчинене службовою особою з використанням свого службового становища, а тому доводи апеляційної скарги про зворотне є необґрунтованими. Вважає, що при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції вірно враховано, що потерпіла ОСОБА_8 є журналістом та головним редактором газети «Сила народного контролю», а тому здійснювала збір, редагування і поширення матеріалів даної газети у відповідності до ст.4 Закону України «Про друковані засоби

-2-

масової інформації (пресу) в Україні» та Закону України «Про доступ до публічної інформації». Також просить врахувати і те, що законність професійної діяльності журналіста ОСОБА_8 була встановлена і вироком Хустського районного суду від 26.10.2017 у справі за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.171 КК України. Вважає, що при призначені покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, належно врахував суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_6 злочину та положення Європейської конвенції з прав людини щодо принципів здійснення журналістської практики.
04.02.2022 захисник - адвокат ОСОБА_7 за погодженням з обвинуваченим ОСОБА_6 , подав до апеляційного суду письмову заяву про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та заявлене ними клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за строками давності, думку прокурора, який не заперечував проти часткового задоволення апеляційної скарги та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за строками давності, пояснення представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , яка заперечила апеляційну скаргу сторони захисту та не заперечувала проти заявленого клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч.1 ст.49 КК України строки давності; 3) особа не ухиляється від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч.1 ст.49 КК України строків не вчинила нового злочину певного ступеня тяжкості.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 у справі №345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.
Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати
-4-
думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.
Отже, суд встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження у суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі (№ 309/1201/15-к).
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.171 КК України (21.03.2016), за яке передбачене покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого. Тобто, на день розгляду апеляційної скарги минуло понад три роки з дня вчинення ОСОБА_6 вказаного кримінального правопорушення. Протягом цього строку останній не вчинив нового кримінального правопорушення та не ухилявся від слідства або суду, а тому строки давності закінчились.
У судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.171 КК України не визнав, але не заперечував проти закриття відносно нього кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України зі звільненням його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України.
За змістом ст.ст.284-288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 425/4506/15-к дотримання умов, передбачених ч.ч.1-3 ст.49 КК України, є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.
Відповідно до ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому вважає за необхідне клопотання обвинуваченого задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.284 КПК України закрити.
Керуючись ст.ст.404,405,407,409,417,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

-5-

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.05.2018 щодо ОСОБА_13 - скасувати.
Клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.
На підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_14 від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.171 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України,- закрити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду вскладі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: