ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2347/21 Номер провадження 11-кп/814/1125/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
представника установи ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 09 вересня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою клопотання захисника ОСОБА_8 задоволено частково та
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю м. Лохвиця Полтавської області, не судимому,
засудженому: 31.01.2019 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки,
замінено невідбуту частину основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 10 % заробітної плати.
Відмовлено у звільненні засудженого від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 3 роки.
Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_9 відбув 1/3 частини строку покарання, в установі характеризується позитивно, 5 разів заохочувався, працевлаштований. Тобто дійшов висновку, що засуджений став на шлях виправлення та йому може бути замінено невідбуту частину покарання більш м`яким.

На ухвалу суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про заміну ОСОБА_9 невідбутої частини покарання більш м`яким у виді виправних робіт.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що у разі заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до вимог КПК України більш м`яке покарання не може бути визначене більшим, ніж передбачено законом.

Оскільки ч.1 ст. 57 КК України передбачає призначення покарання у виді виправних робіт від 6 місяців до 2 років, а на час розгляду судом клопотання у засудженого було невідбуто 3 роки 8 днів, тому суд дійшов неправильного висновку про заміну невідбутого покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи.

При цьому суд в ухвалі не визначив строк виправних робіт.

Інші учасники судового розгляду ухвалу не оскаржили.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, засудженого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу залишити без змін, думку представника установи, який вважав, що засудженому може бути замінено покарання на більш м`яке, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження та особової справи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На підставі частини 1 статті 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Частинами 3 та 4 ст. 82 КК України передбачено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення та після фактичного відбуття засудженим не менше третини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 засуджений 31.01.2019 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Початок строку покарання ОСОБА_9 рахується з 17.09.2019, кінець строку покарання 17.09.2024.

Отже, на момент розгляду клопотання ОСОБА_9 формально набув право на застосування до нього ст. 82 КК України.

Необхідною умовою застосування положень статті 82 КК України є те, що засуджений став на шлях виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

З матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_9 за час відбування покарання отримав 5 заохочень, працевлаштований, вцілому характеризується позитивно.

Разом з цим, з витягу з протоколу № 10 від 21.05.2021 комісією установи ОСОБА_9 було відмовлено у поданні матеріалів в суд на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, оскільки невідбутий строк покарання становить більше 3-років.

Слід зазначити, що призначення більш м`якого покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправлення засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Головною передумовою для застосування до особи більш м`якого покарання - є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення.

Те, що ОСОБА_9 на момент розгляду клопотання фактично відбув 1/3 частини строку покарання та характеризується позитивно, має заохочення, не може бути безумовною підставою заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покарання.

Враховуючи суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_9 злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий, в результаті якого постраждало двоє осіб, з яких малолітня дитина померла, обставини вчинення злочину, зокрема те, що ДТП сталося на пішохідному переході, ОСОБА_9 допустив грубе порушення ПДР, а також думку потерпілих, які під час судового провадження наполягали на максимальному покаранні, колегія суддів дійшла висновку, що строк відбутого засудженим покарання є недостатнім для його виправлення та досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

Крім цього, згідно з ч. 1 ст. 57 КК України покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.

Тобто, замінюючи невідбуту частину покарання більш м`яким, суд не може визначити засудженому покарання більше, ніж передбачено законодавством.

З матеріалів провадження та особової справи вбачається, що на день розгляду клопотання невідбутий строк покарання ОСОБА_9 складає більше 3-х років, тому обираючи покарання у виді виправних робіт на невідбутий строк покарання, суд вийшов за межі строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання. При цьому строк обраного покарання судом не встановлено.

Поміж тим, заборони щодо призначення більш м`якого покарання, строк якого є меншим ніж невідбута частина покарання, ст. 82 КК України не містить, тому доводи прокурора в цій частині є безпідставними.

З огляду на вказане, враховуючи встановлені обставини, те, що невібутий строк є значним, а сама позитивна характеристика ОСОБА_9 відповідає нормальній поведінці свідомого засудженого і не може бути єдиною підставою для застосування щодо нього пільги у виді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у виді виправних робіт, з урахуванням того, що рішенням комісії установи засудженому було відмовлено у застосуванні пільги, передбаченої ст. 82 КК України, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника.
Також, слід зазначити, що при вирішення питання про заміну покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, суд за власним переконанням, з врахуванням обставин провадження та даних про особу, встановлює достатнє та необхідне більш м`яке покарання. І хоч заборони щодо призначення більш м`якого покарання на строк менший від невідбутої частини покарання, за умови, що таке покарання призначено у максимальному розмірі, установленому у Загальній частині КК України, чинним законодавством не передбачено, проте це покарання має бути визначено з дотриманням вимог ст. 50 КК України, а висновок суду стосовно того, що засуджений став на шлях виправлення, повинен базуватися на врахуванні всіх обставин провадження та даних щодо засудженого.
Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов передчасного висновку про наявність підстав для заміни ОСОБА_9 невідбутої частини покарання більш м`яким.
Отже, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 09 вересня 2021 року щодо ОСОБА_9 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - відмовити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4