ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/5069/21
Провадження № 1-кс/362/846/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 вересня 2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
дізнавача ОСОБА_3 ,
представника ТОВ «Астра Трейдинг» ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові клопотання дізнавача сектору дізнання відділу поліції №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000680 від 21.09.2021 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,
в с т а н о в и в:
23.09.2021 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання дізнавача сектору дізнання відділу поліції №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 в якому вона просила накласти арешт на тимчасово вилучено майно, а саме на плити «OSB -3», 1250х2500х10 мм. в кількості 75 шт. із забороною користування та розпорядження даними плитами.
Клопотання мотивовано тим, що в ході проведення досудового розслідування встановлено, що 21.09.2021 року до ЧЧ ВП №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що 21.09.2021 року при доставлені товару замовнику до с. Ходосівка, вул. Затишна, 12, Обухівського району, Київської області невідомою особою на ім`я ОСОБА_7 , були вчинені шахрайські дії відносно особи, яка отримувала товар - ОСОБА_8 , в результаті чого останній був введений в оману та перерахував грошові кошти на рахунок, який не належить ТОВ «Астра Трейдінг».
Заявниця ОСОБА_6 пояснила наступне: 20.09.2021 на робочий номер ТОВ «Астра Трейдинг», де вона працює менеджером, надійшла заявка на плити «OSB -3 » 10 мм. в кількості 75 шт. Замовник в ході розмови представився ОСОБА_7 та повідомив, що даний товар потрібно доставити за адресою: с. Ходосівка, вул. Затишна, 12, Обухівського району, Київської області. Оплата за товар мала бути на місці після перевірки товару. За доставку товару остання домовилась зі своїм знайомим водієм ОСОБА_9 , після загрузки водій направився за даною адресою. По приїзду в пункт призначення замовник ОСОБА_7 повідомив, що товар перерахує та перевірить якість та після цього зв`язок з ОСОБА_7 не було. В подальшому вже зі слів водія ОСОБА_9 , кінцевим замовником представився чоловік ОСОБА_10 , який повідомив що за товар уже оплатив чоловікові на ім`я ОСОБА_7 , і що товар буде вивантажувати.
Проте ТОВ «Астра Трейдинг», як постачальник товару плит «OSB -3 » 10 мм. в кількості 75 шт. грошових кошт не отримував. Даний товар був завантажений на базі ТОВ «Єдині промислові системи України» згідно рахунку фактури № 2252 від 20.09.2021 року.
21.09.2021 року СД Васильківського ВП ГУНП в Київській області відомості по вищевказаному факту внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000680 від 21.09.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Цього ж дня, тобто 21.09.2021 року в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 на неогородженій ділянці землі за вищевказаною адресою де здійснюється будівництво двоповерхового будинку, виявлено на першому поверсі матеріал а саме: плити «OSB -3 » 1250х2500х10 мм. в кількості 75 шт. Під час огляду місця події було вилучено плити «OSB -3 » 1250х2500х10 мм. в кількості 75 шт. до ВП №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області.
22.09.2021 року постановою дізнавача плити «OSB -3 » 1250х2500х10 мм. в кількості 75 шт. визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
З огляду на викладене існують обставини, які підтверджують, що незастосування заборони або обмеження користування, розпорядження майном призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Дізнавач в судовому засіданні просив клопотання задовольнити.
Представник ТОВ «Астра Трейдинг» просили відмовити в задоволенні клопотання дізнавача та повернути належне їм майно, оскіли кошти за вказані плити вони не отримали.
Вивчивши матеріали клопотання, кримінальне провадження за № 0000680 від 21.09.2021 року, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СД Васильківського ВП ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження № 0000680 від 21.09.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с.3).
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

У відповідності до положень ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

За змістом статті 98, пункту 1 частини 2 та частини 10 статті 170 КПК України, арешт майна, метою якого є збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що це майно є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК Україниу клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексута відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, дізнавача, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Вирішуючи питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину.

Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Разом з цим, дізнавач звернувся до суду із клопотанням в якому просив накласти арешт на плити «OSB -3», 1250х2500х10 мм. в кількості 75 шт., які вилучені 21.09.2021 року в ході огляду місця події, які належать ТОВ «Астра Трейдинг» з метою забезпечення збереження речового доказу, але суду не зміг надати пояснення для чого саме їм потрібні вказані плити.
Згідно п.7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Проте, слідчий, прокурор обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а тому слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні дізнавач не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно, оскільки не доведено існування ризиків, передбачених абзацом 2 ч.1 ст.170 КПК України.
Відповідно до ч.2 ст.92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення кримінального провадження у вигляді збереження речового доказу, на які посилається орган досудового розслідування, оскільки дізнавачем не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.
Керуючись статтею 41 Конституції України, статтями 2, 7, 16, 22, 98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання дізнавача сектору дізнання відділу поліції №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000680 від 21.09.2021 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України відмовити.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання її копії.
Повний текст ухвали оголошено 01.10.2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_11