ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/224/22 Справа № 699/218/22 Категорія: ст.331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання за участі: прокурора ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси виділені матеріали кримінального провадження №0000082 від 28.12.2021 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 на ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2022 року, якою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.357, ч.3 ст.186 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме, до 23 год. 59 хв. 23.04.2022, з визначенням розміру застави та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України ,-

в с т а н о в и л а :

У провадженні Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000082 від 28.12.2021 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.357, ч.3 ст.186 КК України.

У судовому засіданні 23 лютого 2022 року ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме, до 23 год. 59 хв. 23.04.2022, з визначенням розміру застави та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Продовжуючи ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд першої інстанції виходив з того, що сторона обвинувачення довела наявність обґрунтованої підозри та наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я, відсутність постійного місця роботи або навчання, а також ризик продовження чи повторення здійснення ним протиправної поведінки, про що свідчить вимога про судимість ОСОБА_7 , оскільки останнім в установленому порядку змінено прізвище після одруження, має дані про наявність у останнього судимостей, перебування на розгляді в інших судах кримінальних проваджень щодо обвинувачень у вчиненні корисливих злочинів, місцевий суд погодився, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, для запобігання встановленим ризикам є недостатнім.

А тому враховуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого, ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні, суспільну небезпечність вчинення кримінальних правопорушень, вчинення кримінального правопорушення відносно неповнолітньої та доведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою.

При визначенні розміру застави ОСОБА_7 у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, судом враховано вимоги ч.4, п.2 та абз.2 ч.5 ст.182КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2022 року та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити. Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу задовольнити, змінити обвинуваченому ОСОБА_7 обраний запобіжний захід на домашній арешт в певний період доби з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

В апеляційній скарзі посилається на те, що зі змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вбачається, що судом не досліджено та не надано оцінку доказам, наданим стороною захисту, не зазначено про наявність на утриманні у обвинуваченого ОСОБА_7 доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружини ОСОБА_10 , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому відповідно доходу не отримує, довідки про зареєстроване місце проживання обвинуваченого та про кількість зареєстрованих осіб за його фактичним місцем проживання не взяті судом до уваги з тих підстав, що вони видані його рідним і дані, які в них містяться зазначені зі слів останніх, що насправді не відповідає дійсності.

Крім того, оскаржувана ухвала не містить інформації про надання оцінки судом твердженням сторони захисту про наявність захворювань у обвинуваченого станом на день розгляду даного клопотання.

Вважає, що суд відхилив докази про подальше працевлаштування обвинуваченого після звільнення його з-під варти, оскільки обвинувачений особисто не знайомий з майбутнім роботодавцем.

Вказує, що наявність ризику незаконного впливу на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні жодним доказом не доведено.

Зазначає, що відповідно до ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб. На території Сумської області, зокрема і в м.Конотоп, де знаходиться місце проживання обвинуваченого, де на даний час перебуває його родина, відбуваються військові дії.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 про залишення апеляційної скарги без задоволення, вивчивши матеріали провадження, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , в порядку ст.331 КПК України, було врахував норми КПК України та в повній мірі обґрунтовано своє рішення щодо необхідності продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження. При продовженні обвинуваченому ОСОБА_7 зазначеного запобіжного заходу місцевим судом також враховано положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Із виділених матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.357, ч.3 ст.186 КК України, два з яких відноситься до тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років.

При цьому, судом першої інстанції було встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які є доведеними, так як клопотання прокурора містить обставини, які свідчать про те, що обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_7 намагався втекти з місця вчинення злочину та те, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він раніше вже був засуджений та раніше слідчим суддею була встановлена обґрунтована підозра щодо вчинення ним кримінальних правопорушень, але на той час він мав інше прізвище « ОСОБА_11 », яку після одруження змінив на « ОСОБА_12 ».

На думку колегії суддів, обрання обвинуваченому ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, є необґрунтованим та невиправданим.

В апеляційній скарзі сторона захисту посилається на те, що наявність ризику незаконного впливу на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні жодним доказом не доведено.

Колегія суддів вважає зазначені доводи апелянта неприйнятними, так як із оскаржуваної ухвали вбачається, що суд критично поставився до тверджень сторони обвинувачення про наявність ризику незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки відповідних доказів надано не було.

Неспроможними є доводи апелянта щодо наявності на утриманні у обвинуваченого ОСОБА_7 доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дружини ОСОБА_10 , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і не отримує доходів, оскільки зазначене, з врахуванням обставин даного кримінального провадження, не слугує самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення та обрання відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів погоджується з мотивами суду першої інстанції про те, що наявність постійного місця проживання обвинуваченого не підтверджена належними і допустимими доказами, які не можуть бути взяті до уваги судом.

Також колегія суддів погоджується з мотивами суду щодо працевлаштування обвинуваченого після звільнення його з-під варти, оскільки сам обвинувачений потенційного працедавця не знає, раніше у нього не працював, має тільки приблизні уявлення де знаходиться це можливе місце роботи.

Неприйнятними є доводи апелянта про те, що оскаржувана ухвала не містить інформації про надання оцінки судом твердженням сторони захисту про наявність захворювань у обвинуваченого станом на день розгляду даного клопотання, оскільки інформація про те, що обвинувачений ОСОБА_7 за станом здоров`я не може утримуватися під вартою в матеріалах справи відсутня та стороною захисту не надана.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги посилання захисника апелянта про те, що ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

Разом з тим, з урахуванням обставин даного кримінального провадження та того, що ОСОБА_7 є раніше судимою особою, при цьому, на розгляді в інших судах перебувають кримінальні провадження щодо нього у вчинені корисливих злочинів, що говорить про причетність до системного вчинення ним кримінальних правопорушень, у колегій суддів відсутні підстави для задоволення клопотання сторони захисту про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу на домашній арешт.

Крім того, районним судом при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відповідно до вимог ч.4, п.2 та абз.2 ч.5 ст.182КПК України, обґрунтовано визначив останньому альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі у розмірі 173670,00 грн., в разі внесення якої обвинуваченого буде звільнено з-під варти, а також на думку колегії суддів, внесення застави в цій сумі може гарантувати виконання покладених на нього обов`язків.

Колегія суддів констатує, що продовжуючи обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, судом першої інстанції дотримано вимог КПК України, врахував положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Обставин, які можуть слугувати підставами для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний час доби з покладенням відповідних обов`язків, який буде достатнім для забезпечення дієвості кримінального провадження та забезпечення його належної процесуальної поведінки, як вважає сторона захисту, колегією суддів також не встановлено.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого з мотивів, наведених в ній, та скасування ухвали суду із застосуванням до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, на думку апеляційного суду, відсутні.

Керуючись ст.ст.183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2022 року, якою щодо ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 23 год. 59 хв. 23.04.2022, з визначенням розміру застави та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді