Провадження № 1-кс/643/3659/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.09.2021 м.Харків
Слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна накладеного в рамках кримінального провадження №0000137 від 22.11.2019,-
ВСТАНОВИВ:

До Московського районного суду м. Харкова надійшло клопотання відповідно до якого заявник - ОСОБА_3 просить скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 08.07.2020 (справа №643/10647/20, провадження 1-кс/643/3265/20) в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР 22.11.2019 року за №0000137, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 .
В обґрунтування клопотання заявник посилалась на те, що арешт є необґрунтованим та таким, що порушує її майнові права, зазначала, що набула право власності на квартиру у законний спосіб, а саме на підставі застереження, встановленого сторонами в іпотечному договорі, та у зв`язку з невиконанням позичальником кредитних зобов`язань. Посилалась на правові позиції Верховного Суду відповідно до яких зазначено, що відступлення права вимоги за кредитними та забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації. Положення нормативно-правових актів, якими врегульовано процедуру ліквідації банку допускають продаж майна банку, який перебуває в стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання на конкурсних засадах будь-яким суб`єктам правовідносин, у тому числі без статусу банку або фінансової установи. Учасником електронних торгів із продажу права вимоги може бути фізична або юридична особа, а не лише банк або інша фінансова установа. Також, посилаючись на презумцію невинуватості заявник зазначала, що станом на день подання даного клопотання відсутнє будь-яке рішення суду про визнання рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 - незаконним. Додала, що у провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа №643/21914/19 за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу права вимоги, договору відступлення права вимоги за іпотечним договором. Постановою Харківського апеляційного суду від 14 липня 2020 року по справі №643/21914/19 було скасовано спосіб забезпечення позову шляхом заборони органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на квартиру АДРЕСА_1 , обраний ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02 січня 2020 року. Окрім цього, заявник посилалась на позиції Європейського суду з прав людини, Перший Протокол до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважала, що існування арешту майна перетворилось на неправомірне обмеження власника у праві користуватись своїм майном та на відсутність підстав для арешту належного їй на праві власності майна.
В судове засідання ОСОБА_3 , не з`явилась, про час та дату розгляду клопотання повідомлялась належним чином, її неявка не перешкоджає розгляду клопотання.
Від прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 надійшла заява у якій остання просить відмовити у задоволенні даного клопотання, оскільки арешт на квартиру АДРЕСА_1 , накладено з метою збереження речових доказів, оскільки дана квартира є предметом злочину.
За підписом слідчого Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 надійшли матеріали кримінального провадження №0000137 від 22.11.2019 для їх огляду в судовому засіданні.
Дослідивши клопотання та надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя встановив наступне.
В провадженні СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР 22.11.2019 року за №0000137 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, за фактом того, що невстановлені особи заволоділи квартирою АДРЕСА_1 шляхом підписання права вимоги за іпотечним договором з фізичною особою всупереч положенням ст.ст. 512, 1054 ЦК України, якими визначено вичерпний перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах, а в подальшому надано вказаний договір для державної реєстрації, яку проведено 27.09.2019.
Про підозру у вказаному кримінальному провадженні нікому не повідомлялось.
Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 08.07.2020 клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 про арешт майна задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на час звернення до суду із клопотанням належить на праві приватної власності ОСОБА_3 шляхом заборони власнику відчужувати, а органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, але не обмежуючись Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно - вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо вказаного вище житлового приміщення.
Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи з наведеного, дана норма пов`язує повноваження слідчого судді на скасування арешту майна, накладеного за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна із можливістю надання особами, що не були присутніми в судовому засіданні, і про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба.
З долучених заявником документів вбачається, що 12.07.2019 ПАТ «Дельта Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, відступив ОСОБА_3 права вимоги за кредитним договором №444/06-КВ від 05.07.2006 (боржник - ОСОБА_9 ), іпотечним договором №444/06/-KB/Z від 05.07.2006 (іпотекодавець - ОСОБА_4 ) та договором поруки № 444/06-КВ-П від 05.07.2006 (поручитель - ОСОБА_4 ) шляхом його реалізації на електронному аукціоні в процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку, оформленого протоколом №UA-EA-2019-04-26-000051-b від 14.06.2019.
Право вимоги за вищезазначеними договорами було набуто ПАТ «Дельта Банк» за договором купівлі -продажу прав вимоги від 30.06.2010, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Український промисловий банк».
Приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_5 12.07.2019 року здійснено посвідчення договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором за реєстровим №527. Тобто, новим іпотекодержателем квартири стала ОСОБА_10 .
У подальшому, як зазначає заявник, за нею було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка була предметом викупленого нею договору іпотеки, на підставі застереження в іпотечному договорі, у зв`язку з невиконанням позичальником кредитних зобов`язань.
Згідно витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно 25.09.2019 державним реєстратором КП «РегістрСервіс» Первомайської міської ради Харківської області ОСОБА_11 зареєстровано право власності за ОСОБА_10 (рішення №48906675 від 27.09.2019), на підставі вимоги ОСОБА_3 від 23.07.2019, іпотечного договору №444/06/-KB/Z, серія та номер: 1278, виданого 05.07.2006, видавник: ПН ХМНО ОСОБА_12 ; договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором №444/06/-KB/Z, серія та номер: 527, виданого 12.07.2019, видавник ПН КМНО ОСОБА_5 .
Тобто, нерухоме майно, яке перебуває під арештом, належить третій особі - ОСОБА_10 , яка під час вирішення питання про арешт майна не була присутня в судовому засіданні.
Щодо доводів заявника про необґрунтованість накладеного арешту слід зазначити, що ч.3 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, зокрема ті, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
На переконання слідчого судді, на момент розгляду клопотання слідчого про арешт вищезазначеного нерухомого майна у слідчого судді були достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а відтак мета та завдання кримінального провадження могли бути досягнуті завдяки цьому заходу забезпечення.
Разом з цим, на переконання слідчого судді, у подальшому застосуванні арешту майна на квартиру АДРЕСА_1 відпала потреба з огляду на наступне.
Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, вказувалося на порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Також, відповідно до усталеної практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Разом з цим, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч.3 ст.28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 6 ст.22 КПК України - кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
На переконання слідчого судді, прийняття версії обвинувачення за істину можливе лише на початкових стадіях кримінального провадження, з плином часу така версія, за відсутності її підтвердження матеріалами розслідування, не може сприйматися як цілком обґрунтована, тобто такою, що відповідає дійсності у очах безстороннього спостерігача.
Як вбачається з матеріалів провадження останньою слідчою дією проведеною в рамках провадження є отримання 01.07.2020 тимчасового доступу до інформації, а саме оригіналів реєстраційної справи №101 стосовно квартири АДРЕСА_1 . Окрім цього, до матеріалів провадження долучені документи на підставі яких було відступлено право вимоги на користь ОСОБА_3 , рішення Московського районного суду від 17.10.2016 про стягнення з ОСОБА_4 боргу та стягнення на предмет іпотеки, постанова Харківського апеляційного суду від 20.12.2018 про скасування рішення Московського районного суду від 17.10.2016. Також з матеріалів вбачається, що у провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа №643/21914/19 за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги, договору відступлення права вимоги за іпотечним договором. Як зазначає заявник, на день звернення з даним клопотанням відсутнє будь-яке рішення суду про визнання рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 незаконним.
Тобто, позивачем ОСОБА_4 , окрім даного кримінального провадження, питання щодо можливого порушення його прав, при укладенні договору купівлі-продажу прав вимоги, договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, вирішується в цивільному порядку.
Слід зазначити, що відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
На виконання доручення прокурора, слідчим було допитано в якості потерпілого - ОСОБА_4 , в якості свідка - ОСОБА_3 , а також їх одночасні допити. Отримано доступ до документів наявних в інвентаризаційній справі заведеній стосовно квартири АДРЕСА_1 .
Однак, проведені слідчі (розшукові) дії, прийняті процесуальні рішення позитивного результату для слідства не дали, та незважаючи на тривалий строк досудового розслідування (більше 1,5 роки) у кримінальному провадженні нікому про підозру не повідомлено, а версія органу досудового розслідування про те, що нерухоме майно є предметом вчинення злочину, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими (в розумінні ст.86 КПК України) доказами.
Дані факти спростовують наявність суспільного інтересу, який би виправдовував обмеження у праві власності, оскільки досудове розслідування фактично не здійснюється, а доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення слідством не встановлено, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.
Враховуючи вищенаведені обставини, слідчий суддя погоджується з доводами заявника, щодо минування потреби у подальшому застосуванні арешту майна, оскільки власник арештованого майна ОСОБА_3 , не є підозрюваною в рамках даного провадження, накладений арешт неспіврозмірно довго обмежує її у праві розпорядження майном, що належить їй на праві власності, а тривалий термін досудового розслідування та бездіяльність органу досудового розслідування, наразі не виправдовує подальший арешт майна, оскільки у слідчого було досить часу для встановлення істини по справі. Окрім цього, будь-яких доводів щодо продовження існування ризиків, яким мав запобігати даний захід забезпечення кримінального провадження стороною обвинувачення не наведено, а матеріали кримінального провадження свідчать про відсутність активної слідчої діяльності, яка б обґрунтовувала подальше застосування арешту.
Керуючись ст.ст. 2, 16, 22, 98, 174, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_10 про скасування арешту майна - задовольнити.
Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 08.07.2020 (справа №643/10647/20, провадження 1-кс/643/3265/20) в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР 22.11.2019 року за №0000137, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 24.07.1998 Київським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області.
Ухвала підлягає негайному виконанню та не підлягає оскарженню.
Повний текст ухвали оголошено 03.09.2021 о 15:00 годині.

Слідчий суддя: ОСОБА_1