Справа №587/637/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/342/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Хуліганство
УХВАЛА
Іменем України

29 жовтня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 587/637/20 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 30 вересня 2020 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Симонівка, Сумського району, Сумської області та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 296 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить скасувати вирок, а кримінальне провадження закрити за відсутності складу кримінального правопорушення, оскільки у його діях відсутній хуліганський мотив, а сам факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає підстав для кваліфікації його дій як хуліганства і мають кваліфікуватися за ст. 173 КУпАП.

Вироком Сумського районного суду Сумської області від 30.09.2020 ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК, і йому призначене покарання у виді 4-х місяців арешту.

Згідно вироку, 23.03.2020 близько 21:00 ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до домоволодіння по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_10 , переліз через бетонний паркан клумби перед житловим будинком, пошкодивши його. Потім з лицьової сторони житлового будинку, розуміючи, що всередині приміщення знаходяться ОСОБА_10 , неповнолітній ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та її малолітні діти, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю ліктем правої руки пошкодив три шибки вікна житлового будинку шляхом їх розбиття. Під час вчинення вказаних дій, обвинувачений був помічений ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які намагались припинити його протиправні дії, а ОСОБА_9 безпричинно став їх словесно ображати нецензурною лайкою, продовжуючи свої протиправні дії. Після того, як з будинку на вулицю вийшла потерпіла ОСОБА_10 , ОСОБА_9 у присутності сторонніх осіб безпричинно став словесно ображати її нецензурною лайкою, принижуючи тим самим людську честь та гідність. Хуліганські дії ОСОБА_9 тривали доки не були припинені працівники поліції.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав свою апеляційну скаргу, доводи потерпілої ОСОБА_10 та прокурора ОСОБА_8 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним матеріалам кримінального провадження, належним чином умотивовані та ґрунтуються на досліджених і перевірених в судовому засіданні доказах.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_9 про неправильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 296 КК, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, так як обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому правопорушення ретельно досліджені та проаналізовані судом першої інстанції, всім наявним у кримінальному провадженні доказам надана належна правова оцінка, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Так, кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 296 КК настає за вчинення хуліганства, тобто за грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. При цьому за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла (п. 5 постанови № 10 ПВСУ «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22.12.2006, зі змінами).

Необхідно зауважити, що при вирішенні питання про відмежування кримінально караного хуліганства від дрібного потрібно виходити з того, що відповідно ч. 1 ст. 296 КК хуліганство це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Якщо таке порушення не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст. 173 КУпАП. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом (п. 3-4 ППВСУ).

З огляду на викладене, громадським порядком є суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших поза юридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття, а тому кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок і проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства, домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілою (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

Як було установлено судом першої інстанції, з чим погодився і обвинувачений, 23.03.2020 близько 21:00 ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння біля домоволодіння по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_10 , переліз через бетонний паркан клумби перед житловим будинком, пошкодивши його. Потім з лицьової сторони житлового будинку, розуміючи, що всередині приміщення знаходяться ОСОБА_10 , неповнолітній ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та її малолітні діти, ліктем правої руки пошкодив три шибки вікна житлового будинку шляхом їх розбиття. Коли обвинувачений був помічений ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (сусіди потерпілої), які намагались припинити його протиправні дії, то ОСОБА_9 безпричинно став їх словесно ображати нецензурною лайкою, продовжуючи свої хуліганські дії. Коли з будинку на вулицю вийшла потерпіла ОСОБА_10 , то ОСОБА_9 у присутності сторонніх осіб безпричинно став словесно ображати і її нецензурною лайкою, принижуючи тим самим людську честь та гідність. Хуліганські дії ОСОБА_9 тривали доки не були припинені працівники поліції.

Таким чином, ОСОБА_9 грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство), а саме вчинив тривалі, наполегливі протиправні дії відносно ОСОБА_10 , її ображання та приниження внаслідок висловлювання нецензурними словами на її адресу, пошкодження її майна; ігнорування інших осіб ( ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ), які намагалися припинити неправомірні дії, їх ображання і приниження шляхом висловлювання на їх адресу нецензурними словами; припинення протиправних дій виключно працівниками поліції.

Вказані вище обставини і свідчать на думку колегії суддів про вчинення ОСОБА_9 саме кримінально караного хуліганства, а не дрібного хуліганства, відповідальність за яке передбачена ст. 173 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що його дії зумовлені неприязними стосунками з потерпілою з особистих спонукань і відсутність умислу на вчинення хуліганських дій не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги про незгоду з призначеним покаранням є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки ОСОБА_9 покарання було призначене з урахуванням вимог ст. 50 і 65 КК, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого; суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання; особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість. «Справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину» (Рішення КСУ від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

При призначенні ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, особу винного, наявність пом`якшуючих покарання обставин: визнання вини та щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, негативну характеристику за місцем мешкання, наявність 2 неповнолітніх дітей, відсутність претензій з боку потерпілої, часткове відновлення пошкодженого майна.

Оскільки визначене судом першої інстанції покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, то вид і розмір призначеного обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 296 КК є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим та належним чином умотивованим, тому вирок суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Сумського районного суду Сумської області від 30 вересня 2020 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4