КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судув складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 жовтня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 03.12.2021 року включно з визначенням застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження №0001032 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.10.2021 року під час вирішення питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою в порядку ст. 331 КПК України частково задоволено клопотання прокурора та продовжено тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 діб, з 05.10.2021 року по 03.12.2021 року включно, з визначенням застави у розмірі 3100 (три тисячі сто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 7 037 000 (сім мільйонів тридцять сім тисяч) гривень.
Також цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт та зменшення розміру застави.

На дану ухвалу захисник ОСОБА_8 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.10.2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати йому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, а також апелянт просить зменшити розмір застави, достатній для забезпечення обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення судом не наведено достатніх даних, зокрема нових обставин, які б підтверджували доцільність продовження тримання ОСОБА_7 під вартою, а прокурор у своєму клопотанні не обґрунтував і не навів доказів, що ризики, які слугували підставою для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати та виправдовують доцільність подальшого тримання ОСОБА_7 під вартою.
При цьому зазначає, що у клопотанні прокурором лише формально перераховані ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які на даний час вже втратили свою актуальність, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 не має жодної мети переховуватися від суду, усі паспорти, в тому числі закордонний, були у останнього вилучені під час досудового розслідування і, перебуваючи під заставою на протязі 21 дня, ОСОБА_7 кожного разу з`являвся на усі виклики слідчого, прокурора та суду, не вчиняв жодних спроб переховування чи перетинання державного кордону. Також апелянт вказує, що ОСОБА_7 не має на меті перешкоджати кримінальному провадженню, переважну більшість свідків у даному кримінальному провадженні вже допитано.
Крім того, апелянт звертає увагу, що при розгляді клопотання прокурора суд першої інстанції не дав належної оцінки стану здоров`я ОСОБА_7 , який критично погіршився та з кожним днем погіршується через загострення хронічних хвороб в умовах тримання обвинуваченого у ДУ «Київський слідчий ізолятор». Наголошує, що маючи низку хронічних захворювань, які на даний час перебувають в стадії загострення, ОСОБА_7 утримується у камері разом з особою хворою на корона вірус.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції; перевіривши матеріали контрольного провадження№1-кп/369/988/21 (справа №369/16394/20) та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , з огляду на наступне.

Згідно абзацу 2 частини 2 статті 392 Кримінального процесуального кодексу України ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 05.10.2021 року під час розгляду кримінального провадження №0001032 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченомуОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб без альтернативи внесення застави, мотивуючи його наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків та експертів, а також перешкоджання кримінальному провадженню про що свідчить поведінка обвинуваченого, а саме інсценування самогубства, намагання повернення паспортів для виїзду за кордон під час перебування під заставою та перешкоджання проведенню слідчого експерименту.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Таким чином, при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження, суд повинен враховувати особливості конкретної справи, в якій необхідне тривале утримання особи під вартою у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував вік обвинуваченого ОСОБА_7 , сімейний стан, місце проживання та інші обставини, що характеризують особу обвинуваченого, дані про соціальні зв`язки, спосіб життя, стан здоров`я, життєвий та професійний досвід, який полягає в тривалому перебуванні останнього на високих посадах в органах державної влади. Крім цього, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , має високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Отже, з огляду на те, що прокурором у судовому засіданні доведено наявність обґрунтованості ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та продовжують існувати, а також, враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , вид та розмір покарання, яке йому загрожує в разі визнання його винуватим, суд дійшов висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 діб.
Крім того, для гарантування належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , з урахуванням даних про його особу, матеріального стану та інших обставин кримінального провадження, у співставленні з існуючими ризиками, суд вважав за необхідне визначити заставу у виді 3100 (три тисячі сто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, пославшись на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які виражаються в тому, що обвинувачений ОСОБА_7 , з огляду на тяжкість покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вчиняти дії з метою переховування від суду або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу на домашній арешт, так як обставини кримінального провадження та існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, свідчать про неможливість застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду даного кримінального провадження, а тому доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами провадження, що надійшли із суду першої інстанції на запит апеляційного суду, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, які раніше слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апелянтом не наведено, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та вважає недостатнім застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Апеляційні доводи захисника про те, що приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд не навів достатніх даних, зокрема нових обставин, які б підтверджували доцільність продовження тримання ОСОБА_7 під вартою та послався на ризики, які вже втратили свою актуальність, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при вирішенні питання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою в порядку ст. 331 КПК України, суд першої інстанції належним чином перевірив доводи викладені у клопотанні прокурора і судом об`єктивно встановлено існування обставин, які свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою та існування ризиків, визначених п.п. 1, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних на спростування висновків суду першої інстанції, а також даних які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування, апелянтом не наведено, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та вважає недостатнім застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту для запобігання наявним ризикам та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Доводів захисника про те, що при розгляді клопотання прокурора суд першої інстанції не дав належної оцінки стану здоров`я ОСОБА_7 , який критично погіршився та з кожним днем погіршується через загострення хронічних хвороб в умовах тримання обвинуваченого у ДУ «Київський слідчий ізолятор», апеляційний суд також вважає безпідставними, оскільки як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали вказані обставини були предметом перевірки в суді першої інстанції, і суд зазначив, що в матеріалах провадження не міститься та стороною захисту не надано достатніх належних медичних документів з приводу того, що обвинувачений звертався з відповідними заявами до медичної установи Київського слідчого ізолятора про надання йому медичної допомоги, однак не може отримувати належне лікування в умовах тримання під вартою, вільно обирати лікаря чи бути направленим на лікування до обраного закладу охорони здоров`я в передбаченому законом порядку.
При цьому суд обґрунтовано вказав, що наведені захисником обставини не можуть бути безумовною підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 7 037 000 гривень є непомірним для ОСОБА_7 та його родини, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки за приписами ч.4 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків і такий розмір був визначений судом з урахуванням тяжкості та обставин вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Що стосується доводів апелянта про те, що ОСОБА_7 не має жодної мети переховуватися від суду, усі паспорти, в тому числі закордонний, були у останнього вилучені під час досудового розслідування і, перебуваючи під заставою на протязі 21 дня, останній кожного разу з`являвся на усі виклики слідчого, прокурора та суду та не вчиняв жодних спроб переховування, то суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

За викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.10.2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою та належним чином вмотивованою і підстав для її скасування та зміни ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт або зменшення розміру застави, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 жовтня 2021 року, якою продовжено тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 діб, з 05.10.2021 року по 03.12.2021 року включно, з визначенням застави у розмірі 3100 (три тисячі сто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 7 037 000 (сім мільйонів тридцять сім тисяч) гривень без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3