Справа № 447/2076/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1015/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Миколаївського відділу Стрийської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2021 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 ,

за участю засудженого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково від відбування покарання на не відбутий строк 2 роки 3 місяці 11 днів.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, прокурор Миколаївського відділу Стрийської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№50)» щодо засудженого ОСОБА_7 , про його умовно-дострокове звільнення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Зокрема, вказує на те, що вирішальним фактором при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення засудженого є не факт відбування ним встановленої частини покарання, а доведення свого виправлення в установі за весь період відбування покарання.

Звертає увагу, що суд першої інстанції не надав належної оцінки особі засудженого ОСОБА_7 протягом усього терміну відбування покарання. При цьому наявність заохочень не свідчить, що засуджений довів своє виправлення, адже його належна поведінка є для нього обов`язком упродовж всього строку відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, який заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.
Відповідно до постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Однак вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення та задовольняючи його, суд послався на те, що засуджений ОСОБА_7 відбув необхідний строк покарання, визначений ч. 3 ст. 81 КК України, заохочувався вісім разів, частково погасив стягнення за виконавчим листом, бере участь у програмі диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», а тому суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 своїм ставленням до праці та поведінкою довів своє виправлення.
Поміж тим, судом першої інстанції не надано належної оцінки даним, що характеризують особу засудженого, а саме, наявність у ОСОБА_7 стягнення від 13 квітня 2018 року у виді догани. При цьому наявність у засудженого заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці є недостатнім підтвердженням того, що засуджений своєю поведінкою довів своє виправлення.
Крім того, місцевим судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 засуджений за умисне вбивство з особливою жорстокістю, що є одним і з найважчих злочинів, спрямованих проти життя особи, та ним не повністю погашено заборгованість за виконавчим листом (1540,64 грн з необхідних 13624,97 грн.)
У самому поданні зазначено, що ОСОБА_7 бере участь у програмі «Фізкультура і спорт», прагне до реалізації даної програми, тобто така на даний час засудженим не виконана.
З огляду на наведене, на переконання апеляційного суду, строк покарання, який відбув засуджений є недостатнім для того, щоб впевнитися в тому, що він довів своє виправлення, оскільки до кінця строку відбуття покарання залишається досить тривалий проміжок часу, адже його кінець припадає на 1 лютого 2024 року.
Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення враховуються у сукупності всі обставини за весь період перебування у виправній установі.
За таких обставин, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а тому у задоволенні подання начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№50)» ОСОБА_8 щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала суду - скасуванню, а подання начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№50)» ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 - залишенню без задоволення у зв`язку з його необґрунтованістю.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу прокурора Миколаївського відділу Стрийської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2021 року, якою ОСОБА_7 умовно-достроково звільнено від відбування покарання, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№50)» ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4