Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2012/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК УКраїни Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

(в режимі відеоконференції)

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 18.10.2021,

в с т а н о в и л а :
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою обрати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт за місцем проживання дружини ОСОБА_10 у м. Житомирі. Зазначає, що кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 тривалий час перебуває на розгляді в суді першої інстанції, однак розгляд справи по суті ще не розпочався, що порушує принцип розумності строків розгляду кримінального провадження. Вказує, що її підзахисний, який є громадянином іншої країни, не отримував процесуальні документи, перекладені на його рідну мову. Оскаржувану ухвалу вважає необґрунтованою, оскільки суд не зазначив існування яких саме ризиків, передбачених ст.177 КПК України, виправдовує тримання під вартою ОСОБА_8 огли Зазначає, що ОСОБА_8 має на утриманні неповнолітню дитину, має сім`ю, дружину, яка переїхала у м. Житомир, знімає квартиру, де може перебувати під домашнім арештом обвинувачений.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 18.10.2021 задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 16.12.2021 включно без визначення розміру застави.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що наведені прокурором ризики є дійсними та триваючими, виправдовують тримання під вартою обвинуваченого та на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого про задоволення поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.1 ст.263, ч.3 ст.262, ч.2 ст.28, ст.348 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 27.08.2021 року в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування (продовження) вказаного запобіжного заходу та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою. А саме: існують ризики, що обвинувачений може переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні чотирьох тяжких та особливо тяжких злочинів, у разі доведеності його винуватості, може загрожувати покарання у вигляді тривалого або довічного ув`язнення. Крім того, ОСОБА_8 є громадянином Азербайджану, в Україні не має офіційного місця проживання та роботи, крім того відсутні документи, які б підтверджували законність перебування ОСОБА_8 на території України. Існує ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки триває стадія судового розгляду, потерпілий та свідки не допитані, обвинувачений, з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджанню повного, всебічного та неупередженого встановлення обставин вчиненого злочину, може вчиняти спроби протиправного впливу на учасників кримінального провадження, з метою зміни показів або відмови від них. Також існує ризик вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні чотирьох кримінальних правопорушень, має непогашену судимість за вчинення умисного тяжкого злочину, поєднаного з незаконним обігом зброї.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.1 ст.263, ч.3 ст.262, ч.2 ст.28, ст.348 КК України, які є тяжкими та особливо тяжким злочином, за вчинення яких передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, судом враховано також характер та обставини вчинення кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_8 що свідчить про можливість вчинити ним інше кримінальне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 є раніше судимою особою, продовжує свою злочинну діяльність, вчиняючи нові умисні злочини. Крім того, ОСОБА_8 є громадянином Азербайджану, не має постійного місця роботи та офіційного місця проживання.

Судом першої інстанції враховано вік, стан здоров`я, майновий стан та ступінь соціальних зв`язків обвинуваченого, які з часу обрання запобіжного заходу не змінились.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи обвинуваченого та його захисника щодо можливості зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

Також колегія суддів звертає увагу, що суд на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не в праві оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

Розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд прийшов до вірного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, згідно журналу судового засідання та технічного звукозапису, під час вирішення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 в судовому засіданні був присутній перекладач ОСОБА_11 , який здійснював професійний переклад з української на азербайджанську мову, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що право обвинуваченого на захист та користування рідною або зрозумілою для нього мовою, не було порушено.

На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги в тій частині, що ОСОБА_8 має на утриманні неповнолітню дитину, має сім`ю, дружину, яка переїхала у м. Житомир, знімає квартиру, де може перебувати під домашнім арештом обвинувачений, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки апеляційний суд вказані обставини та особу обвинуваченого враховує в сукупності з іншими обставинами, однак з метою запобігти ризикам, беручи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , можливу міру покарання, судом першої інстанції було обґрунтовано продовжено щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Окрім того, вказані обставини самі по собі не можуть слугувати підтвердженням належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування (продовження) такого виду запобіжного заходу.

Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість злочинів та тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів, існування обґрунтованих ризиків щодо негативної поведінки обвинуваченого у суспільстві, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 18.10.2021, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 16.12.2021 включно без визначення розміру застави без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :