Справа № 129/1052/21
Провадження №11-кп/801/213/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю учасників провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора першого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Гайсинського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2021 року про повернення прокурору для усунення недоліків обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000618, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 28.07.2020. по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.ст.368 ч.3, 369-2 ч.3 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.
Ухвалою підготовчого судового засідання Гайсинського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2021 року обвинувальний акту у кримінальному провадженні №0000618, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 28.07.2020. по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.ст.368 ч.3, 369-2 ч.3 КК України повернуто прокурору для усунення недоліків.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акту суд вказав, що останній складений з порушенням п.5 ч.2 ст.291 КПК України та не містить виклад фактичних обставин злочину, які прокурор вважає доведеними, правову кваліфікацію з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Суд зазначив, що у кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст.368 КК України не зазначено обставини використання ним наданої влади та службового становища, а при кваліфікації дій за ч.3 ст.369-2 КК України не зазначено обставини вимагання неправомірної вигоди за вплив на службову особу.
На переконання суду невірна кваліфікація дій ОСОБА_7 порушує його право на захист від висунутого обвинувачення, порушує правила територіальної підсудності та перешкоджає призначенню обвинувального акту до судового розгляду.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що їх подала.
В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 ставиться питання про скасування ухвали Гайсинського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2021 року через істотні порушення кримінального процесуального закону та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду про порушення прокурором приписів ст.291 КПК України під час складання обвинувального акту не відповідають фактичним обставинам, оскільки в ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає доведеними, за епізодом вимагання неправомірної вигоди за вплив на службову особу наведено обставини, що вказують на вимагання такої вигоди, також не порушено правил територіальної підсудності.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи своєї апеляційної скарги прокурора з підстав, викладених в ній та просив задовольнити її в повному об`ємі.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заперечили проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до ч. 4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувальний акт, в свою чергу, містить всі відомості, які передбачені пунктами 1-9 ч.2 ст.291 КПК України, підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив, до нього даний реєстр матеріалів досудового розслідування, розписка обвинуваченого про отримання копії обвинувального акта та вказаного вище реєстру.
Згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Верховний Суд України у постанові від 24.11.2016 (справа 5-328кс-16) вказав, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення, правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення") та формулювання обвинувачення.
При цьому під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
У ч.1 ст.91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК україни, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
За змістом п.10 постанови Пленуму ВСУ «про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Ознайомившись з обвинувальним актом та проаналізувавши його зміст, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що фактичні обставини кримінальних правопорушень викладено послідовно і зрозуміло. В обвинувальному акті розкрито події кримінальних правопорушень, як їх встановив прокурор, з зазначенням як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони кримінальних правопорушень, кваліфікуючих ознак.
При цьому, посилання як сторони захисту, так і суду першої інстанції на те, що при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.3 ст.368 КК України не зазначено обставини використання ним наданої влади та службового становища, а при кваліфікації дій за ч.3 ст.369-2 КК України не зазначено обставини вимагання неправомірної вигоди за вплив на службову особу не ґрунтуються на законі, оскільки саме зазначені обставини підлягають доказуванню під час судового провадження по суті.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що зробити висновки про обґрунтованість та доведеність відповідних обставин, які прокурор вважає встановленими відповідно до обвинувального акта, можливо виключно за результатами розгляду його по суті, а критерій "конкретність" в обвинувальному акті стосується не абсолютно усіх обставин, які мають відношення до події правопорушень, а лише тих, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та впливають на кваліфікацію дій особи.
Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено таких недоліків обвинувального акта, які є суттєвим порушенням прав особи, а також не дозволяють суду визначити межі обвинувачення, в яких має бути розглянуто кримінальне провадження, тобто унеможливлюють призначення справи до розгляду.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що саме за результатами судового розгляду шляхом всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки відповідно до закону доказів, можливо буде зробити висновок про доведеність чи безпідставність висунутого обвинувачення, винуватість чи невинуватість особи у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.
У свою чергу суд звертає увагу на те, що безпідставне повернення обвинувального акта прокурору призводить до порушення судом першої інстанції вимог ст.28 КПК України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розумних строків кримінального провадження.
Виходячи зі змісту та трактування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, остання гарантує винесення судового рішення протягом розумного терміну, встановивши тим самим межу стану невизначеності, в якому знаходиться та чи інша особа через пред`явлення їй кримінального обвинувачування. Кінцевим моментом стану невизначеності є момент вступу вироку чи рішення у законну силу чи зняття обвинувачення (закриття кримінальної справи).
На думку суду апеляційної інстанції, за таких обставин саме розгляд даного кримінального провадження по суті обвинувачення судом першої інстанції та прийняття за результатами розгляду відповідного судового рішення сприятиме виконанню завдань кримінального провадження, якими, згідно з ст.2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За таких обставин, висновки суду про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України суд апеляційної інстанції вважає помилковими, а прийняте судом першої інстанції рішення про повернення прокурору обвинувального акта в порядку, передбаченому п.3 ч.3 ст.314 КПК України, безпідставним.
Відповідно ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
У зв`язку з безпідставним поверненням прокурору обвинувального акта суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Оскільки наведених вище вимог не було дотримано, а в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст.415 КПК України, не входять істотні порушення кримінального процесуального закону, які в даному випадку були допущені судом першої інстанції, тому суд апеляційної інстанції вважає, що, виходячи з загальних засад кримінального провадження ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора першого відділу процесуального керівництва першого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу підготовчого судового засідання Гайсинського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2021 року про повернення прокурору для усунення недоліків обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000618, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 28.07.2020. по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.ст.368 ч.3, 369-2 ч.3 КК України скасувати через істотні порушення кримінального процесуального закону.
Призначити новий розгляд обвинувального акту у тому ж суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: