Номер провадження: 11-кп/813/2344/21
Номер справи місцевого суду: 522/9077/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:
головуючий суддя ОСОБА_2 ,
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2021 року у кримінальному провадженні № 0001527 від 15.04.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187 КК України,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», на 60 днів, тобто до 02.01.2022 року включно.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано наявністю достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, зважаючи на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, не працевлаштований, ніде не навчається, не одружений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити йому запобіжний захід.
Доводи апеляційної скарги обвинувачений обґрунтовує тим, що:
- у нього на утриманні знаходиться батько, що має інвалідність; він перебуває у неофіційному шлюбі; має місце реєстрації; його допомоги потребує сестра, на утриманні в якої знаходяться діти;
- потерпіла двічі вказала на те, що він непричетний до інкримінованого йому злочину, що також підтверджується записами камер спостереження під`їзду;
- не переховувався та з`являвся до райвідділу за першою вимогою.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Обвинувачений підтримав доводи апеляційної скарги, зазначив, що інкримінований йому злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України, до нього жодного відношення не має та просив апеляційний суд змінити йому міру запобіжного заходу

Захисник доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав, звернув увагу апеляційного суду на те, що справа у суді слухається вже протягом 1,5 року, за який стороною обвинувачення жодного доказу на підтвердження вини ОСОБА_7 надано не було. В той же час, на даний час судом було допитано потерпілу, яка зазначила у суді, що обвинувачений ОСОБА_7 не має відношення до інкримінованого йому злочину. Також захисник зверну у вагу на те, що обвинувачений має у власності квартиру м. Одесі, одружений, має на утриманні племінників. Захисник просив оскаржувану ухвалу скасувати та обрати обвинуваченому запобіжних захід у вигляді домашнього арешту.
Потерпіла підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_7 , просила її задовольнити, заперечувала проти причетності ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину.

Мотиви апеляційного суду.
Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно з положеннями ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, з зазначених матеріалів вбачається, що в провадженні Комінтернівського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження № 0001527 від 15.04.2020 рокувідносно ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187 КК України.
Доводи обвинуваченого та його захисника щодо відсутності доказів вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів, яких він не вчиняв, та наявності доказів протилежного, апеляційний суд відхиляє, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Обвинувачення, відповідно до приписів Розділу IV КПК України «Судове провадження у першій інстанції» є предметом судового розгляду, його обґрунтованість або безпідставність встановлюється шляхом дослідження доказів обвинувачення й захисту в судовому засіданні та при ухваленні обвинувального або виправдувального вироку відносно особи, тому на теперішній час твердження про недоведеності причетності ОСОБА_7 до інкримінованого йому кримінального правопорушення є передчасним, оскільки судовий розгляд кримінального провадження триває.
Приймаючи до уваги зазначене, апеляційний суд вважає, що достатність доказів, інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187 КК України, на даній стадії, при розгляді апеляційного провадження на ухвалу суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перевіряється.
Окрім того, у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.
Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 3 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника на те, що ОСОБА_7 не переховувався, з`являвся до райвідділу за першою вимогоюта має місце проживання, що знаходиться у його власності, апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки, на переконання апеляційного суду, такі обставини не свідчать про неможливість вчинення обвинуваченим спроб переховування від суду та органів досудового розслідування у майбутньому та не є факторами настільки міцним та впливовим на поведінку обвинуваченого, щоб гарантовано забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_7 на вказаній стадії кримінального процесу ані судді, ані апеляційному суду надано не було.

Обставина ж щодо перебування обвинуваченого у шлюбі та знаходження на його утриманні двох племінників, сестри та батька належними доказами стороною захисту підтверджена не була, сам по собі факт наявності у особи родичів як і стан їх здоров`я не презюмує прийняття участі у їх утриманні.

Також слід зазначити, що посилання на те, що обвинувачений має постійне джерело прибутку не є достатньо переконливими, щоб нівелювати ризики, встановлені судом першої інстанції.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, апеляційним судом не встановлено та стороною захисту не доведено.

Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби обвинуваченого ухилитися від органів розслідування й суду та вчинений інше кримінальне правопорушення, оскільки протягом розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та наявність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України.

Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статями 331, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2021 року у кримінальному провадженні № 0001527 від 15.04.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187 КК України залишити без змін.
Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України щодо розумних строків розгляду справи.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4