ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6650/17
провадження № 1-кп/753/139/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" січня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

основних присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

запасної присяжної ОСОБА_6 ,

при секретарі ОСОБА_7 ,

за участю прокурорів ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003900 за обвинуваченням ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п. п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 371; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 372 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Дарницьким районним судом м. Києва проводиться судовий розгляд вказаного кримінального провадження.

Захисниками обвинуваченого адвокатом ОСОБА_12 та ОСОБА_10 аодвне клопотання, підтримане обвинуваченим, про зміну запобіжного заходу на альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою. Клопотання мотивоване тим, що ризики, заявлені стороною обвинувачення, не доведені та втратили свою актуальність. Звертав увагу, що по справі досудове розслідування закінчене, стороною обвинувачення зібрані всі необхідні докази та документи, які надані суду, потерпілий та свідки допитані, експертизи проведені і їх висновки долучені до матеріалів кримінального провадження, частина яких фактично перебуває у прокурорів. При цьому ОСОБА_11 , стан здоров`я якого є вкрай незадовільним, надмірний період часу утримується в умовах Ізолятора тимчасового тримання ГУ НП у м. Києві, де позбавлений можливості отримати належну медичну допомогу. Також, в інших кримінальних провадженнях щодо ОСОБА_11 застосовано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави. Також зазначив, що ОСОБА_11 на територію України повернувся за власним бажанням, повідомивши про це усі правоохоронні органи. Наголошував, що станом на 26.01.2022 року ОСОБА_11 безперервно перебуває під вартою у вказаному кримінальному провадженні 3 роки 11 місяців 18 днів, а з урахуванням Закону ОСОБА_13 обвинувачений вже відбув строк максимального покарання, яке може бути призначене судом. Наведене, на думку сторони захисту, свідчить про порушення положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, просив врахувати дані щодо особи ОСОБА_11 який має виключно позитивні характеристики.

Сторона обвинувачення проти задоволення вказаного клопотання заперечувала, оскільки на даний час продовжують існувати ризики, які були підставою для застосування та продовження даного виду запобіжного заходу, і застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти наявним ризикам.

Представник потерпілого також просив відмовити у задоволенні вказаного клопотання, посилаючись на те, що воно є необгрунтованим та не вмотивован.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, головуючий виходить з наступного.

Не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинуваченого в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, в даному конкретному випадку суд вважає підозру відносно ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, небезпідставною, оскільки кримінальне провадження направлено до суду з обвинувальним актом. При цьому обґрунтованість обвинувачення перевірятиметься судом, який здійснює судовий розгляд, шляхом оцінки наданих сторонами кримінального провадження та потерпілим доказів при прийнятті відповідного процесуального рішення.

Так, суд враховує практику Європейського суду з захисту прав людини, а саме те, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і тому оцінка такого ризику проводиться з посиланням на ряд інших факторів. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до у ваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки із суспільством.

Також, суд приймає до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати, зокрема судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Так, судове провадження триває, можливість незаконного впливу з боку обвинуваченого на потерпілого та свідків продовжує існувати.

Крім того, обсяг проведених судом процесуальних дій під час судового розгляду у кримінальному провадженні та їх результати не зменшують ризик переховування та ризик перешкодити кримінальному провадженню.

З урахуванням даних про особу ОСОБА_11 , який хоча і має міцні соціальні зв`язки, проте тривалий час перебував у розшуку, на виклики до суду не з`являвся, а також те, що останнього, який перебуває в статусі обвинуваченого, знову повідомлено про підозру, суд вважає що ризик ухилення ОСОБА_11 від суду та вчинення нового кримінального правопорушення є реальним. При цьому дійсних гарантій явки до суду обвинуваченого немає.

При цьому відомості, які би свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, зокрема за станом здоров`я, в матеріалах провадження відсутні.

Дані про те, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності та судимостей не має, одружений та має на утриманні дітей, не можуть бути безумовними підставами для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки самі по собі не свідчать про відсутність наведених ризиків.

Наявність громадянств інших країн, міцні дружні та ділові стосунки в Україні та за її межами, майновий стан обвинуваченого, свідчать про підвищений ризик переховування від суду та перешкоджання кримінальному провадженню.

При цьому суд погоджується з твердженням сторони захисту про те, що зі сплином часу ризики, передбачені ст. 177 КПК України, дещо знижуються, проте, на думку суду, наведені ризики продовжують існувати і є реальними, і стороною обвинувачення доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним у справі ризикам з урахуванням обставин справи та даних щодо особи обвинуваченого, а також забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

При цьому розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі «Lavents v. Latvia» п. 70).

На думку суду, обставинами, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини є підвищена суспільна небезпека злочинів, що інкримінуються обвинуваченому, об`єктом яких є різноманітний спектр суспільних відносин, що охороняються кримінальним законом.

Враховуючи викладене суд вважає, що тримання під вартою в даному випадку не перевищує розумного строку та не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки по справі існує справжній суспільний інтерес, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що докази, які би свідчили про те, що на даний час змінилися обставини, які були підставами для застосування обвинуваченому найбільш суворого виду запобіжного заходу і продовження строку його дії або перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, встановлені судом раніше, відсутні.

Посилання сторони захисту на те, що з урахуванням всього часу перебування під вартою по всім кримінальним провадженням, та з урахуванням порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання день за два, ОСОБА_11 вже відбув все можливе покарання, є неспроможними, оскільки зарахування строку попереднього ув`язнення врегульовано положеннями ст. 72 КК України, а вирішення питання щодо призначення покарання за сукупністю злочинів або вироків врегульовано положеннями ст. ст. 70 та 71 КК України відповідно, при цьому на даний час ОСОБА_11 покарання не призначено.

Посилання сторони захисту на те, що Києво-Святошинським судом у Київській області та Деснянським районним судом м. Києва ОСОБА_11 визначено альтернативний запобіжний захід заставу, як на підставу обов`язку даного складу суду визначити розмір застави, є неспроможними, оскільки вказані обставини жодним чином не впливають на прийняття рішення з вказаного питання у даному кримінальному провадженні.

Крім того, згідно відповідей на неодноразові запити суду щодо медичної допомоги обвинуваченому, останньому своєчасно забезпечено як проведення консультацій лікарів, так і отримання відповідного лікування.

Також, судом неодноразово зверталась увага, що вирішення питання щодо утримання в місці попереднього ув`язнення у даному випадку не відноситься до компетенції суду.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість підстав для застосування запобіжного заходу, виконуючи функцію суворого судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, вислухавши думку учасників судового провадження щодо заявленого клопотання, суд прийшов до висновку, що за наведених обставин, підстав для задоволення клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу немає.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на інший альтернативний запобіжний захід, який не пов`язаний із триманням під вартою - відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий

Суддя

Присяжні