Номер провадження: 11-сс/813/1613/21
Номер справи місцевого суду: 495/5631/21 1-кс/495/2493/2021
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.10.2021 рокущодо продовження запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні №0000818 від 19.07.2021 року, стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Білгород-Дністровський Одеської області, тимчасово не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,-

встановив:

З представлених в апеляційний суд матеріалів вбачається, що в провадженні СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 0000818, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.07.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 19.07.2021 року, приблизно о 01 год. 00 хв., ОСОБА_7 , рухаючись через залізничну колію в районі станція Лиманська смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області, в сторону готелю-аквапарк «Затока», що розташований по вул. Вокзальна, 68 в смт. Затока м. Білгород-Дністровський, більш точну адресу в ході проведення досудового розслідування встановити не надалось можливим, зустрів ОСОБА_8 у якого з ОСОБА_7 , виник словесний конфлікт, який тривав короткий проміжок часу.
Далі, приблизно о 01 год. 30 хв., ОСОБА_7 , прибувши до готелю аквапарк «Затока», який розташований за вище вказаною адресою, розповів своїм знайомим про конфлікт, який в нього стався з ОСОБА_8 . В подальшому один із знайомих підозрюваного, через соціальну мережу «Instagram» знайшов ОСОБА_8 у якого з ОСОБА_7 , виник конфлікт і відправив йому голосове повідомлення в якому було запропоновано зустрітися біля супермаркету «Таврія-В», який розташований на станції Лиманська в смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області, більш точну адресу в ході проведення досудового розслідування встановити не надалось можливим.
Після чого, ОСОБА_7 , виник намір на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині і з цією метою останній, поклав до кишені своїх шортів розкладний ніж.
Далі, 19.07.2021 року, приблизно о 02 год. 00 хв., підозрюваний, разом зі своїми знайомими прийшов до раніше оговореного місця зустрічі, а саме до супермаркету «Таврія-В», який розташований за адресою: станція Лиманська, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, більш точну адресу в ході проведення досудового розслідування встановити не надалось можливим. В подальшому ОСОБА_7 , реалізуючи свій намір на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, розуміючи та усвідомлюючи наслідки своїх дій, тримаючи у правій руці ніж, наблизився до потерпілого ОСОБА_8 , і наніс йому удар в область лівої частини грудної клітини, тим самим спричинив проникаюче ножове поранення в область ділянки грудної клітини.
Таким чином ОСОБА_7 , намагався спричинити умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині при цьому виконавши усі дії, які були необхідні для доведення злочину до кінця.
19.07.2021 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.
20.07.2021 року ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської відносно ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у виді тримання від вартою до 16.09.2021 року.
02.09.2021 року ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області змінено запобіжний захід тримання під вартого на цілодобовий домашній арешт за адресою проживання : АДРЕСА_1 до 19.10.2021 року.
Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.10.2021 року задоволено клопотання прокурора та підозрюваному ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 19.11.2021 року, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Обґрунтовуючи прийняте рішення слідчий суддя послався на існування ризиків: можливих спроб переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, з огляду на обставини справи, а також можливого вчинення іншого кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, та постановити нову якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Захисник посилається на те, що 19.10.2021 року закінчився строк досудового розслідування, а тому слідчий суддя незаконно поза межами строку досудового розслідування продовжив строк дії запобіжного заходу, що є безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали та відмови прокурору у задоволенні клопотання.

Апеляційний розгляд у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України (далі КПК) проведено за відсутності прокурора, оскільки останній будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки апеляційний суд не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні, за окремих обставин продовження відносно особи запобіжного заходу у виді домашнього арешту визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 181 КПК.

Відповідно до ст. 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано або продовжено до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до приписів ст. 178 КПК, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Статтею 194КПК передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування, продовження запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Апеляційний суд вважає, що під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу, щодо підозрюваного ОСОБА_7 слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, на даній стадії досудового розслідування, вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого злочину та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК, щона думку колегії суддів свідчить про необхідність забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення про можливість продовження до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, як такого, що забезпечить виконанням останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ст.194 КПК.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком слідчого судді.
Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками переховування від органів досудового розслідування та суду, а також вчинення інших кримінальних правопорушень, та конкретними обставинами справи, на думку апеляційного суду, слугують підставами для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, який в даному провадженні не можна вважати непомірним.

Сторона захисту в апеляційній скарзі не заперечує обґрунтованість підозри та існування ризиків, передбачених ст.177 КПК.

Апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про продовження запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої ОСОБА_7 підозри у вчиненні інкримінованих йому дій та доведеність ризиків передбачених ст.177 КПК.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи питання щодо існування ризику переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та суду, апеляційний суд враховує те, що він офіційно не працевлаштований, законних джерел отримання доходу не має, на даний час підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваного, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_7 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Враховуючи обставини інкримінованого підозрюваному злочину, дані про особу підозрюваного, відповідно до яких останній офіційно не працевлаштований, законних джерел доходу не має, зухвалість вчинення злочину, апеляційний суд вважає, що існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, про що вірно зазначено в оскарженій ухвалі.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо неправомірного продовження строку заходу поза межами строку досудового розслідування, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що не заперечується стороною захисту, 18.10.2021 року, підозрюваному ОСОБА_7 та його захиснику повідомлено про завершення досудового розслідування та відповідно до вимог статей 283, 290 КПК надано доступ до матеріалів досудового розслідування.
На день постановлення слідчим суддею оскаржуваної ухвали, стадія ознайомлення з матеріалами кримінального провадження підозрюваним та захисником тривала, що не заперечується стороною захисту.
Таким чином, слідчий суддя прийшов вірного висновку про доцільність продовжити строк запобіжного заходу підозрюваному, оскільки досудове розслідування вважається закінченим з моменту направлення обвинувального акту до суду.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу захисника на помилковість його тверджень щодо порушення вимог закону слідчим суддею, з посиланням на продовження строку запобіжного заходу поза межами строку досудового розслідування, а саме на час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, з огляду на таке.

В Кримінальному процесуальному кодексі України статтями 290 та 291 регулюються порядок відкриття матеріалів кримінального провадження іншій стороні та складання обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування відповідно. При цьому, з урахуванням положень ч.3 ст.219 КПК, Кодексом чітко не врегульовано питання щодо продовження строку тримання під вартою на даній стадії кримінального провадження, зокрема коли особа знайомиться з матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до практики ЄСПЛ (справа «Чанєв проти України»), Європейський Суд звернув увагу на необхідність утримання підозрюваної особи під вартою лише на підставі відповідного судового рішення, в тому числі зазначено, що при направленні обвинувального акту до суду запобіжний захід щодо обвинуваченого є незмінним у межах строку, визначеного ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування.

Таким чином, апеляційний суд, враховуючи практику ЄСПЛ та положення ч.6 ст.9 КПК України, приходить до висновку про те, що на стадії ознайомлення сторони захисту з матеріалами кримінального провадження, яка у відповідності до вимог ч.3 ст.219 КПК України, не входить в строки досудового розслідування, розгляд зазначеного питання слід відносити саме до компетенції слідчого судді, в територіальній юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування в провадженні якого перебуває дане кримінальне провадження.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту підозрюваного ОСОБА_7 виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, та з урахуванням наявності на даній стадії досудового розслідування обґрунтованої підозри у скоєні останнім злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч1 ст.115 КК України, необхідністю завершення виконання вимог ст. 290 КПК та виконанню вимог ст. 291 КПК, у слідчого судді існували підстави для продовження строку дії запобіжного заходу, а тому суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.10.2021 року, якоюпродовжено строк дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4