Справа № 462/5480/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000012 від 22.07.2021 року щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
встановив:

ОСОБА_4 , 20.07.2021 року, близько 12 год. 00 хв. перебуваючи у магазині «Свій маркет», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення за рахунок злочинної діяльності, шляхом вільного доступу, вважаючи що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав з полиць магазину наступний товар: булку плетенку у кількості 2 шт., вартістю 5 грн. 31 коп. без ПДВ за штуку, сухарики «Хрустім», вартістю 10 грн. 92 коп. без ПДВ, сир «Ландана» у кількості 3 шт., вартістю 62 грн. 64 коп. без ПДВ за штуку, ковбаски «М`ясовита Баварські з димом» вагою 0,870 кг, вартістю 164 грн. 43 коп без ПДВ, сир «Королівський» вагою 0,460 кг., вартістю 78 грн. 98 коп. без ПДВ, пиво «Балтика» № 7 Експортне, ємкістю 0,9 л., вартістю 27 грн. 72 коп. без ПДВ, яйце куряче «Добре» у кількості 1 упаковка вартістю 21 грн. 00 коп. без ПДВ та поклавши згадані речі у свій чорний пакет, пройшов повз касу, не оплативши за вказаний товар, чим спричинив магазину «Свій маркет» матеріальну шкоду на загальну суму 501 грн. 59 коп. (без ПДВ).
Таким чином дії ОСОБА_4 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, тобто у кримінальному правопорушенні передбаченому ч. 2 ст. 185 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин викладених у обвинувальному акті, та надав суду показання що підтверджують фабулу обвинувачення. У вчиненому щиро розкаявся, просить суд його суворо не карати.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів у справі.
Оцінюючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, доведена повністю.
Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України.
За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.
Показання обвинуваченого у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу не заявлялося.
Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, доведена у повному обсязі і підтверджується доказами, які є у матеріалах кримінального провадження, обвинуваченим не оспорюються.
При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра (а.с. кримінального провадження 31, 32) не перебуває, також те, що ОСОБА_4 свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 185 КК України визнав повністю, розкаявся.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття. Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.
Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
При цьому, суд виходить з того, що каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. Відтак покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.
Беручи до уваги вказані обставини, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, у межах санкції статті, за якою кваліфіковано дії обвинуваченого.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання, що відповідає положенням ст. 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».
На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
Крім цього, судом встановлено, що вироком Залізничного районного суду м. Львова від 03.11.2021 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15-ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання: за ч. 2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки; за ч. 2 ст. 15- ч. 2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_4 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 09.08.2021 року, яким його засуджено до покарання у виді одного року позбавлення волі, більш суворим за даним вироком, остаточно обрано ОСОБА_4 покарання 2 (два) роки позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до даного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 21.05.2021 року та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання 2 (два) роки 3 (три) місяці позбавлення волі.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК України: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами ч. 4 ст. 70 КК України; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків. Аналогічний правовий висновок щодо порядку застосування ч. 4 ст. 70 та ч. 1 ст. 71КК України зроблено об`єднаною палатою Верховного Суду в постанові від 25.06.2018 року № 511/37/16-к (провадження № 51-830км18).
Таким чином, ОСОБА_4 слід призначити покарання із застосування положень, ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, що визначено вироком Залізничного районного суду м. Львова від 03.11.2021 року.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 (один) рік позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити покарання ОСОБА_4 за сукупністю злочинів за даним вироком та вироком Залізничного районного суду м. Львова від 03.11.2021 рокушляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначити покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки 3 (три) місяці.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до фактичного виконання.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:
-цифровий носій CD-R диск із відеозаписами камер відеоспостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що зназодиться по АДРЕСА_3 (а.с. кримінального провадження 20, 23-24) залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя/підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1