Справа № 163/1952/21 Провадження №11-сс/802/452/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

дізнавача - ОСОБА_7 ,
власника майна ОСОБА_8 ,
представника власника майна ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 06 вересня 2021 року про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Старший дізнавач сектору дізнання відділення поліції № 1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Любомльського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області з клопотанням про накладення арешту на майно, саме: дві мертві туші козуль з видимими наскрізними пораненнями грудини тулуба; автомобіль марки «Ford Explorer» д.н.з., НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про його реєстрацію НОМЕР_2 належить ОСОБА_8 ; упаковку для зберігання патронів червоного кольору з наявними в середині 5 (п`ятьма) патронами до нарізної зброї калібру 30х06 «Geco»; мисливський ніж в чохлі, на лезі якого наявні маркування 95х18 «Златоуст» - з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування цим майном.
Клопотання мотивував тим, що у ЄРДР за № 0000287 від 02.09.2021 року внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.248 КК України. В ході проведення огляду місця події, що мав місце 02.09.2021 року було тимчасово вилучено дане майно. Зазначені речі було визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, про що винесено відповідну постанову. А тому з метою збереження, як речових доказів у кримінальному провадженні, та встановлення винних осіб та притягнення до відповідальності, просив накласти арешт (а.с.1-2).
Ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 06 вересня 2021 року клопотання задоволено частково. Накладено арешт на вилучене 02.09.2021 року в ході проведення огляду місця події майно, а саме:
- автомобіль марки «Ford Explorer» д.н.з., НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про його реєстрацію НОМЕР_2 належить ОСОБА_8 ,
- упаковку для зберігання патронів червоного кольору з наявними в середині 5 (п`ятьма) патронами до нарізної зброї калібру 30х06 «Geco»,
- мисливський ніж в чохлі, на лезі якого наявні маркування 95х18 «Златоуст»,
заборонивши власнику (володільцю) володіти, користуватись та розпоряджатися вказаним майном. В решті клопотання відмовлено.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що вилучене майно, на яке дізнавач просить накласти арешт є тимчасово вилученим майном і має сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, матиме важливе значення для розслідування кримінального провадження, зокрема для встановлення обставин правопорушення, причетних та непричетних осіб та інших об`єктивних даних у кримінальному провадженні, проведені експертиз. Разом з тим, згідно ст.170 КПК України арешт накладається саме на майно, тому не може бути накладений арешт на дві мертві туші козуль, оскільки це об`єкти тваринного світу і не відносяться до категорії речей за цивільним законодавством, а тому не підпадають під визначення «майно». Для доказового значення у кримінальному провадженні достатньо відповідної постанови дізнавача про визнання цих матеріальних об`єктів тваринного світу та об`єктів кримінально протиправних дій в якості доказів (а.с.29-30).

В поданій апеляційній скарзі захисник вважає ухвалу слідчого судді незаконною, а підстави для накладення арешту на майно надуманими. Вважає, що орган досудового розслідування у розумінні вимог ст.132 КПК України не навів достатніх підстав для застосування арешту майна та не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у своєму клопотанні. Незважаючи на те, що органом досудового розслідування постановою від 02.09.2021 року визнано речовими доказами вилучені в ході огляду місця події автомобіль «Ford Explorer» д.н.з., НОМЕР_1 , упаковку для зберігання патронів червоного кольору з наявними в середині 5 (п`ятьма) патронами до нарізної зброї калібру 30х06 «Geco» та мисливський ніж в чохлі, на лезі якого наявні маркування 95х18 «Златоуст», дізнавачем та прокурором у клопотанні не доведено таку мету арешту майна, як збереження речових доказів. Крім того, слідчим суддею при розгляді клопотання про арешт майна грубо проігноровано вимога ч.6 ст.173 КПК України, яка зобов`язує повернути майно особі у якої воно було вилучено, якщо слідчий суддя не постановив ухвалу протягом 72 годин із дня надходження до суду клопотання (02.09.2021 року надійшло, а 06.09.2021 року в 16 годині почався розгляд клопотання. Просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно відмовити повністю.
Заслухавши доповідача, який виклав суть та доводи апеляційної скарги, думку власника майна та його представника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив залишити ухвалу без змін; пояснення дізнавача; перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч.1 ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.
Частиною другої цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві».
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
В оскаржуваній ухвалі, з урахуванням досліджених обставин кримінального провадження, слідчим суддею встановлено, що вилучене майно, на яке дізнавач просить накласти арешт є тимчасово вилученим майном і має сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, матиме важливе значення для розслідування кримінального провадження, зокрема для встановлення обставин правопорушення, причетних та непричетних осіб та інших об`єктивних даних у кримінальному провадженні, проведені експертиз. Разом з тим, згідно ст.170 КПК України арешт накладається саме на майно, тому не може бути накладений арешт на дві мертві туші козуль, оскільки це об`єкти тваринного світу і не відносяться до категорії речей за цивільним законодавством, а тому не підпадають під визначення «майно». Для доказового значення у кримінальному провадженні достатньо відповідної постанови дізнавача про визнання цих матеріальних об`єктів тваринного світу та об`єктів кримінально протиправних дій в якості доказів.

Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно зі статтею 98 КПК України, речові докази це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень як слідчого судді, так і колегії суддів апеляційної інстанції під час перегляду ухвали слідчого судді.
Натомість, під час розгляду клопотання про арешт майна слідчий суддя уповноважений оцінити можливість використання майна, на яке слідчий, прокурор бажає накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні.
У даному випадку, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 02.09.2021 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000287 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.248 КК України (а.с.3).
В ході проведення огляду місця події 02.09.2021 року було виявлено: дві мертві туші козуль з видимими наскрізними пораненнями грудини тулуба; автомобіль марки «Ford Explorer» д.н.з., НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про його реєстрацію НОМЕР_2 належить ОСОБА_8 ; упаковку для зберігання патронів червоного кольору з наявними в середині 5 (п`ятьма) патронами до нарізної зброї калібру 30х06 «Geco»; мисливський ніж в чохлі, на лезі якого наявні маркування 95х18 «Златоуст» (а.с.5).
Постановою дізнавача у кримінальному провадженні старшого дізнавача сектору дізнання ОСОБА_7 про визнання речових доказів та визначення місця їх зберігання від 02.09.2021 року постановлено вилучені 02.09.2021 року в ході проведення огляду місця події в селі Штунь Ковельського району Волинської області: автомобіль марки «Ford Explorer» д.н.з., НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про його реєстрацію НОМЕР_2 належить ОСОБА_8 ; упаковку для зберігання патронів червоного кольору з наявними в середині 5 (п`ятьма) патронами до нарізної зброї калібру 30х06 «Geco»; мисливський ніж в чохлі, на лезі якого наявні маркування 95х18 «Златоуст» та дві мертві туші козуль з видимими наскрізними пораненнями грудини тулуба визнанно речовими доказами у кримінальному провадженні (а.с.11). Оскільки визнаний речовий доказ є засобом вчинення злочину і зберігає на собі його сліди набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення.
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що для встановлення обставин правопорушення, причетних та непричетних осіб та інших об`єктивних даних у кримінальному провадженні проведені експертиз необхідно накласти арешт на: автомобіль марки «Ford Explorer» д.н.з., НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про його реєстрацію НОМЕР_2 належить ОСОБА_8 ; упаковку для зберігання патронів червоного кольору з наявними в середині 5 (п`ятьма) патронами до нарізної зброї калібру 30х06 «Geco»; мисливський ніж в чохлі, на лезі якого наявні маркування 95х18 «Златоуст», заборонивши власнику (володільцю) володіти, користуватись та розпоряджатися вказаним майном.
Крім того, колегія суддів враховує, що постановами старшого дізнавача ОСОБА_7 від 02.09.2021 року у даному кримінальному провадженні призначено та доручено проведення судової експертизи дослідження зброї, за експертною спеціалізацією 3.1: балістичне дослідженн6я вогнепальної зброї та бойових припасів до неї та для дослідження експерту надано спец пакет № 7005824, в якому знаходиться 5 (п`ять) патронів до нарізної зброї калібру 30х06 «Geco» (а.с.14), та судової експертизи зброї за спеціалізацією 3.3 «Дослідження холодної зброї» та для дослідження експерту надано спец пакет № 7087075, в якому знаходиться ніж в чохлі, на лезі якого наявні маркування 95х18 «Златоуст» (а.с.15).
Зважаючи на викладене, слідчим суддею правильно враховано правову підставу для накладення арешту на майно, що передбачена п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, - забезпечення збереження речового доказу.
Посилання представника власника майна у своїй апеляційній скарзі на те, що орган досудового розслідування у розумінні вимог ст.132 КПК України не навів достатніх підстав для застосування арешту майна та не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у своєму клопотанні не заслуговують на увагу апеляційного суду. Оскільки слідчим суддею було встановлено відповідність клопотання про арешт майна встановленим законом вимогам.
Також посилання представника власника майна у своїй апеляційній скарзі на те, що, слідчим суддею при розгляді клопотання про арешт майна грубо проігноровано вимога ч.6 ст.173 КПК України, яка зобов`язує повернути майно особі у якої воно було вилучено, якщо слідчий суддя не постановив ухвалу протягом 72 годин із дня надходження до суду клопотання, не заслуговує на увагу апеляційного суду. Так як колегія суддів вважає, що сплив процесуального строку для постановлення ухвали за результатами розгляду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна не припиняє обов`язку слідчого судді розглянути клопотання по суті, а також не тягне за собою припинення повноважень слідчого судді на прийняття відповідного судового рішення.
Крім того, серед підстав, визначених у ч.3 ст.132 та ч.1 ст.173 КПК України, з яких слідчий суддя може відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, відсутня така підстава, як недотримання строків розгляду клопотання.
Слід також відзначити, що незалежно від дотримання слідчим суддею строків розгляду клопотання, значення тимчасово вилученого майна як доказу для встановлення суттєвих обставин кримінального провадження не втрачається.
Отже, на переконання колегії суддів та враховуючи, що розгляд слідчим суддею клопотання про арешт майна поза межами визначених строків обумовлений розглядом інших клопотань у вказаному кримінальному провадженні, які одночасно подані стороною обвинувачення, що не є істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, несвоєчасний розгляд клопотання не перешкодив та не міг перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
На цьому етапі кримінального провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
З урахуванням вищевикладеного апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на майно та вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи особи, який не є надмірним, з метою виконання завдань кримінального провадження.
За результатами апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку, що ухвала слідчого судді відповідає фактичним обставинам справи та доказам, наданим на обґрунтування клопотання про арешт майна, а висновки слідчого судді є достатньо мотивованими та відповідають встановленим обставинам.
Істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали, що були б підставою для її скасування, не встановлено.
Враховуючи, що за результатами апеляційного розгляду не встановлено підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка є законною і обґрунтованою, а згідно з ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за апеляційною скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін, вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах власника майна ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 06 вересня 2021 року про накладення арешту на майно залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий:

Судді: