УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.08.2021 Справа №607/4017/21 Провадження № 1-кс/607/1381/2021 м.Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернопіль, мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.121 КК України,
ВСТАНОВИВ:
04.03.2021 слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 за погодженням із прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000392 від 25.07.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.121 КК України.
Клопотання обґрунтоване тим, що 08.02.2018 близько 03 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в нічному клубі «Марципан», що по вулиці Кривоноса, 2 Б, у м.Тернополі, в зв`язку з провокативною поведінкою ОСОБА_8 зробив останньому зауваження, у зв`язку з чим між ними виник конфлікт, в ході якого останній запропонував ОСОБА_7 вийти з приміщення на вулицю. Під час цього до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 приєднався ОСОБА_9 , та всі втрьох вийшли з приміщення нічного клубу, де у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . О 03 год. 13 хв. 08.02.2018 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з умислом вчинення хуліганських дій та спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , діючи умисно та з хуліганських мотивів, бажаючи самоствердитись за рахунок приниження честі та гідності потерпілого, публічно, у присутності відвідувачів нічного закладу «Марципан», які стояли на вулиці, безпричинно, проявляючи особливу зухвалість, яка виразилась в нанесенні потерпілому тілесних ушкоджень, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , діючи умисно, спричинили потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження.
Після зазначених подій ОСОБА_8 з мобільного телефону ОСОБА_9 зателефонував до свого знайомого ОСОБА_10 , запропонувавши останньому приїхати до нічного закладу «Марципан». На прохання останнього ОСОБА_10 погодився, та зі своїми знайомими, серед яких знаходився ОСОБА_4 , приїхали до зазначеного розважального закладу.
В нічному закладі «Марципан» ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 домовились про спільне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , який перебував у нічному клубі разом з ОСОБА_7 , попередньо визначивши, що ОСОБА_11 завдаватимуть тілесні ушкодження ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , а ОСОБА_12 .
В подальшому, близько 04 год. 00 хв. ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , діючи з єдиним спільним умислом, направленим на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , стали очікувати останніх при виході з нічного закладу. Близько 04 год. 00 хв. 08.02.2018, коли потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_11 вийшли з приміщення на вулицю, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з умислом вчинення хуліганських дій та спричинення тілесних ушкоджень потерпілим, діючи умисно та з хуліганських мотивів, бажаючи самоствердитись за рахунок приниження честі та гідності потерпілих, публічно, у присутності відвідувачів нічного закладу «Марципан», які стояли на вулиці, безпричинно, проявляючи особливу зухвалість, яка виразилась в нанесенні потерпілому тілесних ушкоджень, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, нанесли удари кулаками в область голови ОСОБА_11 . В подальшому, коли останній від отриманих ударів втратив рівновагу та впав на землю, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 продовжили наносити ОСОБА_11 удари ногами в різні ділянки тіла та голови, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді садна задньої поверхні грудей та синець лівого стегна, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В цей час, коли потерпілий ОСОБА_7 вийшов з приміщення нічного закладу на вулицю, ОСОБА_4 , за попередньою домовленістю з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з умислом вчинення хуліганських дій та спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , діючи умисно та з хуліганських мотивів, бажаючи самоствердитись за рахунок приниження честі та гідності потерпілого, публічно у присутності відвідувачів нічного закладу «Марципан», які стояли на вулиці, безпричинно, проявляючи особливу зухвалість, яка виразилась в нанесенні потерпілому тілесних ушкоджень, наніс потерпілому ОСОБА_7 раптовий удар кулаком руки в область голови ОСОБА_7 , від якого останній впав на землю. В подальшому, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які приєднались до дій ОСОБА_4 після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , продовжили хуліганські дії, розпочаті ОСОБА_4 , та спільно з останнім нанесли потерпілому ОСОБА_7 удари ногами в область голови та тулуба.
В результаті спільних, умисних, протиправних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , діючи групою осіб за попередньою змовою, заподіяли ОСОБА_7 наступні тілесні ушкодження: «забійне» садно потилиці; забій м`яких тканин лобної ділянки; закритий подвійний перелом лівої виличної дуги із забиттям м`яких тканин лівої скроневої ділянки; «відкрита» черепно-мозкова травма із забоєм головного мозку у правій лобній частці, субарахноїдальним (під м`яку мозкову оболонку) крововиливом у лівих тім`яній, скроневій та потиличній ділянках, просторим субдуральним (під тверду мозкову оболонку) крововиливом у правих лобній, тім`яній та скроневій ділянках із стисненням головного мозку і компресійно-дислокаційним синдромом.
Окрім того, 08.02.2018 близько 03 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в нічному клубі «Марципан», що по вулиці Кривоноса, 2 Б, м. Тернополя, в зв`язку з провокативною поведінкою ОСОБА_8 зробив останньому зауваження, в зв`язку з чим між ними виник конфлікт, в ході якого останній запропонував ОСОБА_7 вийти з приміщення на вулицю. Під час цього до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 приєднався ОСОБА_9 , та всі втрьох вийшли з приміщення нічного клубу, де у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . О 03 год. 13 хв. 08.02.2018 ОСОБА_8 з умислом вчинення хуліганських дій та спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , діючи умисно та з хуліганських мотивів, бажаючи самоствердитись за рахунок приниження честі та гідності потерпілого, публічно, у присутності відвідувачів нічного закладу «Марципан», які стояли на вулиці, безпричинно, проявляючи особливу зухвалість, яка виразилась в нанесенні потерпілому тілесних ушкоджень, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , діючи умисно, в присутності ОСОБА_9 , який усвідомлював протиправний характер його дій, наніс потерпілому ОСОБА_7 раптовий удар кулаком руки в область обличчя ОСОБА_7 , від чого останній, втративши рівновагу, впав на землю.
ОСОБА_9 , діючи спільно з ОСОБА_8 , бажаючи довести свій злочинний умисел направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , продовжуючи хуліганські дії, розпочаті ОСОБА_8 , грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилося в ігноруванні загальноприйнятих норм моралі, елементарних правил поведінки в суспільстві, нахабному поводженні, прояві грубої сили, проявляючи особливу зухвалість, яка виразилась в нанесенні потерпілому тілесних ушкоджень, після того як ОСОБА_7 від удару ОСОБА_8 піднявся з землі на ноги, умисно наніс один удар кулаком руки в область обличчя ОСОБА_7 , від якого останній знову, втративши рівновагу, впав на землю лицем до низу. В той час, як ОСОБА_7 перебував в напівлежачому положенні на землі, ОСОБА_9 ногою наніс удар в область голови ОСОБА_7 .
Після зазначених подій ОСОБА_8 з мобільного телефону ОСОБА_9 зателефонував до свого знайомого ОСОБА_10 , запропонувавши останньому приїхати до нічного закладу «Марципан». На прохання останнього ОСОБА_10 погодився, та зі своїми знайомими, серед яких знаходився ОСОБА_4 , приїхали до зазначеного розважального закладу.
В нічному закладі «Марципан» ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 домовились про спільне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , який перебував у нічному закладі спільно з ОСОБА_7 , попередньо визначивши, що ОСОБА_11 завдаватимуть тілесні ушкодження ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а ОСОБА_12 .
В подальшому, близько 04 год. 00 хв. ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , діючи з єдиним спільним умислом, направленим на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , стали очікувати останніх при виході з нічного закладу. Близько 04 год. 00 хв. 08.02.2018, коли потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_11 вийшли з приміщення на вулицю, ОСОБА_4 , за попередньою домовленістю з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з умислом вчинення хуліганських дій та спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , діючи умисно та з хуліганських мотивів, бажаючи самоствердитись за рахунок приниження честі та гідності потерпілого, публічно у присутності відвідувачів нічного закладу «Марципан», які стояли на вулиці, безпричинно, проявляючи особливу зухвалість, яка виразилась в нанесенні потерпілому тілесних ушкоджень, наніс потерпілому ОСОБА_7 раптовий удар кулаком руки в область голови ОСОБА_7 , від якого останній впав на землю. В подальшому, ОСОБА_4 , спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які приєднались до дій ОСОБА_4 після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , продовжили хуліганські дії, розпочаті ОСОБА_4 , та спільно з останнім нанесли потерпілому ОСОБА_7 удари ногами в область голови та тулуба.
В результаті спільних, умисних, протиправних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , діючи групою осіб за попередньою змовою, заподіяли ОСОБА_7 наступні тілесні ушкодження: «забійне» садно потилиці; забій м`яких тканин лобної ділянки; закритий подвійний перелом лівої виличної дуги із забиттям м`яких тканин лівої скроневої ділянки; «відкрита» черепно-мозкова травма із забоєм головного мозку у правій лобній частці, субарахноїдальним (під м`яку мозкову оболонку) крововиливом у лівих тім`яній, скроневій та потиличній ділянках, просторим субдуральним (під тверду мозкову оболонку) крововиливом у правих лобній, тім`яній та скроневій ділянках із стисненням головного мозку і компресійно-дислокаційним синдромом.
12.07.2018 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.121 КК України.
Обґрунтовуючи подане клопотання, слідчий посилається на обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296 та ч.2 ст.121 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, та у зв`язку з цим зазначає про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, ч.1 ст.177 КПК України, а саме що ОСОБА_4 , може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні. Посилаючись на наявність у даному кримінальному провадженні ознак суспільного інтересу, слідчий також вказує, що застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є виправданим, оскільки менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та забезпечити належне виконання підозрюваним ОСОБА_4 процесуальних обов`язків. Крім того, посилаючись на положення п.1 ч.4 ст.183 КПК України, наведені вище ризики, тяжкість злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , один із яких вчинено із застосуванням насильства, слідчий вказує про існування підстав не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні.
Розгляд клопотання слідчим суддею розпочатий за минуванням трьох годин з часу вручення підозрюваному ОСОБА_4 копії клопотання та матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право на застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 найбільш суворого заходу, посилаючись на ризики, визначені ч.1 ст.177 КПК України. Додатково прокурор просив врахувати довготривале перебування підозрюваного ОСОБА_4 у розшуку.
Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив в його задоволенні відмовити та застосувати запобіжний захід не по`язаний з триманням під вартою. Зазначив про необґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.121 КК України, у зв`язку з невстановленням досудовим розслідуванням причетності ОСОБА_4 до вказаних злочинних діянь, визначення його конкретної ролі у подіях, що ставляться у провину ОСОБА_4 . Також захисник вказав, що наведені слідчим в клопотанні ризики є недоведеними, оскільки ОСОБА_4 не вчиняв дій, спрямованих на переховування від органів слідства, оскільки 17.07.2018 виїхав за кордон, не будучи повідомленим про підозру, яка до того ж була складена щодо ОСОБА_4 за спливом понад 5 місяців після події, що розслідується. Захисник просив врахувати самостійне з`явлення ОСОБА_4 до слідчого судді, його належну процесуальну поведінку та бажання активно сприяти слідству, а також виключно позитивні дані про особу ОСОБА_4 ..
Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив не застосовувати щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначивши про сумлінне виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, прагнення сприяти слідству. Зазначив, що виїхав за кордон, не знаючи та не усвідомлюючи, що є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, оскільки з часу події, що розслідується минув тривалий час. Стверджував, що дізнався про своє перебування у розшуку від батька, після чого добровільно повернувся в Україну.
Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання документи, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Вирішуючи питання про наявність правових підстав та доцільність застосування щодо ОСОБА_4 найсуворішого запобіжного заходу, слідчий суддя бере до уваги наступне.
У відповідності до ст.29 Конституції України та ст.ст.176,177,178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.
Згідно ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У відповідності до вимог ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст.5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому, у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.
Роль слідчого судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою, прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.
Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Слідчий суддя враховує, що тримання під вартою в розумінні ст.183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, згідно з положеннями ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000392 від 25.07.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.121 КК України.
12.07.2018 ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.121 КК України, тобто у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб; умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, вчиненому групою осіб.
20.07.2018 постановою слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_13 підозрюваного ОСОБА_4 оголошено в розшук. 25.07.2018 постановою слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_13 досудове розслідування у кримінальному провадженні на підставі п.2 ч.1 ст. 280 КПК України було зупинено.
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.03.2021 у справі №607/4017/21 надано дозвіл на затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
30.08.2021 о 16 год. 34 хв. ОСОБА_4 добровільно з`явився до слідчого судді, у зв`язку з чим зазначена вище ухвала втратила законну силу.
Згідно постанови слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 від 30.08.2021 досудове розслідування у зупиненому кримінальному провадженні №0000392 - відновлено.
Відповідно до ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику а ризикам, зазначеним у поданні.
Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя не погоджується з доводами сторони захисту в цій частині та вважає, що дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України, вбачаються із долучених до матеріалів клопотання доказів, якими є: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000392 від 25.07.2018; довідка Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги від 08.02.2018 №157 з приводу наявних тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ; протоколи допиту потерпілого ОСОБА_7 від 10.07.2018; протокол допиту свідків ОСОБА_14 від 08.02.2018, ОСОБА_11 від 08.02.2018 та 26.02.2018, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 від 13.02.2018, ОСОБА_17 від 27.02.2018, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 від 16.07.2018; висновки експерта №383 від 11.05.2018, №261 від 07.03.2018, №271 від 27.02.2018; інші матеріали досудового розслідування в їх сукупності.

Зазначені відомості у сукупності з інформацією, викладеною у дослідженому під час судового засідання повідомленні про підозру, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідні кримінальні правопорушення могли бути вчинені, а надані слідчим до клопотання відомості в достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінальних правопорушень.
Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.
За наведеного, слідчий суддя відхиляє заперечення сторони захисту з приводу недопустимості доказів, так як на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості. Визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду (ст.89 КПК України).
На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п.175 Рішення в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява N42310/04, рішення від 21 квітня 2011 року, остаточне 21.07.2011), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.
При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
В свою чергу, стороною захисту не наведено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на будь-яку непричетність підозрюваного ОСОБА_4 до злочинів, у вчиненні яких йому повідомлено про підозру, або необґрунтованість повідомленої підозри, а за такого на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є вочевидь необґрунтованим.
Доводи захисника про те, що на момент звернення слідчого з цим клопотанням до слідчого судді ОСОБА_4 не набув статусу підозрюваного, у зв`язку з неврученням останньому повідомлення про підозру, слідчий суддя відхиляє, оскільки повідомлення про підозру ОСОБА_4 було складено в межах досудового розслідування, вказаний процесуальний документ складено та підписано з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства і стороною обвинувачення вжито заходів для його вручення підозрюваному ОСОБА_4 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (частина 1 статті 42 КПК України), що підтверджується доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими слідчим суддею, за такого, стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_4 на момент звернення слідчим до суду із клопотанням про застосування щодо нього запобіжного заходу набув статусу підозрюваного у відповідності до положень ч.1 ст.42 КПК України.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.121 КК України, тобто у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб; умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, вчиненому групою осіб, останній відповідно до ч.5 ст.12 КК України належить до категорії тяжких злочинів.
Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, слідчий суддя виходить із такого.
Як зазначено у клопотанні, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні (частина 1 статті 177 КПК).
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Під час перевірки наявності ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 статті 177 КПК України, у кримінальному провадженні №0000392 від 25.07.2018 щодо підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Оцінивши наведені у клопотанні доводи, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні.
Такий висновок ґрунтується на тяжкості злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 . На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Поряд з цим слідчий суддя враховує і добровільне з`явлення підозрюваного ОСОБА_4 до слідчого судді.

Оцінюючи можливість впливу на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від цих осіб, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілих та свідків та дослідження їх судом.

В клопотанні слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать можливості запобігти існуючим ризикам.
Проте, з такими висновками органу досудового розслідування та викладеними в судовому засіданні прокурором доводами слідчий суддя не погоджується, оскільки такі висновки не узгоджуються з фактичною поведінкою підозрюваного ОСОБА_4 , який добровільно з"явився до слідчого судді.
При розгляді клопотання слідчим суддею також враховано всі обставини, визначені в ст.178 КПК України, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні яких він підозрюється; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, вік та стан здоров`я підозрюваного.
Вивченням особи підозрюваного ОСОБА_4 встановлено, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце реєстрації та проживання, виключно позитивно характеризується за місцем проживання та останнім місцем роботи, що підтверджується відповідними характеристиками.
Зважаючи на наведене, за результатами розгляду клопотання, враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_4 , наявність постійного місця проживання, позитивну характеристику, відсутність судимостей, беручи до уваги недоведення прокурором недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу, відсутність належного обґрунтування підстав для втручання у право ОСОБА_4 на свободу, шляхом застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, а також те, що Європейський суд з прав людини та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права зазначають, що існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, тобто, утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом і, коли відсутні конкретні дані, які б дозволяли дійти ґрунтованого висновку, що особа з великою ймовірністю вчинить дії, передбачені ст.177 КПК України, слід вважати, що такі ризики взагалі відсутні, або є настільки мінімальними, що не дають виключних підстав для застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до висновку, що у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України щодо підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
При цьому, слідчий суддя зазначає, що сам по собі факт підозри ОСОБА_4 у вчиненні тяжкого злочину не є достатньою підставою для застосування до нього найбільш суворого виняткового запобіжного заходу. Слідчий суддя враховує, що твердження прокурора про тяжкість інкримінованих злочинів, не є достатнім для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, у справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01.06.2006, Європейський суд з прав людини, вказав на недостатність посилань на тяжкість злочину та ймовірне покарання, так як суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, але потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Розглядаючи клопотання, слідчий суддя враховує і те, що за змістом ч.5 ст.176 КПК України більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава не можуть бути застосовані лише до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України. Відтак, заборона застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу в цьому випадку відсутня.
Отже, на підставі викладеного, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні, з урахуванням вищевикладеного, встановленим слідчим суддею, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України ризикам можливо дієво запобігти шляхом застосування іншого запобіжного заходу, який не є виключним за своєю суворістю.
Відповідно ч.ч.1,2 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
За таких умов слідчий суддя вважає, що можливе застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту.
У п. 104 рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 05.07.2016 зазначено, що домашній арешт з огляду на його рівень і напруженість вважається позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції. Цей спосіб позбавлення свободи вимагає існування відповідних і належних підстав, як і тримання під вартою під час досудового слідства. Він уточнив, що поняття «рівень» і «напруженість» у його практиці, як критерії застосовності статті 5 Конвенції, стосується тільки рівня обмеження свободи пересування, а не відмінностей за рівнем комфорту або у внутрішньому режимі у різних місцях позбавлення волі. Тому Суд застосовує ті самі критерії щодо позбавлення свободи незалежно від місця тримання заявника під вартою ( 104, 113, 114 рішення ЄСПЛ у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 05.07.2016 та п. 212 рішення у справі Развозжаєв проти Росії та України та Удальцов проти Росії від 19.11.2019.
Таким чином, з урахуванням обставин, що встановлені у ході розгляду клопотання слідчий суддя вважає, що застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам та буде пропорційним, співмірним та таким, що не становитиме надмірний тягар, не суперечитиме КПК України, оскільки саме цей запобіжний захід дасть можливість уникнути настання існуючих ризиків та забезпечить виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 процесуальних обов`язків.
З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , шляхом заборони залишати житло цілодобово.
Згідно з ч. 6 ст.181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців (ч.7 ст.194 КПК України).
Оскільки ОСОБА_4 повідомлено про підозру 12.07.2018, то з урахуванням положень ст. 219 КПК України, а також постанови слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_13 від 25.07.2018 про зупинення досудового розслідування та відновлення досудового розслідування у зупиненому кримінальному провадженні постановою слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 від 30.08.2021, строк дії ухвали про тримання під домашнім арештом, а також виконання обов`язків належить визначити до 14.10.2021, тобто в межах строку досудового розслідування.
Керуючись ст..ст.177, 178,181, 183, 193, 194, 196, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.
Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.121 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , до 23 год. 59 хв. 14.10.2021.
На цей же строк покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки:
1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою;
2) не відлучатися за межі Тернопільського району без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;
4) утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;
5) здати на зберігання в органи ДМС України свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
6) носити електронний засіб контролю.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.
Копію ухвали для забезпечення контролю виконання надіслати до Тернопільського РУП ГУНП України в Тернопільській області.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1