ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/199/21 Справа № 693/385/17 Категорія: ч.4 ст.185КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисник ОСОБА_8

представник потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 на вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2020 року, яким

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Горлівка Нікітовського району Донецької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та виправдано у зв`язку з недоведенням вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Запобіжний захід ОСОБА_10 не обирався.

Вирішено долю речових доказів відповідно до ст.100 КПК України,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_10 обвинувачувався в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій у великих розмірах, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_10 в період часу з 18.11.2015р. по 28.11.2015р., працюючи водієм в ІП «Агро-Вільд Україна», з корисливих мотивів, маючи єдиний умисел на таємне викрадення зерна кукурудзи з ІП «Агро-Вільд Україна», усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою власного збагачення, діючи умисно та цілеспрямовано, за допомогою автомобіля марки «Камаз», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи перевезення молотого зерна кукурудзи в с. Острожани Жашківського району Черкаської області з приміщення для висушування зерна на склад вказаного підприємства, який розташований по АДРЕСА_2 , отримував у приміщенні для висушування зерна зерно кукурудзи, але на склад підприємства не доставляв, вивантажував його на полі неподалік складу, поза межами охоронюваної території підприємства ІП «Агро-Вільд Україна» у спеціально підготовленому та прихованому місці, тим самим таємно викрав зерно в кількості 79880 кг на загальну суму 241234 грн., а саме:

- 18.11.2015р. близько 00 год. 50 хв. 13680 кг зерна кукурудзи, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи №4/1551 від 31.10.2016р. становить 41313 грн.;

- 20.11.2015р. близько 01 год. 20 хв. 13940 кг зерна кукурудзи, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи №4/1551 від 31.10.2016р. становить 42098 грн.;

- 25.11.2015р. близько 21 год. 25 хв. 12300 кг зерна кукурудзи, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи №4/1551 від 31.10.2016р. становить 37146 грн.;

- 26.11.2015р. близько 22 год. 20 хв. 13180 кг зерна кукурудзи, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи №4/1551 від 31.10.2016р. становить 39803 грн.;

- 27.11.2015р. близько 20 год. 10 хв. 12840 кг зерна кукурудзи, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи №4/1551 від 31.10.2016р. становить 37876 грн.;

- 28.11.2015р. близько 19 год. 45 хв. 13940 кг зерна кукурудзи, вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи №4/1551 від 31.10.2016р. становить 42098 грн.,

чим спричинив ІП «Агро-Вільд Україна» матеріальну шкоду у великих розмірах на загальну суму 241234 грн., що в 396,11 раз перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_11 кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена у великих розмірах.

Вироком місцевого суду ОСОБА_10 виправдано, оскільки не доведено, шо кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції в своїх апеляційних скаргах:

Прокурор у кримінальному провадженні просить вирок скасувати через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Просить повторно провести дослідження доказів.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що висновки районного суду є передчасними, які не ґрунтуються на нормах кримінального та процесуального закону. Зокрема, районний суд обмежився лише описом статей КПК України та жодного аналізу письмових доказів у їх сукупності з показаннями свідків не зробив. В обґрунтування свого рішення про виправдання місцевий суд загалом поклав безпосередньо показання ОСОБА_11 , який вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, а також визнання протоколу огляду місця події від 30.12.2015 року та докази, які були зібрані під час останнього, недопустимими.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 просить скасувати вирок районного суду та ухвалити обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_10 .

Вважає, що сумнівів у тім, що було вчинено кримінальне правопорушення ОСОБА_12 , не має. Оскаржуваний вирок не може вважатися обґрунтованим, оскільки ухвалений не на підставі об`єктивно з`ясованих обставин під час досудового розслідування та підтверджений доказами, а на модельованих висновках сторони захисту. Не були допитані свідки та не прийняті до уваги показання осіб, які безпосередньо приймали участь у розкритті вказаного кримінального правопорушення. Судом не надана оцінка письмовим доказам, що були зібрані під час досудового розслідування, які прямо вказують на вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_12 , а також не надана об`єктивна оцінка технічним засобам, які зафіксували вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_12 .

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, думку представника потерпілого - захисника ОСОБА_9 в підтримку доводів викладених в своїй апеляційній скарзі, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг і просили залишити судове рішення без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи із змісту положень ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 1950) та ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється при умові, коли в ході судового розгляду винність особи у вчиненні злочину доведена об`єктивними доказами, одержаними законним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Виправдувальний вирок, згідно норм ч.1 ст.373 КПК України ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Вказані вимоги закону районним судом при постановлені вироку щодо ОСОБА_11 виконані в повному об`ємі.

Місцевий суд вірно встановив фактичні обставини по справі на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів та прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

При цьому суд у своєму вироку проаналізував кожен доказ, на який орган обвинувачення посилався у обвинувальному акті і дав їм належну оцінку з точки зору відносності, допустимості та достатності.

Провівши часткове дослідження доказів по вказаному кримінальному провадженню за клопотанням прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, а вина ОСОБА_11 в скоєнні інкримінованого злочину за ч.4 ст.185 КК України не знайшла свого підтвердження.

В суді першої та апеляційної інстанції Гук свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.4 ст.185 КК України не визнав. Пояснив що він у 2015 році працював в ІП «Агро-Вільд Україна» на посаді водія. Автомобіль за ним не був закріплений. Коли працював водієм, то перевозив на «Камазі» зерно з полів чи із сушарки. Щодо подій з 18.11.2015р. по 28.11.2015р. вказав, що ймовірно це події, коли зерно возили із сушарки на склад.. Склади орендовані, маршрут був закріплений для перевезення. На ваговій, при завантаженні зерна, зважували і записували його кількість в журнал. На сушці вже не важили, а лише відмічали, що машина приїхала, розвантажилася і поїхала. Зерно ОСОБА_10 возив сам без помічника. Йому відомо, що на автомобілях установлені засоби відстеження (GPS-навігатори). При завантаженні важили і відмічали в журналі. Накладні на руки зразу не давали, а видавали їх в кінці робочого дня. ОСОБА_10 не заперечує, що він відхилявся від маршруту, це було з особистих питань. Контроль за рухом машини був. Зауважень щодо відхилення від маршруту до нього з боку керівництва не було. Змінював маршрут тому, що підвозив людей. Машина була з зерном, а іншим разом і без зерна. При розвантаженні відмічали в журналі-зошиті. Там чітко здійснено записи, що він розвантажувався. У нього особисто зерно не вилучали. Склад, з якого було вилучено зерно, знаходиться окремо біля бригади ІП «Агро-Вільд Україна». За час роботи в ІП «Агро-Вільд Україна» ОСОБА_10 на вказаний склад взагалі не заїжджав. Зерно возив з бригади. Відстань від бригади до складу приблизно 500 метрів, а від складу до дороги 300-400 метрів в полі. Біля складу нічого не має. До чужого складу підвозив свого знайомого ОСОБА_13 . За день він робив приблизно 15-ть «ходок». За одну «ходку» перевозив близько 9-10 тонн зерна, а за день біля 150т. Зерно розвантажували в одному місці, а саме в приміщенні, де зерно зберігалося для сушки. У період крадіжок він працював на різних машинах, закріпленої машини за ним не було. За два роки роботи відхилення від маршруту були поодинокі. Зерно з поля завозилося сире. Потім його сушили і ОСОБА_10 возив його на склад, де воно вже зберігалося сухе.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив покази свідків на які вказує орган обвинувачення, а саме: ОСОБА_14 , який працює на посаді інженера в ІП «Агро-Вільд Україна», ОСОБА_15 , яка працює медсестрою в ІП «Агро-Вільд Україна», та ОСОБА_16 , який також працює на згаданому підприємстві, робота якого полягає в обслуговуванні техніки, сушарки та інше, які не були безпосередніми свідками крадіжки зерна кукурудзи та їх покази не містять відомостей щодо обставин вчинення крадіжки.

Як на доказ винуватості ОСОБА_11 у вчиненні крадіжки, сторона обвинувачення посилається на протокол огляду місця події від 30 грудня 2015 року, який місцевим судом визнаний недопустимим доказом.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 30 грудня 2015 року, який проведений слідчим СВ Жашківського ВП УВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_17 на підставі повідомлення оперативного чергового за участю ОСОБА_18 на території ферми, яка знаходиться в с.Острожани Жашківського району Черкаської області по вул.Леніна. Згідно протоколу у складському приміщенні ферми виявлено 100 мішків кукурудзи, яку було висипано в ківш трактора, завантажено на автомобіль «Камаз». У подальшому зерно кукурудзи зважено та вивантажено на території складу тракторної бригади ІП «Агро-Вільд Україна» на зберігання.

За загальним правилом огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами проведення обшуку. Це означає, що процесуальний порядок здійснення цих слідчих (розшукових) дій є ідентичним. Але з криміналістичної точки зору, огляд та обшук має відмінності у способах їх проведення. Недотримання, так би мовити, «характерної техніки» їх проведення може стати підставою для визнання отриманих доказів недопустимими.

Колегія суддів вважає, що єдиною метою проведення огляду місця події було виявлення викраденого зерна, тобто слідчим до внесення відомостей до ЄРДР проведено іншу слідчу дію обшук, а відтак отримані у її результаті докази слід визнати недопустимими.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що під час проведення огляду було вилучено зерно, яке не опечатувалось та не завірялось підписами осіб, які проводили огляд, не було зазначено про неможливість здійснення огляду на місці території ферми по вул.Леніна в с.Острожани і зерно було перевезено до приміщення складу тракторної бригади в ІП «Агро-Вільд Україна» де висипано на купу, тобто воно не збережено в тому вигляді в якому воно було (зерно знаходилось у мішках), доки не буде здійснено їх остаточні огляд та опечатування.

У протоколі в графі «під час огляду застосовані технічні засоби», зазначено фотокамеру мобільного телефону Nokia Lumia 530, тобто за допомогою фотокамери мобільного телефону були зроблені фотографії, але долученого додатку з фототаблицею немає. Додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.

Згідно ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Колегія суддів приходить до висновку, що хоча орган досудового розслідування оформив проведену слідчу (розшукову) дію протоколом огляду місця події, фактично було проведено обшук, оскільки при огляді, з мішків висипалося зерно в ківш трактора та погружалось на автомобіль «Камаз» і було перевезено на іншу територію тракторної бригади ІП «Агро-Вільд Україна», яке розташоване в с.Остражани. Оскільки слідчий, прокурор із клопотанням про проведення обшуку не зверталися, отримані внаслідок проведення такої слідчої (розшукової) дії докази колегія суддів вважає недопустимими.

Обшук і огляд є вкрай важливими слідчими (розшуковими) діями без яких важко уявити ефективне досудове розслідування у кримінальному провадженні. З іншого боку, під час їх проведення можуть зачіпатися права і свободи осіб. Відтак, дотримання законів під час огляду або обшуку є вкрай важливим.

Відповідно до сформованої практикою ЄСПЛ доктрини «плодів отруєного дерева» (fruit of the poisonous tree), якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справах «Гефген проти Німеччини», пункти 50-52 рішення у справі «Шабельник проти України (№ 2)», пункт 66 рішення у справі «Яременко проти України (№ 2)»). Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом.

Отже, внаслідок визнання протоколу огляду місця події від 30.12.2015 року недопустимим доказом, дані висновку експерта №4/1551 від 31.10.2016 року, яким визначена вартість кукурудзи (т.1, а.п.176-179); протокол огляду предметів від 31.12.2015 року, у якому зафіксовано огляд 100 мішків зерна кукурудзи, які було вилучено під час огляду місця події (т.1 а.п.62), які отримані на підставі протоколу огляду місця події від 30.12.2015 року, також є недопустимими доказами.

Відповідно до вимог ст. 84 КПК доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Як зазначено у ст. 85 КПК, належними є такі докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно зі ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Частиною 2 ст. 94 КПК визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що протокол огляду журналу обліку вивозу торгово-матеріальних цінностей з ІП «Агро-Вільд Україна» від 19.01.2016 року (т.1, а.п.86), протокол огляду загального зошита з написом «Кукуруза» ІП «Агро-Вільд Україна» від 29.01.2016 (т.1, а.п.100-101), а також самі журнал та зошит, які були досліджені в ході судового розгляду, не є належними доказами в розумінні положень ст.85 КПК України, оскільки у журналі вчинено записи кульковою ручкою від руки невстановленими органом досудового розслідування особами про виїзд транспортних засобів із ТМЦ з території ІП «Агро-Вільд Україна», при цьому в графі «Прізвище, ім`я, по батькові матеріально-відповідальної особи, підпис» відсутні ПІБ матеріально-відповідальної особи та підписи вказаної особи; в загальному зошиті з написом «Кукуруза» містяться певні записи кульковою ручкою від руки, вчинені невстановленою особою, із зазначенням прізвищ, дат та часу, журнал та зошит не прошиті, при цьому зошит також не пронумеровано, а тому вони не можуть бути доказами, які підтверджують рух і облік товаро-матеріальних цінностей та вчинення ОСОБА_10 злочину.

Інші докази на підтвердження винуватості ОСОБА_11 у вчиненні крадіжки про які вказує сторона обвинувачення також є недостатніми та належними для визнання винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме:

- дані акту інвентаризації №7 від 29 грудня 2015 року (т.1, а.п.58); протокол №7 інвентаризаційної комісії ІП «Агро-Вільд Україна» від 29 грудня 2015 року згідно якого комісія прийшла до висновку про нестачу в ІП «Агро-Вільд Україна» кукурудзи врожаю 2015 року на складі по вул.Польова,4 в с.Острожани Жашківського району (літ.Д), у розмірі 102,27 т (т.1, а.п.59) підтверджують лише факт виявлення нестачі в ІП «Агро-Вільд Україна» кукурудзи врожаю 2015 року на складі по вул.Польовій,4 в с.Острожани Жашківського району (літ.Д), у розмірі 102,27 т;

- дані накладних (внутрішньогосподарського призначення) (т.1, а.п.73-80) не містять підписів водія, якому було ввірено перевезення зерна кукурудзи, та особи, яка приймала зерно кукурудзи при відвантаженні;

- дані протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 26.01.2016 року (т.1, а.п.90-92); опис речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 26.01.2016 року (т.1 а.п.93) підтверджують лише вилучення в ІП «Агро-Вільд Україна» системного блоку із серійним номером CSX 350006470, в якому встановлена програма GPS спостереження за автомобілями «Track Control»;

- дані про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2015р. ІП «Агро-Вільд Україна» (т.1 а.п.106-107); відомість про збір урожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду 2015р. ІП «Агро-Вільд Україна» (т.1 а.п.108-112) містять інформацію в частині загальної посівної площі та загальних даних про збір урожаю, в тому числі зерна кукурудзи, ІП «Агро-Вільд Україна» за 2015 рік;

- дані подорожніх листів на автомобіль «Камаз», д/н НОМЕР_1 , за 19, 21-29 листопада 2015 року (т.1 а.п.113-119) - відображають лише дані про час виїзду та заїзду автомобіля «Камаз», д/.н НОМЕР_1 , з гаража ІП «Агро-Вільд Україна»;

- дані фотозображення карт з GPS-навігатора, на яких зафіксовано графічно стрілками маршрут руху транспортного засобу (т.1 а.п.120-166) - підтверджують лише факт відхилення з маршруту автомобіля «Камаз», д/н НОМЕР_1 ;

- дані протоколу огляду предметів від 21.07.2016р. (т.1 а.п.171), у якому зафіксовано включення системного блоку із серійним номером CSX 350006470, запуск програми для спостереження за автомобілями та перегляд всіх рухів автомобіля «Камаз», д/н НОМЕР_1 , за 19,21,24,25,26,27,28 листопада 2015 року і автомобіля «Камаз», д/н НОМЕР_2 , 19.11.2015 року,

Колегія суддів дійшла висновку про те, що сторона обвинувачення не довела та не надала суду допустимих та достатніх доказів, які б у своїй сукупності поза розумним сумнівом підтвердили вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України. Крім того органом досудового розслідування не доведено, що зерно кукурудзи, яке було вилучено 30.12.2015 року під час огляду місця події було саме тим викраденим зерном, яке належить ІП «Агро-Вільд Україна».

Доводи апелянтів про однобічність та неповноту судового слідстває безпідставними, оскільки в апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілого не наведено жодного доказу, який би не був досліджений судом, і на який є посилання в обвинувальному акті, або про дослідження якого заявляв прокурор в суді першої інстанції.

Не наведено таких доказів і в апеляційних скаргах, які за своїм змістом не відрізняються новизною: в них наведені лише докази, які вже були досліджені судом першої інстанції та отримали його вірну оцінку.

Посилання прокурора та представника потерпілого в апеляційних скаргах на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи також є необгрунтованими.

Прокурор та представник потерпілого в своїх апеляційних скаргах посилаються на докази, які були предметом дослідження суду першої інстанції, а також апеляційного суду, але вказані докази не є об`єктивними доказами винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину, в якому він обвинувачувався, і на їх підставі неможливо постановити обвинувальний вирок щодо ОСОБА_10 , про який просять прокурор та представник потерпілого.

Доводи прокурора про істотні порушення судом першої інстанції кримінального процесуального закону є безпідставними. В апеляційній скарзі прокурора не наведено жодного порушення процесуального закону судом, і такі порушення вимог КПК України, які б тягли скасування виправдувального вироку по справі відсутні.

За таких обставин, при відсутності підстав для скасування виправдувального вироку щодо Гука відсутності об`єктивних та безспірних доказів для постановлення обвинувального вироку за даним обвинуваченням стосовно ОСОБА_10 та вичерпності можливості для отримання нових доказів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора та представника потерпілого не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції не підлягає скасуванню.

Районний суд, розглядаючи матеріали справи, обґрунтовано постановив виправдувальний вирок, зробивши ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, допитавши обвинуваченого свідків, дослідивши письмові докази, зазначивши підстави для прийняття такого рішення. При цьому порушень процесуального порядку дослідження та оцінки доказів, наведених місцевим судом у вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

На думку колегії суддів, викладений у вироку висновок про недопустимість доказів узгоджується з наведеною позицією Європейського суду з прав людини щодо допустимості доказів, який неодноразово у своїх рішеннях наголошував, що порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Отже, наведені в апеляційних скаргах доводи прокурора та представника потерпілого не спростовують висновків суду першої інстанції щодо необхідності ухвалення виправдувального вироку.

Згідно ст.404 КПК України, судові рішення суду першої інстанції перевіряються апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би тягли за собою безумовне скасування судового рішення, колегія суддів не вбачає, а тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

З врахуванням викладеного, керуючись статтями 404, 405, ч.1 п.1 ст. 407 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_10 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді