Постанова
Іменем України

02 листопада 2021 року

м. Київ
справа № 465/5192/18
провадження № 51-2743 км 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002392, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Франківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2019 року затверджено угоду про примирення від 20.08.2018 року, укладену між потерпілою ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_6 , відповідно до якої останнього визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць. На підставі ст. 71 КК України призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року вирок суду змінено. Постановлено вважати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 71 КК України призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць. У решті вирок суду залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він, діючи повторно, 10 червня 2018 року, близько 16:00 год, перебуваючи на вул. Володимира Великого, 121 у м. Львові, з метою заволодіння чужим майном, шляхом обману, заволодів належним ОСОБА_7 майном на загальну суму 500 грн.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог вказує, що судом призначено більш суворе покарання, ніж було обумовлено угодою. Зазначає, що під час укладення угоди у нього не було захисника, а тому йому не було роз`яснено наслідків угоди, зокрема, він вважав, що угода містить обумовлене покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Крім того зазначає, що суд апеляційної інстанції, безпідставно здійснив апеляційний розгляд без нього та без його захисника, проігнорувавши клопотання останнього про відкладення судового засідання через неможливість явки до суду з поважних причин.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор під час касаційного розгляду висловила позицію про обґрунтованість наведених у касаційній скарзі доводів щодо порушення права на захист апеляційним судом, в зв`язку з залишенням поза увагою клопотання захисника про відкладення апеляційного розгляду, а тому просила скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у вказаному суді.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону під час апеляційного розгляду колегія суддів вважає обґрунтованими.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.
Частиною 1 ст. 405 КПК України передбачено, що апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 цього Кодексу, а згідно з ч. 4 вказаної статті неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.
Колегія суддів вважає, що під час здійснення апеляційного розгляду зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано не було.
Як убачається з матеріалів провадження, не погодившись з вироком суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, яку апеляційний суд прийняв до провадження та призначив апеляційний розгляд на 18 лютого 2020 року (а.п. 70). Однак, це судове засідання та наступні десять разів (20 березня, 23 квітня, 03 червня, 24 червня, 12 серпня, 21 серпня, 02 жовтня, 13 листопада, 22 грудня 2020 року, 16 лютого, 18 березня) з різних причин, у тому числі й через перебування судді доповідача у відпустці або заміну складу суду, не відбулись та були відкладені. Востаннє, судове засідання 18 березня 2021 року було відкладено на 20 квітня 2021 року.
У судове засідання 20 квітня 2021 року ОСОБА_6 не з`явився, а захисник ОСОБА_8 надіслав клопотання від 19 квітня 2021 року про відкладення апеляційного розгляду, в зв`язку з тим, що він не зможе прибути в судове засідання через його участь як захисника у розгляді іншого кримінального провадження.
Проте апеляційний суд, залишив без задоволення зазначене клопотання та здійснив апеляційний розгляд без засудженого та його захисника. При цьому, як убачається з ухвали, неявку засудженого ОСОБА_6 розцінив як дію з метою затягування строків розгляду справи, а клопотання захисника про відкладення апеляційного розгляду проігнорував.
З наведеним висновком апеляційного суду колегія суддів погодиться не може, оскільки згідно з матеріалами справи, повідомлення про дату та час апеляційного розгляду, яке направлялось на адресу ОСОБА_6 останньому вручено не було, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.п. 117) та свідчить про відсутність у апеляційного суду відомостей про належне повідомлення про дату, час і місце апеляційного розгляду останнього. Подане захисником ОСОБА_8 клопотання про відкладення апеляційного розгляду з зазначеними у ньому об`єктивними причинами неможливості прибути в судове засідання, також безпідставно оцінив як таке, що сприяє зловживанню процесуальними правами та затягуванню розгляду справи.
Забезпечення права на захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого і виправданого у кримінальному провадженні - одна з найважливіших гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина, закріплених ст. 59, ч. 2 ст. 63, п. 5 ч. 3 ст. 129 Конституції України й міжнародними актами, які становлять національне законодавство щодо прав людини і основоположних свобод (ст. 11 Загальної декларації прав людини; ч. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права; ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сумлінне забезпечення здійснення прав, гарантованих ст. 6 Конвенції, є обов`язком держави. Адекватний захист обвинуваченого як у суді першої інстанції, так і в суді вищої інстанції має вирішальне значення для справедливості у системі кримінального судочинства.
Для прийняття рішення щодо того, чи є відсутність обвинуваченого та його захисника в судовому засіданні під час здійснення розгляду кримінального провадження підставою для скасування судового рішення, слід визначити, яким чином така відсутність вплинула чи могла вплинути на ефективну реалізацію обвинуваченим своїх прав.
У даній справі саме засуджений ОСОБА_6 не погодився з вироком суду, оскарживши його в апеляційному порядку. Проте в подальшому він був позбавлений можливості висловити свої доводи та аргументи на підтримання позиції захисту як особисто, так і через свого захисника, клопотання про відкладення апеляційного розгляду якого було подано завчасно та проігноровано судом. .
Тому постановлене за результатом апеляційного розгляду судове рішення, колегія суддів не може вважати законним та обґрунтованим і таким, яке б відповідало вимогам ст. 370 КПК України.
За наведених обставин, ухвала апеляційного суду на підставах, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, підлягає скасуванню, а провадження - новому розгляду в апеляційному суді. При цьому, зважаючи на те, що в касаційній скарзі засуджений не погоджується з вироком суду першої інстанції та затвердженою ним угодою про примирення між потерпілим і обвинуваченим, його касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, так як аналогічні за змістом доводи він наводив у своїй апеляційній скарзі, які апеляційний суд повинен перевірити з урахуванням зазначеного в цій постанові та ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2