Ухвала
26 серпня 2021 року

м. Київ
справа № 127/17550/19

провадження № 13-157зво21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,
розглянула заяву засудженого ОСОБА_19 про перегляд вироку Апеляційного суду Миколаївської області від 20 червня 2007 року та ухвали Верховного Суду України від 23 січня 2008 року за виключними обставинами і
встановила:
Вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 20 червня 2007 року ОСОБА_19 було визнано винним і засуджено за ч. 1 ст. 17 пунктами «а», «и», «і» ст. 93; ч. 2 ст. 17 пунктами «г», «е», «з», «и», «і» ст. 93; пунктами «г», «є», «з» ст. 93 Кримінального кодексу України 1960 року (далі КК 1960 року); ч. 1 ст. 122; ст. 257; ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Ухвалою Верховного Суду України від 23 січня 2008 року вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 20 червня 2007 року змінено. Виключено кваліфікацію дій ОСОБА_19 за ч. 2 ст. 17 пунктом «і» ст. 93 КК 1960 року як зайву.
10 червня 2021 року Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) ухвалив остаточне рішення у справі «Манойлов та інші проти України», яким констатував порушення щодо ОСОБА_20 (заява 21845/20) ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) стосовно покарання у виді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення. ЄСПЛ також постановив, що визнання існування порушення становить достатню справедливу сатисфакцію.
Посилаючись на вказане рішення ЄСПЛ, а також на рішення ЄСПЛ у справі «Петухов проти України (2)», засуджений ОСОБА_19 звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі Велика Палата) із заявою про перегляд судових рішень щодо нього за виключними обставинами, у якій просить змінити призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі на певний строк.
Від дня надходження заяви до 25 серпня 2021 року її автоматизований розподіл не було здійснено з підстав, передбачених підпунктом 2.3.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду.
Велика Палата, перевіривши подану заяву, дійшла висновку, що у відкритті провадження за нею слід відмовити з огляду на таке.
Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за виключними обставинами, однією з яких є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом.
10 червня 2021 року ЄСПЛ у справі «Манойлов та інші проти України» встановив порушення Україною ст. 3 Конвенції щодо деяких осіб, зокрема і ОСОБА_19 (заява 21845/20), стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення.
Загальні принципи, яких дотримувався ЄСПЛ при ухваленні цього рішення, а саме: оцінка та аналіз наведених ним фактів, констатований зміст порушення Конвенції та визнання порушення достатньо справедливою сатисфакцією свідчать про допущення щодо ОСОБА_19 таких порушень Конвенції, які за цих обставин неможливо відновити у вигляді того стану чи становища, що існували до вчинення порушень.

У таких випадках засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування моральної шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень, вжиття інших заходів загального характеру. Виконання цих заходів покладається на компетентні органи державної влади.
З урахуванням Рекомендації № R (2000) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень Європейським судом з прав людини від

19 січня 2000 року, встановлене ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань може бути підставою для перегляду судових рішень лише в тому випадку, коли можна досягти на національному рівні restitutio in integrum (повного відновлення), тобто відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції.
Щодо ОСОБА_19 таке повне відновлення попереднього юридичного стану не

є можливим, оскільки ЄСПЛ констатував порушення Конвенції лише щодо довічного ув`язнення без перспективи звільнення та не зробив висновку про порушення конвенційних прав заявника під час розгляду в судах справи щодо нього.

Констатоване порушення Конвенції щодо заявника може бути усунуто лише шляхом вжиття заходів загального характеру з боку держави (внесення змін у відповідне законодавство).
Отже, підстави для відкриття провадження за заявою ОСОБА_19 про перегляд судових рішень щодо нього за виключними обставинами відсутні.

Керуючись статтями 459, 463, 464 КПК, Велика Палата Верховного Суду
постановила:
Відмовити у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_19 про перегляд за виключними обставинами вироку Апеляційного суду Миколаївської області від 20 червня 2007 року та ухвали Верховного Суду України від 23 січня 2008 року.
Заяву ОСОБА_19 з усіма доданими матеріалами повернути заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_10
ОСОБА_3 ОСОБА_11
ОСОБА_4 ОСОБА_12
ОСОБА_5 ОСОБА_13
ОСОБА_6 ОСОБА_14
ОСОБА_7 ОСОБА_15
ОСОБА_8 ОСОБА_16
ОСОБА_9 ОСОБА_17
ОСОБА_18