Номер провадження: 11-кп/813/1079/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

12.03.2022 року м. Одеса

Суддя-доповідач Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2022 року, в рамках кримінального провадження №0004155, внесеного до ЄРДР 07.08.2019 року, відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч.4 ст.187 КК України,

встановив:

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.02.2022 року під час розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0004155 від 07.08.2019 року, було відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задоволено.

Змінено відносно ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із покладанням на нього обов`язків, передбачених с. 194 КПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 задовольнити.

Розглянувши вказану апеляційну скаргу, суддя-доповідач дійшов висновку про те, що необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою з таких підстав.

Положення п. 8) ч. 3 ст. 129 Конституції України визначають одну з основних засад судочинства забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду апеляційної інстанції з перегляду судових рішень у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним Кодексом України.

Так, ч. 1 ст. 392 КПК України передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали постановлені, під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2022 року, яка постановлена під час розгляду обвинувального акту в рамках кримінального провадження № 0004155, внесеного до ЄРДР 07.08.2019 року, не входить до переліку судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

При цьому посилання апелянта на рішення Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13 червня 2019 р. у справі № 3-208/2018(2402/18), є безпідставним, оскільки цим рішенням визнано неконституційним закріплене у ст. 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Якихось істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б вказували на необхідність невідкладної перевірки вищевказаної ухвали суду в апеляційному порядку на підставі положень ст.ст.7-9 КПК України не вбачається.

Враховуючи викладені обставини та керуючись вимогами ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач дійшов висновку про те, що вказана ухвала суду першої інстанції не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, в зв`язку з чим слід відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 .
Згідно з частиною 5 статті 399 КПК України копія ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Керуючись ст. 399 КПК України, суддя-доповідач,

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2022 року, постановленупід час розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч.4 ст.187 КК України, в рамках кримінального провадження №0004155, внесеного до ЄРДР 07.08.2019 року.
Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження та долучені до неї матеріали невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2