ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1798/21 Справа № 213/4705/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області та захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000869 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з середньою технічною освітою, не одруженого, дітей на утриманні не маючого, офіційно не працюючого, інвалідності не маючого, такого що не має судимості, мешкаючого: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2021 року ОСОБА_9 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років, з відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу. Вирішено питання щодо запобіжного заходу, відрахування строку відбуття покарання, речових доказів та щодо розподілу судових витрат.
Як встановлено судом, 13.08.2019 приблизно з 12 години 15 хвилин по 15 годину 00 хвилин, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із своїм знайомим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходився на березі річки Інгулець неподалік від вулиці Мотронівська (колишня назва вулиці Володарського) в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу.
В цей час між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в ході спільного вживання спиртних напоїв відбулась сварка, в ході якої у ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_10 , з`явився умисел на умисне вбивство останнього, реалізуючи який ОСОБА_9 , знаходячись на березі річки Інгулець неподалік від вулиці Мотронівська (колишня Володарського) в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу, протиправно, усвідомлюючи власні дії, діючи з метою умисного вбивства ОСОБА_10 з мотивів особистої неприязні до нього, умисно, завдав потерпілому який сидів навпроти нього, був повернутий до нього обличчям і не спроможний був захищатися один удар правою рукою в ліву скроню голови потерпілого, від якого ОСОБА_10 впав спиною на землю, а ОСОБА_9 продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на умисне вбивство потерпілого, взявши в свою праву руку металеву кришку портсигара, який належав ОСОБА_10 , та завдав останньому ще не менше вісімнадцяти ударів руками в область голови, після чого ОСОБА_9 підвівся та протиправно, усвідомлюючи власні дії та бажаючи настання наслідків у вигляді смерті потерпілого, завдав потерпілому ще не менше шести ударів ногами в область грудної клітки, місце розташування життєво-важливих органів людини, які й стали причиною смерті потерпілого, після чого, відтягнув потерпілого ОСОБА_10 , який на той момент був без свідомості та не подавав знаків життя до річки, де залишив останнього помирати, а сам в той момент пішов у напрямку свого будинку.
В результаті таких умисних дій ОСОБА_9 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1478 від 13.09.2019, потерпілому ОСОБА_10 спричинені наступні тілесні ушкодження:
- закрита тупа травма грудної клітки у вигляді чотирьох синців на грудній клітці у проекції 2, 3, 4 го міжребір`їв та у 2 міжребір`ї по умовній серединній; внутрішньо шкіряні крововиливи по типу «петехій» на грудній клітці по задній та середній пахвовим лініям; лінійні переривчасті садна на передній поверхні грудної клітки та на передній черевній стінці; емфізема м`яких тканин грудної клітки; крововиливи у підшкірно жирову клітковину та м`язи грудної клітки; прямі переломи 2, 4 ребер по задній пахвовій лінії праворуч, 3 ребра ліворуч по білягрудинній та передній пахвовій лініям та множинні переломи ребер по декільком анатомічним лініям праворуч та ліворуч з ознаками повторної травматизації, з ушкодженням пристінкової плеври, тканини легені та м`яких тканин відламками ребер; перелом тіла грудини; гемоторакс, пневмоторакс; крововиливи у м`які тканини грудної клітки та переднього середостіння відповідно переломам ребер та грудини. Всі виявлені при судово медичному дослідженні трупа ушкодження, що входять до комплексу «закритої тупої травми грудної клітини», які є причиною смерті, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, стосовно живих осіб, які небезпечні для життя у момент спричинення (згідно пп. 2.1.1.а, 2.1.3.й. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затвердженої наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995).;
- закрита внутрішньочерепна травма у вигляді 23 ран на тлі синців розташованих у лобних та скроневих областях праворуч та ліворуч, на лівому крилі носа, у лівій надбрівній області, у проекції лівої бровної дуги, на верхній губі, у лівій виличні області; синців на правій верхній повіці, на спинці носа, в лобній області ліворуч, у лівій скроневі ділянці з переходом на верхню та нижню повіки у зовнішнього кута лівого ока та на виличну області ліворуч, у проекції лівої гілки нижньої щелепи, на козелку та протикозелку лівої вушної раковини, у лівій завушній області; саден у проекції правої виличної дуги, на правому крилі носа, розривів шкіри червоної обвідки верхньої губи та слизової оболонки верхньої губи; крововиливи у м`яких покривних тканинах голови в лобних та скроневих областях, відповідно ушкодженням та у лівій потиличній області; крововиливи у скроневі м`язи праворуч та ліворуч; крововиливи у м`які тканини обличчя; переломи латеральних хрящів носа та носової перегородки, без ушкоджень кісток черепу; субдуральний крововилив у вигляді рідкої крові, об`ємом близько 30,0 мл. Всі виявлені при судово медичному дослідженні трупа ушкодження, що входять до комплексу «закритої внутрішньочерепної травми», мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, стосовно живих осіб за ознакою тривалості розладу здоров`я (згідно п. 2.2.в. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затвердженої наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995).;
- синців на лівому плечі та передпліччі по задній поверхні, у проекції лівого ліктьового суглоба, на плечі по передній поверхні, у пахвовій області виявлено множинні (не менш 21 штуки) та у проекції правого плечового суглоба 2 синця, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, стосовно живих осіб, за ознакою тривалості розладу здоров`я (згідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затвердженої наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995).
Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 помер на місці.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Захисник обвинуваченого в своїй скарзі просить вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2021 року відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України змінити, перекваліфікувавши дії обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України та призначити ОСОБА_9 на підставі ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.
В обґрунтування своєї скарги сторона захисту посилається на те, дії ОСОБА_9 повинні кваліфікуватись за ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки в останнього не було умислу на вбивство потерпілого. Вважає, що кількість спричинених ударів та виявлені на тілі потерпілого тілесні ушкодження не свідчать про наявність в обвинуваченого умислу на позбавлення життя, оскільки більшість із виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень є легкого та середнього ступеню тяжкості. Також, зазначає, що дії ОСОБА_9 були зумовлені протиправною поведінкою потерпілого, який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, що підтверджується відповідним висновком. Крім того, вказує на те, що при наявності умислу на вбивство обвинувачений мав намір довести свої злочинні дії до кінця, однак, після нанесення тілесних ушкоджень, вважаючи, що вони не загрожують життю потерпілого, ОСОБА_9 залишив місце події. Зазначає про характер взаємин потерпілого та обвинуваченого, які передували злочину, зокрема, про їх добрі, товариські стосунки на протязі тривалого часу, відсутність сварок, конфліктів та образ, що свідчить про відсутність умислу в обвинуваченого на вбивство ОСОБА_10 .
Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2021 року відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України в частині призначеного йому покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати обвинуваченого засудженим за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років, мотивуючи такі вимоги тим, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_9 покарання, яке через свою м`якість не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого.
Позиція учасників апеляційного процесу.
В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги захисника, а в задоволенні апеляційної скарги прокурора просили відмовити. Потерпіла ОСОБА_7 просила вирок суду залишити без змін. Прокурор в апеляційному суді підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора, а в задоволенні апеляційної скарги захисника просила відмовити.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за фактом умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, за обставин викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується доказами, які були досліджені в суді першої інстанції та яким надана належна оцінка, тому доводи апеляційної скарги захисника про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого в цій частині є необґрунтованими. При цьому, дані доводи були предметом розгляду судом І інстанції, який в цій частині також надав належну оцінку.
Так, винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, підтверджується: показами потерпілої ОСОБА_7 ; свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,, ОСОБА_15 . Матеріалами кримінального провадження: протоколом огляду місця події від 13 серпня 2019 року; протоколом огляду трупа ОСОБА_10 датованого тим же днем; протоколом обшуку від 14 серпня 2019 року; протоколом затримання ОСОБА_9 від 14 серпня 2019 року; протоколом огляду речей від 21 серпня 2019 року; протоколом слідчого експерименту від 15 вересня 2019 року; висновком експерта №1478 від 10-13 вересня 2019 року за результатами проведення судово-медичної експертизи трупа гр. ОСОБА_10 ; висновком експерта судово медичної імунологічної експертизи №148 від 27-29 серпня 2019 року; висновком експерта (СМЕ ОСОБА_9 ) №1327 від 03 вересня 2019 року; висновком експерта № 28/4.6/1082 від 02 вересня 2019 року; висновком судово психіатричного експерта №160 від 03 вересня 2019 року; висновком експерта №167 від 23-30 вересня 2019 року(суд.-мед. експертиза речових доказів); висновком експерта № 863 від 16 жовтня 2019 (СМЕ поверхні частин портсигару, цитологія); висновком експерта № 8-706 від 05 листопада 2019 року (за результатами молекулярно генетичного дослідження).
В апеляційній скарзі захисник вказує про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст. 115 КК України, яка на її думку повинна кваліфікуватися за ч.1 ст. 121 КК України, оскільки у її підзахисного не було умислу на вбивство. В суді І інстанції обвинувачений ОСОБА_9 також зазначав про відсутність умислу на вчинення злочину за ч.1 ст. 115 КК України. Тобто, з вказаного видно, що захисником та обвинуваченим не оскаржується місце та час вчинення злочину, які встановив суд І інстанції в рішенні, тому вони не перевіряються судом.
Що стосується відсутності умислу в діях ОСОБА_9 на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , то апеляційний суд зазначає наступне.
Так, ч. 1 ст. 115 КК України, передбачає відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. У свою чергу ч. 2 ст. 121 КК України, передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Умисне вбивство відрізняється від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, і визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.
Умисел має дві характерні ознаки інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.
Прямий умисел це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК).
Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.
При цьому спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.
З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчить про те, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_9 в момент вчинення злочину та після цього, який покинув місце події, механізм, характер, спосіб завдання, кількість ударів (18 прикладень фізичної сили в область голови, 6-7 прикладень фізичної сили в область грудної клітки) та локалізацію тілесних ушкоджень, переважна більшість яких заподіяна обвинуваченим у життєво-важливі органи (голову та грудну клітку, від нанесення по останній настала смерть), безумовно, вказують на спрямованість його дій саме на позбавлення життя потерпілого. Також про наявність у ОСОБА_9 умислу саме на заподіяння смерті потерпілому свідчить і той факт, що обвинувачений покинув місце події лише після нанесення вказаних ударів.
Доводи захисника про дружні відносини між обвинуваченим та потерпілим з урахуванням вказаного не дають підстав для іншої кваліфікації злочину.
Таким чином, врахувавши всі встановлені обставини кримінального провадження, суд І інстанції правильно встановили, що ОСОБА_9 мав умисел саме на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_10 , а тому його дії за ч.1 ст.115 КК кваліфіковано правильно.
Обговорюючи питання про правильність обраного покарання обвинуваченому ОСОБА_9 колегія судів виходить з наступного.
Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції Особливої частини КК Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Судом І інстанції при призначенні покарання були враховані ці обставини. Так, судом враховано, що вчинений обвинуваченим злочин є особливо тяжким, ОСОБА_9 , який на обліку у лікаря психіатра не перебуває; з липня 2016 року звертався до лікаря нарколога за медичною допомогою з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності; характеризується за місцем проживання з негативної сторони (неодноразово надходили скарги на неадекватну поведінку, сварки з сусідами, пошкодження майна); до вчинення кримінального правопорушення не працював, неодружений, дітей на утриманні не має; інвалідності не має.
Пом`якшуючих обставин, передбачених ст. 66 КК України, судом І інстанції не встановлено, але встановлено обставину, яка обтяжує покарання, передбачену п.13 ч.1 ст. 67 КК України, а саме - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Судом було враховано всі зазначені обставини, тому обґрунтовано призначено ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі, із відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу, наближеного до середини за санкцією даної статті.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора, що судом І інстанції під час призначення покарання не було враховано тяжкість злочину, обставини його вчинення та особу обвинуваченого, оскільки це не відповідає дійсності.
Колегія суддів приходить до висновку, що саме визначений судом строк покарання є необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які були би безумовними підставами для скасування оскаржуваного вироку при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись, ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги прокурора Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області, захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2021 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим в той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4