н/п 1-кп/766/2605/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2021 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

провівши відкрите підготовче судове засідання на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 19.08.2020 року за № 0000071, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, українця, громадянина України, освіта вища, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні 1 неповнолітню дитину, та непрацюючу дружину, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 5 ст. 191 КК України,

встановив:

На розгляд до Херсонського міського суду Херсонської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.10.2021 року вказане кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання.

1.Вирішення питань, передбачених ст. 314, 315 КПК України.

У судовому засіданні прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду, судовий розгляд провести за участю прокурора, обвинуваченого, представника потерпілого, свідків згідно переліку зазначеному у реєстрі матеріалів досудового розслідування.

При цьому, просив вирішити питання про об`єднання даного кримінального провадження з кримінальним провадженням, яке на даний час вже перебуває на стадії судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 проти позиції прокурора не заперечили.

Представник потерпілого ОСОБА_4 підтримав позицію прокурора.

Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт з додатками, дослідивши заявлені прокурором клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Обвинувальний акт складено з дотриманням вимог КПК України і поверненню прокурору не підлягає, підстави для закриття провадження чи його направлення прокурору для проведення досудового провадження відсутні. Дане кримінальне провадження підсудне Херсонському міському суду Херсонської області, а тому підстави для прийняття рішення згідно пунктів 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України відсутні.

Зазначене судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.

2.Вирішення питання щодо об`єднання кримінальних проваджень:

При вирішенні питання щодо призначення судового розгляду судом враховується та обставина, що в провадженні судді ОСОБА_1 перебуває інше кримінальне провадження за № 766/11076/21 (кримінальне провадження за № 0002453, відомості про які внесено до ЄРДР 21.09.2020 року) відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України. По вказаному провадженню здійснюється судовий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 КПК України матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватись в одне провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими ст. 217 цього Кодексу.

У разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень (ч. 1 ст. 217 КПК України).

Враховуючи, що по всім кримінальним провадженням обвинувачується одна й таж особа, судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 вже здійснюється, враховуючи положення ст. 334 КПК України, суд вважає за необхідним об`єднати два кримінальних провадження в одне, що буде сприяти більш повному та об`єктивному розгляду даних кримінальних проваджень.

3.Вирішення питання щодо арешту майна:

Прокурор під час підготовчого судового засідання подав клопотання про арешт майна обвинуваченого на об`єкти нерухомого майна, а саме: земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0411, площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: Херсонська область, Білозерський район, с/р Музиківка, вартістю 12 625,87 грн., земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0312, площею 0,12 га для індивідуального садівництва за адресою: Херсонська область, Олешківський район, м. Олешки, вартістю 2 236,35 грн., земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1509, площею 0,0604 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом заборони вчинення їх відчуження, розпорядження та користування.

Також просив накласти арешт на рухоме майно, а саме транспортні засоби:

НОМЕР_1 , держномер НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 ,

Audi А6, держномер НОМЕР_4 , VIN - НОМЕР_5 ,

ВАЗ НОМЕР_6 , держномер НОМЕР_7 , VIN - НОМЕР_8 ,

що належать на праві приватної власності ОСОБА_6 шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном.

Вказував, що метою накладення арешту є забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, передбаченої санкцією статті за якою ОСОБА_6 обвинувачується, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення та забезпечення цивільного позову, який був поданий лише 27.09.2021 року.

Представник потерпілого ОСОБА_4 підтримав вказане клопотання прокурора з підстав зазначеним ним.

Захисник ОСОБА_8 заперечував щодо задоволення вказаного клопотання, пояснюючи, що ухвалою Херсонського міського суду від 21.07.2021 року в кримінальному провадженні за №0002453 від 21.09.2020 р. щодо ОСОБА_6 вже був накладений арешт на зазначені земельні ділянки, належні обвинуваченому, тому повторне накладення арешту на ці ж самі земельні ділянки є недоцільним, враховуючи, що обидва кримінальні провадження будуть об`єднуватися. Щодо автомобілів, на які прокурор просив накласти арешт заперечував, вказуючи, що вони не належать обвинуваченому, напроти є особистою власністю дружини обвинуваченого: ОСОБА_6 , яка ніякого відношення до кримінального провадження не має.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що автомобіль ВАЗ 21093 ніколи йому не належав, він його ніколи не декларував, колись цей автомобіль йому був наданий в користування колишнім роботодавцем, однак власником його він не був. Щодо автомобілів Кіа Сee'd, держномер НОМЕР_2 , та Audi А6, держномер НОМЕР_4 спочатку в судовому засіданні зазначив, що один з автомобілів був подарований його дружині на весілля. В наступному судовому засіданні зазначив, що обидва автомобіля він за договором дарування подарував дружині 21.09.2021 року. Зазначив, що бажання подарувати дружині автомобілі було пов`язано з її особистим проханням, пов`язаним з захопленням нею натальною практикою. Також вказував, що зазначені автомобілі були придбані в період шлюбу, за спільні кошти. Цими автомобілями він продовжує користуватися разом з дружиною.

Прокурор в судовому засіданні додатково зазначила, що оскільки автомобілі були придбані в період шлюбу, то вони вважаються спільною сумісною власністю подружжя, тому вона просить врахувати при вирішенні клопотання про арешт майна, що частка, належна обвинуваченому в спільній сумісній власності складає . Також просила врахувати, що обвинувачений подарував зазначені автомобілі після оголошення йому підозри, що свідчить про його недобросовісну поведінку, та можливий намір сховати майно.

Відповідно до ч. 1 ст.170КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку арешту майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 5 ст. 191 КК УКраїни, за яке, зокрема, передбачено покарання у виді конфіскації майна.

Суд не перевіряє обґрунтованість даного обвинувачення, оскільки відповідна оцінка судом висунутого обвинувачення на предмет його обґрунтованості під час підготовчого судового засідання може поставити під сумнів неупередженість суду під час подальшого судового розгляду кримінального провадження.

Відтак, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, суд виходить із висунутого обвинувачення, не вирішуючи наперед питання його обґрунтованості та доведеності.

Розглядаючи обгрунтованість правових підстав для арешту майна, суд бере до уваги наступне:

Так, ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.07.2021 року в кримінальному провадженні за №0002453 від 21.09.2020 р. за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України був накладений арешт на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_2 . Метою накладення арешту було забезпечення цивільного позову, поданого в межах розгляду цього кримінального провадження.

Згідно з ч.2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства.

Таким чином, враховуючи, що ухвалою суду в зазначеному об`єднаному кримінальному провадженні було вже накладено арешт на вищевказані земельні ділянки, повторне накладення арешту на ці ж самі земельні ділянки є недоцільним, не відповідає завданням арешту та протиречить ч.3 ст. 170 КПК України. У зв`язку з чим в задоволенні клопотання про накладення арешту в цій частині слід відмовити.

Вирішення питання накладення арешту на транспортні засоби:

В підтвердженні належності спірних транспортних засобів ОСОБА_6 на праві приватної власності прокурором суду були надані документи:

Декларація за 2020 рік ОСОБА_6 , в якій ним було зазначено про наявність саме в його власності двох автомобілів: Кіа Сee'd, держномер НОМЕР_2 , та Audi А6, держномер НОМЕР_4 . Також були подані облікові картки на три автомобіля, в яких зазначено власника ОСОБА_6 .

В підтвердженні належності автомобілів іншій особі ОСОБА_6 були подані наступні документи:

-Договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9 від 21.09.2021 року, та зареєстрованим в реєстрі за № 1102 12.10.2021 року, за яким ОСОБА_6 подарував своїй дружині ОСОБА_6 транспортний засіб Кіа Сee'd, держномер НОМЕР_2 ;

-Договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9 від 21.09.2021 року, та зареєстрованим в реєстрі за № 1322 12.10.2021 року, за яким ОСОБА_6 подарував своїй дружині ОСОБА_6 транспортний засіб Audi А6, держномер НОМЕР_4 ;

-Свідоцтво про реєстрацію на автомобіль Audi А6, держномер НОМЕР_4 від 23.09.2021 року, за яким власником цього зазначено: ОСОБА_6 ;

-Свідоцтво про реєстрацію на автомобіль Кіа Сee'd, держномер НОМЕР_2 від 23.09.2021 року, за яким власником цього зазначено: ОСОБА_6 .

Оцінюючи надані сторонами докази підтвердження права власності автомобіля ВАЗ 2109 держномер НОМЕР_7 , VIN - НОМЕР_8 , суд вважає, що органами обвинувачення не було надано достатніх доказів належності на праві власності зазначеного автомобіля обвинуваченому ОСОБА_6 . Так, зазначений автомобіль не вказував у власності ОСОБА_6 в поданій ним декларації на майно за 2020 рік. Надана облікова картка на зазначений автомобіль не містить дати її створення, що позбавляє суд можливості оцінити станом на який період цей автомобіль був у власності ОСОБА_6 . У звязку з чим, суд не вбачає належних та достатніх підстав для накладення арешту на автомобіль ВАЗ 2109, держномер НОМЕР_7 , VIN - НОМЕР_8 , у звязку з чим, відмовляє в задоволенні клопотання в цій частині.

Що стосується транспортних засобів Кіа Сee'd, держномер НОМЕР_2 та Audi А6, держномер НОМЕР_4 від 23.09.2021 року суд враховує наступне:

З пояснень обвинуваченого встановлено, що спірні автомобілі були придбані за спільні кошти в період шлюбу з ОСОБА_6 21.09.2021 року він вирішив подарувати їх дружині за її проханням. В даний час автомобілі перебувають в їх спільному користуванні.

Згідно зі ст. ст.60,70 СК України Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України). Дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном (ч. 1 ст. 67 цього Кодексу). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, враховуючи, що автомобілі Audi А6, держномер НОМЕР_4 та Кіа Сee'd, держномер НОМЕР_2 були придбані ОСОБА_6 в період шлюбу із ОСОБА_6 то за загальним правилом є їх спільною сумісною власністю.

Посилання обвинуваченого на укладення ним договорів дарування двох автомобілів на користь дружини, суд оцінює критично, з огляду на ті обставини, що зазначені транспортні засоби продовжують бути в користуванні обвинуваченого, спірні договори були укладені після повідомлення ОСОБА_6 про підозру та зареєстровані в державному реєстрі під час вирішення питання про арешт вищевказаного майна. Тому суд розцінює укладення цих договорів як намагання вивести майно з-під арешту чи можливої конфіскації майна як виду покарання.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав розцінювати вищевказане майно як таке, що належать ОСОБА_6 на праві особистої приватної власності і вважає їх спільною сумісною власністю подружжя. А отже, частка, належна обвинуваченому може бути об`єктом арешту.

При цьому суд також враховує практику Верховного Суду, який неодноразово звертав увагу, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2019 у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2020 у справі № 711/10526/16-ц (провадження № 61-39840св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.05.2019 у справі № 461/12463/15-ц (провадження № 61-9637 св 18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.09.2019 у справі № 638/8669/18 (провадження № 61-11371св19), постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 14-712цс19 (провадження № 638/18231/15-ц).

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи визначену ч. 2 ст. 370 ЦК України презумпцію рівності часток у спільній сумісній власності, частка майна, що належить обвинуваченому може бути об`єктом конфіскації як виду покарання.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що в зазначеному кримінальному провадженні підлягає арешту не все майно, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , а лише частина зазначеного майна, що є власністю обвинуваченого ОСОБА_6 .

Вказана позиція узгоджується з висновками, викладеними в постанові Великої палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19).

У зв`язку з чим, зазначене клопотання підлягає задоволенню частково, лише в частки, що належить обвинуваченому ОСОБА_6 із застосуванням найменш обтяжливого способу арешту у вигляді заборони відчуження та розпорядження зазначеними автомобілями, який не призведе до суттєвих наслідків, які позначаться на інтересах власника майна та з урахуванням обставин та характеру кримінального провадження є пропорційним втручанням у право власності особи.

При цьому, суд вважає, що на даний час таке втручання визнається пропорційним втручанням у права людини та необхідним у демократичному суспільстві у зазначеному випадку, оскільки забезпечується виконання завдання арешту майна, а саме - запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження і таке втручання здійснене в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Керуючись ст.ст. 217, 314 316 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Призначити судовий розгляд у відкритому судовому засіданні на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 19.08.2020 року за № 0000071 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, на 22.10.2021 року о 9.00 год.

Судовий розгляд кримінального провадження буде здійснювати одноособово.

Викликати для участі у судовому засіданні прокурора, представника потерпілого, обвинуваченого, захисників, свідків згідно переліку зазначеному у реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Дане кримінальне провадження об`єднати в одне провадження з кримінальним провадженням, відомості про яке внесено до ЄРДР 21.09.2021 року за №0002453 (єдиний унікальний номер справи №766/11076/21) у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України, та присвоїти провадженню єдиний унікальний номер справи №766/11076/21.

Клопотання прокурора про накладення арешту на земельні ділянки та автомобіля - задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на майно обвинуваченого ОСОБА_6 у спільній власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , яке зареєстровано за ОСОБА_6 , а саме:

1) частини автомобілю Кіа Сee'd, держномер НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3

2) частини автомобіля Audi А6, держномер НОМЕР_4 , VIN - НОМЕР_5

В іншій частині клопотання прокурора про накладення арешту на майно - відмовити.

Роз`яснити учасникам судового провадження їх право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження за наявності відповідного клопотання.

Ухвала в частині накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1