Справа № 740/5782/21
Провадження № 1-кп/740/102/22
УХВАЛА

16 лютого 2022 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ніжині кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 186 КК України,

встановив:

Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області розглядається зазначене кримінальне провадження.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 діб з урахуванням того, що на цей час триває судовий розгляд по кримінальному провадженню, рішення по суті не прийняте та не зникли ризики, передбачені ст.177 КПК України, надавши клопотання у письмовому виді.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 подала клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт. В обгрунтування зазначає, що обвинувачений має міцні родинні і соціальні зв`язки, хвору матір, яка потребує догляду, неповнолітню дочку, з якою періодично спілкується. ОСОБА_4 має тяжку хворобу, в місцях попереднього ув"язнення йому не забезпечується лікування. Під час досудового розслідування ОСОБА_4 не порушував процесуальних обов"язків, а тому з урахуванням наведеного, домашній арешт із забороною залишати житло цілодобово є співмірним запобіжним заходом з особою обвинуваченого на даній стадії судового розгляду.

Щодо клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 , подавши письмові заперечення, просили повернути клопотання прокурору, зазначаючи про відсутність у прокурора права під час судового розгляду звертатися з клопотанням саме про продовження строку, а не про обрання, запобіжного заходу у вигляді тримання під варою. З посиланням на ст. 199 КПК вказують, що прокурор наділений правом подавати клопотання про продовження запобіжного заходу виключно під час досудового розслідування. Просили розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою за правилами ч. 3 ст. 331 КПК України, заперечуючи проти продовження строку тримання під вартою, посилаючись на недоведеність прокурором наявності передбачених ст. 177 КПК ризиків, незазначенні у клопотанні прокурора обставин, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, та посилань на матеріали, що підтверджуютть ці обставини. Звертають увагу, що до клопотання не додано копій матеріалів, якими обгрунтовуються доводи клопотання, підтвердження того, що обвинуваченому надані копії клопотання.

Щодо клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт ОСОБА_4 клопотання підтримав та просив задовольнити з встановленням йому права залишати житло для відвідування лікарні для його лікування. Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника.

Потерпілий ОСОБА_6 щодо клопотань прокурора та захисника поклався на розсуд суду.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, потерпілого, обговоривши їх доводи, вивчивши матеріали провадження, суд дійшов такого висновку.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20.12.2021 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 17.02.2022 включно.

Частинами 1 - 3 статті 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Доводи захисту про відсутність у прокурора права звертатися з клопотанням під час судового розгляду про продовження строку тримання під варою, на думку суду, грунтуються на неправильному тлумаченні положень КПК. Так, частиною 3 ст. 331 КПК встановлено обов"язок суду розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого строку і право суду, серед іншого, продовжити строк його дії, незалежно від наявності клопотань сторін. Тобто, суд має право постановити ухвалу про продовження строку дії запобіжного заходу як за відсутності клопотань, так і за їх наявності. Частина 3 ст. 331 КПК встановлючи право суду продовжити строк дії запобіжного заходу незалежно від наявності клопотань, не зазначає, за відсутності яких саме клопотань - про обрання чи продовження строку дії запобіжного заходу, суд має право прийняти таке рішення, проте право суду продовжити строк дії запобіжного заходу як за відсутності клопотання сторони, так і за його наявності, очевидно передбачає право строни подати відповідне клопотання, яке в частині 3 ст. 331 КПК прямо не зазначається, але виходячи з суті ухвали, яку суд має право прийняти, а саме про продовження строку дії запобіжного заходу, таким клопотанням є клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, незважаючи на те, що у частині 1 ст. 331 КПК воно не передбачено.

Крім того, положення ч. 2 ст. 331 КПК при вирішенні питання судом щодо запобіжного заходу під час судового розгляду відсилають до положень глави 18 КПК, а статтею 199 КПК передбачено право прокурора подавати клопотання про продовження запобіжного заходу.

Щодо недолучення до клопотання підтверджень вручення його копії і доданих матеріалів обвинуваченому та незазначення в клопотанні, обставин для обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні злочинів з посиланням на матеріали провадження, суд бере до уваги, що норми КПК, які передбачаю вручення клопотання стороні захисту, спрямовані на забезпечення реалізації принципу змагальності і права на захист. У даному випадку клопотання прокурором оголошено у судовому засіданні 11.02.2022 та за клопотанням захисника його розгляд відкладено до наступного судового засідання 16.02.2022 для надання можливості надання письмових заперечень та подання документів суду для їх врахування при вирішенні клопотання. Таким чином, загальні засади кримінального провадження при поданні і розгляді клопотання дотримані, адже після наданого часу захисником подані письмові заперечення і документи про стан здоров"я обвинуваченого, тобто захист в повній мірі реалізував надані КПК права при вирішенні клопотання. Порядок вирішення питання судом щодо запобіжного заходу під час судового розгляду регулюється главою 18 КПК, нормами якого передбачається долучення до клопотання матеріалів, якими воно обгрунтовується. Проте, неможливо ігнорувати особливості стадії судового розгляду, оскільки певні докази вже досліджені судом, як в даному випадку показання обвинуваченого, потерпілих і свідків.

При розгляді клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 186 КК України. Злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином.

Суворість можливого покарання в сукупності з вищезазначеними обставинами свідчить про наявність ризиків щодо його переховування від правосуддя, тобто наявні підстави для задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Цей запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинуваченого і зможе забезпечити, на відміну від інших, більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання ним процесуальних обов`язків.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Окрім ризику переховування від суду при обранні обвинуваченому запобіжного заходу визнано доведеним ризик вчинити інше кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я осіб.

Обставини скоєння кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_4 , в тому числі щодо потерпілого ОСОБА_7 , вину в якому обвинувачений частково визнає, свідчать про спроможність вчинення протиправних дій, зокрема проти здоров"я особи, з незначних приводів в стані сп"яніння, а відтак не є безпідставними доводи строни обвинувачення про можливість вчинення іншого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я осіб.

Як вбачається з довідки Ніжинської центральної міської лікарні ім. М. Галицького, при видачі якої враховано дані огляду від 15.02.2022, ОСОБА_4 може утримуватись в СІЗО, ІТТ, етапуватись.

Наявність у ОСОБА_4 хворої матері, яка потребує догляду, дочки, не спростовують наявність підстав, з врахуванням вищевказаних обставин, для продовження йому строку тримання під вартою

Таким чином, заслухавши учасників процесу, суд вважає, що відносно обвинуваченого слід продовжити захід забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою для запобігання передбаченим ст.177 КПК України ризикам переховування від правосуддя і вчинення іншого кримінального правопорушення, які не зменшилися, та необхідності виконання процесуальних дій без визначення розміру застави відповідно до ч.4 ст.183 КПК України.

Також суд враховує неможливість завершення судового провадження до 17.02.2022.

З урахуванням наведеного, клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.177, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 186 КК України ОСОБА_4 в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» до 15 квітня 2022 року включно.

У завдоволенні клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали направити для виконання начальнику ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п"яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1