ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.11.2021 місто Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002811 від 08.08.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Києва, зареєстрованого та жителя цього АДРЕСА_1 , офіційно непрацюючого, неодруженого, раніше судимого вироком Оболонського районного суду міста Києва від 01.02.2021 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:
07.08.2021 приблизно о 16:00 ОСОБА_3 перебував у приміщенні магазину «Галерея ДЕКО Дрім Таун», що розташований в ТРЦ «Дрім Таун» у місті Києві (просп. Оболонський, 21б), де у нього виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яке належить ТОВ «Епіцентр К» (), вчиненого повторно.

Надалі, реалізуючи свій вищевказаний злочинний умисел, того ж дня, в той же час та в тому ж місці, впевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та в тому, що він діє таємно, ОСОБА_3 умисно з корисливих мотивів з метою власного збагачення взяв зі стелажу з товаром майно, належне яке належить ТОВ «Епіцентр К» (), а саме набір постільної білизни: КПБ 2,0 «Cristal» (підк. 200*220 1 шт, 220*240 1 шт, нав. 50*70 2 шт) 130 г/м2 100% бав. сатин 250 ТС, одна одиниця (арт. 51976618), вартістю 1149,45 грн без урахування ПДВ, який помістив у сумку, що була при ньому того дня.

Виконавши всі дії, які ОСОБА_3 вважав необхідними для таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, не розрахувавшись за вищевказане майно, останній вийшов за лінію кас, однак свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівником охорони магазину.

Внаслідок вчинення злочину в разі доведення його до кінця ОСОБА_3 міг спричинити майнову шкоду ТОВ «Епіцентр К» () на загальну суму 1 149,45 грн (без урахування ПДВ).

Представник потерпілого ТОВ «Епіцентр К» ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 135 КПК України, у судове засідання не з`явився. Водночас, останній звернувся на адресу суду із заявою про розгляд кримінального провадження за його відсутності, при призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 поклався на розсуд суду. Відтак на підставі положень ст. 55, ч. 1 ст. 325 КПК України суд прийняв рішення про завершення судового розгляду за відсутності представника потерпілого ТОВ «Епіцентр К» ОСОБА_5 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, щиро розкаявся, повністю підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини. Зокрема, обвинувачений дав суду показання про те, що дійсно він 07.08.2021, перебуваючи у приміщенні магазину «Галерея ДЕКО Дрім Таун», що розташований в ТРЦ «Дрім Таун» у місті Києві (просп. Оболонський, 21б), вирішив викрасти набір постільної білизни. Переконавшись у тому, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, він підійшов до стелажу з товаром, звідки взяв товар набір постільної білизни, який поклав у сумку, що була при ньому того дня та, несплативши за нього, направився до виходу з магазину, однак був зупинений охоронцем. При визначенні виду та розміру покарання просив суд суворо не карати, зазначивши, що в майбутньому стане на шлях виправлення, більше не буде вчиняти протиправних дій.

Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчинення злочину.

У зв`язку з повним визнанням обвинуваченим ОСОБА_3 своєї винуватості у вчиненому, враховуючи те, що останній не оспорює обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності його позиції, враховуючи позицію представника потерпілого, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу, а також процесуальних рішень, що стосуються долі речових доказів у кримінальному провадженні, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому, судом роз`яснено сторонам кримінального провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

З огляду на викладене, розгляд кримінального провадження проводився стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 в межах пред`явленого йому обвинувачення. При встановлених обставинах, суд вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчиненні закінченого замаху на викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за обставин, коли останній виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» слід звернути увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Разом із тим, із системного аналізу положень ст. 23 КПК України та ст. 65 КК України слідує, що питання про наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, вирішується судом у нарадчій кімнаті на підставі безпосередньо досліджених доказів.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким, дані про особу обвинуваченого, котрий формально позитивно характеризується за місцем проживання, офіційно непрацевлаштований, однак працює неофіційно, неодружений, за даними наявної документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога, а також під наглядом у лікаря-психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність, є раніше судимим.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття з огляду на те, що ОСОБА_3 в ході судового провадження висловив самозасудження своєї кримінально караної поведінки та зазначив про готовність нести кримінальну відповідальність за вчинення злочину.

Обставину, що обтяжує покарання, про яку зазначено в обвинувальному акті, «рецидив злочинів» відповідно до ст. 67 цього Кодексу, суд не враховує з огляду на наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 19.09.2019 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 360 грн. Цього ж дня ОСОБА_3 відбув покарання у виді штрафу за цим вироком.

Водночас, обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 01.02.2021 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин. 24.06.2021 ОСОБА_3 знятий з обліку Оболонського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області по відбуттю покарання у виді громадських робіт.

01.07.2020 набрав законної сили Закон України від 22.11.2018 №2617-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень».

Статтею 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Пунктом 1 частини першої статті 67 КК України рецидив злочинів визначено як обставину, що обтяжує покарання. Водночас, суд не враховує вказану обставину при призначенні покарання як загальний рецидив з огляду на санкцію ч. 1 ст. 309 КК України, а також на положення статей 5, 12, п. 21 ст. 89 КК України. Крім того, суд не враховує зазначену обставину як спеціальний рецидив з огляду на застереження, що містяться ч. 4 ст. 67 КК України, зокрема про те, що в разі, якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом ч. 4 ст. 67 цього Кодексу суд позбавлений підстав враховувати рецидив злочинів при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Враховуючи принципи законності, справедливості та обґрунтованості покарання, а також характер і спосіб вчинення злочину, причини внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, та те, що ОСОБА_3 повторно вчинив закінчений замах на злочин проти власності, який відноситься до категорії нетяжких, також враховуючи особу обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність таких, що його обтяжує, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі в межах санкції норми закону, яка передбачає відповідальність за вчинене.

Умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. При цьому, статтею 76 цього Кодексу визначено коло обов?язків, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Враховуючи вищевказані обставини у кримінальному провадженні в сукупності з розміром матеріальної шкоди, яку ОСОБА_3 міг спричинити в разі доведення злочину до кінця, зваживши на ставлення останнього до вчиненого, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки вважає, що виправлення останнього можливе без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, оскільки, на переконання суду, виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні на стадії досудового та судового провадження не обирався, інші заходи забезпечення не застосовувались.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись положеннями статей 100, 369-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд,
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речовий доказ: набір постільної білизни: КПБ 2,0 «Cristal» (підк. 200*220 1 шт, 220*240 1 шт, нав. 50*70 2 шт) 130 г/м2 100% бав. сатин 250 ТС, одна одиниця (арт. 51976618), який передано представнику потерпілого ТОВ «Епіцентр К» ОСОБА_5 на відповідальне зберігання, залишити потерпілому за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження вироку визначено ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1