Номер провадження: 11-кп/813/2101/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 23.07.2021 якою було відмовлено у затвердженні угоди про визнання винуватості та повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000766 від 10.06.2021 відносно:
ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянки України, не працюючої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
- обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 302, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 303 КК України;
ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одесі, громадянки України, не працюючої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
- обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 302, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 303КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції було відмовлено у затвердженні угоди про визнання винуватості та повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000766 від 10.06.2021 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 302, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 303 КК України.
Мотивуючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вказував на те, що викладаючи формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прокурор зазначив в обвинувальному акті відомості про інших осіб, які можливо ідентифікувати та які діяли спільно з останніми у створеній злочинній організації та щодо яких обвинувальний акт не містить зазначення чи повідомлено цим особам про підозру та чи наявний щодо них обвинувальний вирок, що є неприпустимим та суперечить принципу презумпції невинуватості.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 зазначив, що оскаржувана ухвала в частині повернення обвинувального акту є необґрунтованою і незаконною з огляду на наступне:
-обвинувальний акт може бути повернутий прокурору лише у випадку його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, окрім того, повернення обвинувального акту передбачає не його формальну невідповідність вимогам закону, а наявність у нього таких недоліків, які об`єктивно перешкоджають суду призначити судовий розгляд;
- обвинувальний акт у вказаному провадженні повністю виповідає вимогам ст. 291 КПК України, а його повернення із зазначених в оскаржуваній ухвалі підстав призведе до порушення розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України;
- формулювання обвинувачення є виключним повноваженням органу досудового розслідування, а суд не може давати вказівки прокурору як необхідно викласти фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення;
- викладені в оскаржуваній ухвалі недоліки обвинувального акту не можуть вважатися такими, що свідчать про його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України та не є підставою для його повернення;
На підставі викладеного, прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 23.07.2021 та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, водночас, захисник та обвинувачені не заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Положеннями ст. 2 КПК України передбачено, що одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.
Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт.
Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду 1-ої інстанції про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не відповідає вимогам п. 5) ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки в ньому безпідставно зазначені прізвища та ініціали інших осіб, які діяли спільно з обвинуваченими. Разом з тим, з обвинувального акту не вбачається, чи повідомлено вказаним особам про підозру, чи наявний щодо них обвинувальний вирок.
Дійсно, формулювання обвинувачення є виключним повноваженням органу досудового розслідування. Хоча п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК і не містить вимог, яким саме чином в обвинувальному акті слід наводити відомості стосовно інших співучасників при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та при формулюванні обвинувачення, проте такі відомості мають бути зазначені з дотриманням загальних засад кримінального провадження.
Водночас, ч. 5 ст. 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Апеляційний суд зазначає, що чинний КПК України, зокрема ст.ст. 17, 20, 21, 22 КПК України та міжнародні стандарти у галузі судочинства, вказують на неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий розгляд.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
З огляду на конституційно-правову та кримінальну засаду презумпції невинуватості є юридичний факт вчинення злочину, а тому беручи до уваги положення ст.17 КПК України, у яких реалізується положення ст.129 Конституції України, особа не може вважатися такою, що вчинила кримінальне правопорушення при відсутності обвинувального вироку щодо неї, який набрав законної сили.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ця презумпція вважається порушеною, якщо судове рішення відображає думку про винуватість особи у вчиненні злочину до того, як її вину буде доведено відповідно до закону. При цьому навіть за відсутності офіційних висновків достатньо деякого припущення, що суд розглядає особу як винувату («Мінеллі проти Швейцарії» (Minelli v. Switzerland), п. 37; «Нераттіні проти Греції» (Nerattini v. Greece), п. 23; «Діду проти Румунії» (Didu v. Romania), п. 41). Попереднє висловлення судом такої думки неминуче порушує презумпцію невинуватості («Нестак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), п. 88; «Гарицкі проти Польщі» (Garycki v. Poland), п. 66).
Колегія суддів наголошує, що встановлені судом щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 фактичні обставини справи, не можуть вважатися встановленими щодо інших осіб, прізвища, ініціали, яких зазначені в обвинувальному акті і потребують окремого дослідження при розгляді справи відносно цих осіб.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурором ОСОБА_6 були долучені супровідні листи до Приморського райсуду м. Одеси, відповідно до яких з Офісу Генерального прокурора були направлені для розгляду обвинувальні акти відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 окрім того був долучений вирок Приморського райсуду м. Одеси від 26.07.2021, який набрав законної сили.

Колегія суддів приймає до уваги посилання прокурора ОСОБА_6 відносно того, що вироком Приморського райсуду м. Одеси, від 26.07.2021 була затверджена угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та двома обвинуваченими, посилання на прізвища яких міститься в обвинувальному акті.

Водночас, зазначений вирок був ухвалений після постановлення оскаржуваної ухвали, окрім того, оскаржуваний вирок ухвалений не відносно всіх осіб, які зазначені в обвинувальному акті.

Той факт, що до Приморського райсуду м. Одеси були направлені для розгляду обвинувальні акти відносно інших осіб, які зазначені в обвинувальному акті та з якими також укладені угоди на думку апеляційного суду не спростовують необґрунтованість зазначення в обвинувальному акті ідентифікуючих відомостей про інших осіб, які не є обвинуваченими в рамках даного кримінального провадження.

На переконання апеляційного суду, зазначення в обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, вчинення іншою, крім обвинуваченого, особою, яка фактично на даний час не притягується до кримінальної відповідальності в даному провадженні суперечить передбаченим ст.ст. 2, 7 КПК завданням кримінального провадження та загальним засадам кримінального провадження, зокрема забезпеченню до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, а тому є незаконним.
Системний аналіз зазначених норм Основного Закону України та КПК, а також правова позиція Верховного Суду України в Постанові ВСУ від 03.03.2016 у справі №5-347 кс15, вказують на те, що навіть незважаючи на непреюдиційність обвинувального акту, питання вини іншого співучасника має бути доведено в іншому кримінальному проваджені.
Апеляційний суд приймає до уваги посилання прокурора відносно того, що у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 цього Кодексу, водночас зауважує, що з оскаржуваної ухвали вбачається, що за твердженням сторін у вказаному кримінальному провадженні проведені всі слідчі та розшукові дії, у зв`язку з чим на думку апеляційного суду суд першої інстанції обґрунтовано перейшов до перевірки обвинувального акту вимогам КПК України для встановлення можливості його призначення до судового розгляду.
Водночас, оскільки судом вірно була встановлена невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України та неможливість призначення його до судового розгляду, апеляційний суд не встановивши безумовних підстав для скасування оскаржуваної ухвали приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Керуючись ст.ст. 2, 17, 24, 290, 315, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 23.07.2021 якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000766 від 10.06.2021 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 302, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 303 КК України та ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 302, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 303 КК України повернутий прокурору для усунення недоліків залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4