ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2856/21 Справа № 210/2141/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі
відеоконференції),
захисника ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 вересня 2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ст. 263-1 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 вересня 2021 року було продовжено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 12 листопада 2021 року із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 659 100 (шістсот пятдесят девять тисяч сто) гривень кожному, з покладенням попередньо вказаних обов`язків у випадку внесення застави.
Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 інкриміновано злочини, які вчинені проти громадської безпеки за попередньою змовою групи осіб, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Суд першої інстанції зробив висновок, що враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у інкримінованих злочинах, обвинувачені можуть переховуватися від суду, впливати на свідків, які на даний час не допитані, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню або вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції врахував, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мають постійне місце мешкання, на обліку у лікаря нарколога не перебувають, раніше не судимі, а також, що ОСОБА_8 має матір, яка є інвалідом 2 групи по зору, однак, вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, які суд першої інстанції оцінив у сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту або особистого зобовязання.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що прокурором не доведено та не надано доказів, які б підтверджували наявність ризиків, які передбачені п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачена зникне від органів досудового розслідування або суд, перешкоджатиме кримінальному провадженню, скоїть інше кримінальне правопорушення, буде впливати на свідків у кримінальному провадженні, а також не обґрунтовано неможливість застосування шодо обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу.
Захисник вважає, що суд першої інстанції, не надав належної оцінки особі обвинуваченої ОСОБА_7 , яка має постійне місце мешкання, має родину (батька, мати, сестру), на обліку у лікаря нарколога не перебуває, раніше не судима.
Також, захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_8 , в якій просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту або особистого зобовязання.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що прокурором не було доведено належним чином наявність хоча б одного з передбачених законодавством ризиків, які не підтверджуються жодними доказами, й не обґрунтовано неможливість застосування шодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Захисник зазначає, що у ОСОБА_10 наявні міцні соціальні звязки, а саме - має матір, що є інвалідом 2 групи, він має постійне місце проживання, на обліку в наркологічному відділенні не знаходиться, раніше не судимий.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ст. 263-1 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, тому колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , оскільки такий запобіжний захід не відповідає ступеню тяжкості злочинів, у яких вони обвинувачуються.

Колегія суддів вважає, що з метою ухилення від кримінальної відповідальності, враховуючи суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , вони можуть вдатись до спроб переховуватись від суду, впливати на свідків, які на даний час не допитані, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню або вчинити інше кримінальне правопорушення, тому ризики, передбачені п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, є цілком обґрунтованими і реально існують.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи захисника стосовно того, що обвинувачена ОСОБА_7 має постійне місце проживання, має родину, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, а також те, що ОСОБА_10 має міцні соціальні звязки, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, раніше не судимий, оскільки наявність та міцність соціальних зв`язків і дані, що характеризують обвинувачених, не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст.177 КПК України. Ці обставини існували і на момент вчинення інкримінованого обвинуваченим злочину, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в їх поведінці.
Колегія суддів зазначає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.
Колегія суддів не вбачає істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали, тому вважає, що у задоволенні апеляційних скарг необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 вересня 2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ст. 263-1 КК України залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 вересня 2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ст. 263-1 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4