Справа № 442/3978/20
Провадження № 1-кп/442/69/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 листопада 2021 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,

законного представника малолітнього свідка ОСОБА_8 ,

свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

фахівця із соціальної роботи ДМЦ соціальної служби ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000701 від 26.04.2020 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дрогобич Львівської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого на АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, військовозобов`язаного, раніше не судимого
про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
26.04.2020 року біля 20.00 год ОСОБА_4 ,знаходячись біля входу в Арт-клуб «82100», що в м.Дрогобич, Площа Ринок, 23, в ході раптово виниклого конфлікту, на грунті особистих неприязних відносин, які виникли між ним та ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення останньому тілесних ушкоджень, умисно наніс удар рукою в область щелепи справа ОСОБА_7 , від чого останній отримав тілесне ушкодження у вигляді перелому кута нижньої щелепи справа без суттєвого зміщення, що по ступеню тяжкості відносяться до категорії середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснив суду, що 26.04.2020 року між 19-00 та 20-00 годинами перебував неподалік свого під`їзду на лавці, де розмовляв із сусідом ОСОБА_10 . Поблизу, на дитячому майданчику гралися діти. Неподалік вигулювалося його щеня, яке не мало ще й місяця. Сиділо в траві, та ще навіть невпевнено пересувалося. Від них не відходило. Спиртного не вживали. Обвинувачений і сам розводить та має собаку.
Несподівано підійшов обвинувачений, і почав кричати, що песик покусав чи то настрашив його дитину. Несподівано наніс удар рукою в праву нижню частину щелепи і втік. Був в неадекватному стані, явно під дією якогось препарату. Вони з колегою зателефонували в поліцію, ті приїхали зафіксували подію та відібрали у них покази. Це було в суботу, а в понеділок дали скерування до травматолога і стоматолога. В рентгенкабінеті написали, що є тріщина в щелепі і його поклали в лікарню. Там він пробув місяць із трубочками та шиною, відчував болі та дискомфорт.
Допитана в судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_9 (донька обвинуваченого) в присутності законного представника своєї матері ОСОБА_8 та фахівця із соціальної роботи Дрогобицького міського центру соціальних служб ОСОБА_11 , пояснила суду таке. Песик вчепив її за ногу, а вона побігла додому та розповіла про це мамі і татові. Дядько не бачив, що його песик зробив їй боляче. Як пожалілася, то тато пішов сваритись із дядьком та ще з одним чоловіком. У них дома теж є пес.
Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_10 пояснив суду що 26.04.2020 року між 19-00 та 20-00 годинами повертався додому і у дворі зустрів потерпілого, який є його сусідом та однокурсником. Біля нього була невеличка собачка, яка бавилась неподалік. Присіли на лавку поговорити, але несподівано до них підійшов із криком обвинувачений із претензіями, що песик вкусив чи настрашив його дитину. Вони намагались йому пояснити, що то цуценя і не було жодної небезпеки, що вони були тут поруч і нічого такого навіть не помітили. Однак обвинувачений раптово наніс потерпілому удар в щелепу, відскочив та побіг в напрямку будинку. Вийшов вже коли приїхала поліція. Не вибачався, хоча йому й пропонувалося, був у ненормальному стані. Потерпілий ходив із шиною на обличчі, говорити не міг.
Обвинувачений в судовому засіданні пояснив, що до інциденту перебував на балконі своєї квартири із товаришем та дружиною. Донька на подвір`ї бавилася у пісочниці і він почув як вона плаче. Вискочив з балкона, забрав її та відніс додому. І вийшов назад пояснити двом мужчинам свої претензії. Можливо, що із вживанням ненормативної лексики. Потерпілий відвів його в сторону і своїм чолом штовхнув його в чоло, а потім із вживанням матюків сказав, йому за змістом, що йому все рівно його дитина. І тоді обвинувачений вдарив його долонею. Сліди від зубів собаки бачив у дитини на нозі однак не зафіксував їх.
Визнав, що штовхнув потерпілого, шкодує, бо це було емоційно. Казав, що просив пробачення і пробував компенсувати витрати, однак безрезультатно. В дебатах та останньому слові повідомив, що визнає вину та кається.
Незважаючи на невизнання вини під час досудового розслідування, її невизнання під час судового слідства та визнання вже під час завершальних стадій судового процесу, вина обвинуваченого доводиться наступними доказами по справі:
- Показами потерпілого та свідка ОСОБА_10 , які є послідовними та не суперечать одні одним. Такі описують хід розвитку події кримінального правопорушення та участь у ній усіх її учасників;
- Показами неповнолітнього свідка ОСОБА_9 , яка також ствердила, що батько повернувся на двір і сварився із дядьками;
- Показами самого обвинуваченого, хоча й у своїй інтерпретації ходу розвитку конфлікту ним же й спровокованого;
-Висновком експерта за №261, за яким у потерпілого виявлене тілесне ушкодження;

-Висновком експерта за №175, за яким у потерпілого виявлене тілесне ушкодження;

-Даними протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 28.05.2020 року;

-Даними протоколу огляду предметів від 28.05.2020 року;

-Рапортом працівника Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області про отримання повідомлення від ОСОБА_7 щодо факту нанесення йому тілесних ушкоджень;

-Рапортом чергового Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області Сидора про отримання повідомлення від ЦРЛ м.Дрогобича Мельничук про поступлення потерпілого до медичного закладу;

-Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 12.06.2020 року;

-Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 12.06.2020 року;

-Записом слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_10 на ДВД диску;

-Записом слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_7 на ДВД диску.

Твердження обвинуваченого про те, що потерпілий відводив його кудись в сторону та ще й першим спровокував, ударивши чолом, суд вважає такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за скоєне та оправдання своїх незаконних дій. Покази в цій частині не підтверджено жодним іншим доказом, дослідженим в судовому засіданні. Більше того, покази обвинуваченого навіть в менш значних деталях не відповідають показам неповнолітнього свідка його доньки. Вона повідомила суду, що самостійно побігла додому та розповіла мамі і татові, а обвинувачений пояснював, що вискочив із балкона та приніс її додому. За таких обставин суд позбавлений можливості сприймати заяву обвинуваченого про визнання ним вини та його каяття щирими. Така направлена виключно на пом`якшення його відповідальності за скоєне. Тобто, від часу надходження справи до суду майже півтора року тому, обвинувачений всіма можливими та неможливими методами перешкоджав розгляду справи, негативно ставився до потерпілого та з ненавистю дивився та висловлювався до нього на його адресу. А тому, й не вживав жодних заходів для відшкодування шкоди. Навіть, якщо сприймати за дійсне твердження сторони захисту, про те що заявлені потерпілим збитки не підйомні фінансово для обвинуваченого, то намагань сплатити хоча б їх частину суду також не доведено. Позов прокуратури не сплачено в тому числі.

Суд вважає, що дії ОСОБА_4 по епізоду обставин спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, правильно кваліфіковано на досудовому розслідуванні за ч.1 ст.122 КК України, що в судовому засіданні не заперечувалось як обвинуваченим так і іншими учасниками судового розгляду.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, те, що він на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, посередню характеристику за місцем проживання, перебування на утриманні неповнолітньої дитини, вчинення правопорушення щодо особи старшої за віком з надмірною вагою, яка позбавляла потерпілого можливості захисту і що було очевидним для обвинуваченого.

При цьому обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, не встановлено.
З урахуванням наведеного, аналізу особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, встановлених судом конкретних обставин події, оцінки поведінки обвинуваченого як до так і після вчинення злочину, суд вважає, що ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції інкримінованої статті КК України. Виправні роботи до нього не застосовуються, оскільки такий офіційно не працює. А тому слід застосувати покарання у виді обмеження волі у мінімальному розмірі, що є необхідне та достатнє для його виправлення. При цьому для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, пропонованої стороною обвинувачення, суд підстав не вбачає.
Розглядаючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 , суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
З долучених до позовної заяви копій товарних чеків вбачається, що вартість медикаментів на лікування потерпілого складає 1175,26 грн, що підлягає відшкодуванню у повному обсязі.
Разом з тим, за змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
При визначенні розміру моральної шкоди, завданої потерпілому діями обвинуваченого, суд враховує характер правопорушення, ступінь вини обвинуваченого, глибину фізичних страждань, які зазнав потерпілий після отриманих тілесних ушкоджень, вимушеність змін у повсякденному житті. При цьому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Відтак вважає, що до задоволення підлягає розмір моральної шкоди в сумі 50 000 грн, що відповідатиме ступеню страждань цивільного позивача.
Разом з тим, підлягає задоволенню цивільний позов Дрогобицької окружної (на час подання місцевої) прокуратури Львівської області про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь Дрогобицької міської ради витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 в КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради в сумі 6714 грн, оскільки такі підтверджені довідкою КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» за №618 від 28.05.2020 року та визнані стороною захисту в повному обсязі.
Прокуратурою не заявлялося клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Судових витрат не має.
З речовими доказами слід поступити у відповідності до ст.100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -
ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України і призначити йому покарання 1 (один) рік обмеження волі.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 1175,26 грн (одну тисячу сто сімдесят п`ять гривень 26 копійок) завданої матеріальної шкоди та 50 000 (п`ятдесят тисяч) завданої моральної шкоди.
В задоволені решту позову - відмовити.
Цивільний позов Дрогобицької окружної (на час подання місцевої) прокуратури Львівської області до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на лікування потерпілого задоволити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь Дрогобицької міської ради 6714 (шість тисяч сімсот чотирнадцять) гривень витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 в КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради.
Речовий доказ - медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_7 згідно постанови слідчого від 28.05.2021 року, з набранням вироку законної сили, повернути КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.
Засудженому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1