УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0002338, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.06.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365-2 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
06 серпня 2021 року прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002338 від 16.06.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365-2 КК України, про арешт майна, а саме: нежилого приміщення (в літері А) загальною площею 278,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п`ятнадцять), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає про те, що у провадженні Шевченківського УП ГУНП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002338 від 16.06.2021 по факту підроблення документів та протиправного заволодіння нежитловими приміщеннями, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365-2 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що службові особи ПАТ «Фітобанк» реалізували нежитлові приміщення в АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , в АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , в АДРЕСА_9 , в АДРЕСА_10 , в АДРЕСА_11 , в АДРЕСА_12 , фізичним та юридичним особам по заниженим цінам, права вимоги по кредитним договорам на які належить ТОВ «ФК Капітал Джірінг».

10.06.2016 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПУАТ «Фітобанк» проводили перевірку правочинів за кредитними операціями. За даною перевіркою було встановлено незаконність вибуття з власності неплатоспроможного Банку майна за нікчемними правочинами за заниженими цінами та на умовах, що не відповідають внутрішнім документам Банку.?

Так нежитлове приміщення, загальною площею 278,6 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , майнове право на нерухоме майно належить ТОВ «ФК КАПІТАЛ ДЖІРІНГ» на підставі договору № GL22N019274/3 купівлі-продажу майнових прав від 04.03.2021.

Допитаний як свідок директор ТОВ «ФК «КАПІТАЛ ДЖІРІНГ» ОСОБА_5 , повідомив, що їхнє товариство заключили ряд договорів з ПАТ «Фідобанк». Після підписання даних договорів товариство отримало права на нежилі приміщення. Після цього дізналися, що даними нежитловими приміщення незаконно заволоділи особи, а саме: нежиле приміщення ( в літері А) загальною площею 278,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п`ятнадцять), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, право власності на яке виникло у Продавця на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.09.2007, посвідченого ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, та зареєстрованого в реєстрі за №1393 та було припинено на підставі Договору іпотеки від 02.11.2015, посвідченого ОСОБА_7 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстр №7868, незаконно придбала - ОСОБА_8 , На даний час власник - ОСОБА_4 .

Згідно змісту клопотання, про незаконні дії ОСОБА_8 свідчить, те, що тимчасовою адміністрацією було повідомлено про нікчемність договору іпотеки укладеного 02.11.2015 року, але 04.01.2017 нежиле приміщення було зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 04.01.2017 року. Вищевикладене свідчить про незаконне оформлення у власність ОСОБА_4 нежилого приміщення ( в літері А) загальною площею 278,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п`ятнадцять), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, на підставі підроблених документів, внаслідок чого вказане приміщення протиправно вибуло із власності.

Постановою старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 від 12.07.2021 нежиле приміщення ( в літері А) загальною площею 278,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п`ятнадцять), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00 , відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Таким чином, беручи вищезазначені обставини, в органу досудового розслідування виникла необхідність накладення арешту на вищезазначене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, а тому прокурор звернувся з зазначеним клопотанням про арешт майна.

Прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав з мотивів наведених у ньому та просив його задовольнити.

Враховуючи те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт не було тимчасово вилучене та розгляд справи без власника майна є необхідним з метою забезпечення арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про розгляд вищевказаного клопотання без повідомлення про його розгляд власника майна.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вислухавши думку прокурора, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України регламентовано, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів (п. 1); спеціальної конфіскації (п. 2); конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (п. 3); відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4).

Зі змісту клопотання та доданих до нього копій матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове розслідування у ньому здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365-2 КК України.

При цьому, прокурор у клопотанні просить накласти арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Разом з тим, аналіз наданих в розпорядження слідчого судді матеріалів, свідчить про те, що прокурором не доведено правових підстав для арешту вказаного майна, можливість використання їх як доказу в кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

При цьому, прокурором в судовому засіданні не доведено та в матеріалах клопотання відсутні об`єктивні дані, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження та, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора.

Клопотання прокурора фактично ґрунтується на заяві представника ТОВ «ФК «Капітал Джірінг», доводи якої є достатніми для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, разом з тим підлягають подальшій перевірці в ході проведення відповідних слідчих і процесуальних дій. Втім, до клопотання прокурора не долучено відповідних документів з матеріалів кримінального провадження, не надані вони і прокурором в судовому засіданні.

Отже, на даний час розгляду клопотання про арешт майна відсутні об`єктивні підстави для висновку про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Окрім того, в розпорядження слідчого судді не надано доказів про відповідність вказаного майна вимогам ст.98 КПК України. При цьому, ані зі змісту клопотання про арешт майна, ані з інших матеріалів кримінального провадження, які долучені до клопотання, не вбачається які саме ознаки майна вказують на його відповідність критеріям, визначеним у статті 98 КПК України.

Так, посилання прокурора на те, що майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та має доказове значення у ньому, без посилання на підтверджуючі документи та належного обґрунтування, не є безумовною підставою вважати таке майно речовим доказом у кримінальному провадженні.

В даному випадку слід звернути увагу й на рішення ЄСПЛ у справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007, у якому зазначено про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна причина.

Отже, з наявних у розпорядженні слідчого судді, матеріалів не вбачається належного обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, а також можливості використання вказаного майна як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, слід звернути увагу на рішення ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

З огляду на все вищенаведене, слідчий суддя з урахуванням принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку, що клопотання прокурора про арешт майна слід залишити без задоволення.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И Л А :
Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0002338, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.06.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365-2 КК України, про арешт майна, а саме: нежиле приміщення (в літері А) загальною площею 278,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п`ятнадцять), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), залишити без задоволення.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголосити 17 серпня 2021 року о 08 год. 20 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1