КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/2351/2021 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового
засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0002244 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 05.02.2021 щодо обвинуваченої,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Російської Федерації Оренбургської області радгоспу ім. Горького, громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженої, із середньою освітою, працюючої директором ТОВ «Янсер ЛТД», раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
представника потерпілої ОСОБА_11 ,
захисника ОСОБА_8
обвинуваченої ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 05.02.2021 ОСОБА_7 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.
На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного основного та додаткового покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Цивільний позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 12211,84 грн. (дванадцять тисяч двісті одинадцять грн. 84 коп.) в якості відшкодування майнової шкоди та 100000,00 грн. (сто тисяч грн. 00 коп.). в якості вішкодування моральної шкоди, всього: 112211,84 грн. (сто дванадцять тисяч двісті одинадцять грн. 84 коп).
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 суму процесуальних витрат, пов`язаних з оплатою допомоги представника потерпілого в розмірі 17850,00 (сімнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 703,68 грн.

Вирішено долю речових доказів.
Згідно вироку, 15.02.2016 приблизно о 10:00 год., водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 , рухалась по асфальтобетонному покриттю проїзної частини вул. Б.Гаріна зі сторони вул. Радченка в напрямку проспекту Лобановського в м. Києві, де дорога має дві смуги руху в попутному напрямку, позначені дорожньою розміткою 1.5, 1.14.1 та дорожніми інформаційно-вказівними знаками 5.35.1 та 5.35.2 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України). Перебуваючи на нерегульованому пішохідному переході перехрестя вул. Б.Гаріна з проспектом Лобановського в м. Києві, водій ОСОБА_7 , будучи неуважною, неправильно відреагувала на зміну дорожньої обстановки, не переконавшись в відсутності на нерегульованому пішохідному переході пішохода ОСОБА_10 , яка переходила проїзну частину по розмітці 1.14.1 ПДР України, справа наліво відносно руху її автомобіля, розпочала рух транспортного засобу, при цьому не надавши перевагу в русі пішоходу, грубо порушуючи вимоги п.п. 1.5., 2.3. (б, 10.1, 18.1. ПДР України, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_10 . Внаслідок виникнення дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження різного виду та була госпіталізована до КМКЛ №4 для надання медичної допомоги.
Згідно висновку судово-медичної (комісійної) експертизи №221-2016/о від 18.11.2016 встановлено, що у ОСОБА_10 були виявленні наступні тілесні ушкодження: синець з садном на задній поверхні правого ліктьового суглобу; синці на внутрішній поверхні правого колінного суглобу, на передній поверхні лівого колінного суглобу; закрита травма правої гомілки: розрив великогомілково-малогомілкового синдесмозу, підшкірний крововилив з припухлістю м`яких тканин, на переднє-внутрішній поверхні правої гомілки від верхньої третини до рівня гомілково-ступневого суглобу з переходом на тильно-внутрішньо-задню поверхню правої ступні в проекції п`яткової кістки та проксимальних відділів 1-2 плеснових кісток.
Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупих предметів, могли утворитись 15.02.2016 при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався з пішоходом).
В даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля марки «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , вимогам пункту 10.1, 18,1 ПДР України.
Під час руху водій автомобіля марки «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , допустила порушення вимог наступних пунктів Правил дорожнього руху України:
- 1.5 ПДР України, згідно якого «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
- 2.3. «б» ПДР України, згідно якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
- 10.1 ПДР України, згідно якого «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
- 18.1 ПДР України, згідно якого «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».
Порушення водієм автомобіля марки «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 10.1, 18.1 Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

На даний вирок суду захисником обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 , подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 05.02.2021 щодо ОСОБА_12 та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з недоведеністю в діянні обвинуваченої складу кримінального правопорушення.
Апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції містять істотні суперечності та не відповідності фактичним обставинам справи, вирок суду є помилковим.
Зазначає, що суд першої інстанції послався на відеозйомку ДТП з камер відеоспостереження, що саме внаслідок виникнення дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження різного виду та була госпіталізована до KMKJ1 №4 для надання медичної допомоги.
Не погоджуючись з такими твердженнями суду, захисник вказує, що такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, адже, з наявного відеозапису вбачається, що коли потерпіла та інший пішохід підійшли до пішохідного переходу, на пішохідному переході вже знаходився автомобіль ОСОБА_7 , передньою частиною виїхавши за межі переходу. Захисник наголошує на тому, що автомобіль виїхав на вільний пішохідний перехід за декілька секунд до появи пішоходів. А пішохід жінка, не дочекавшись, коли автомобіль звільнить пішохідний перехід, пройшовши між пішоходом чоловіком та автомобілем намагалась обійти машину спереду, і в той час, коли потерпіла знаходилась біля правого переднього крила автомобіля, майже одночасно водій автомашини, впевнившись, що перед машиною відсутні будь-які перешкоди розпочала рух, здійснюючи маневр повороту направо. Саме в цей момент автомобіль переднім правим крилом та надколісною аркою ( згідно протоколу огляду місця події) зачепив потерпілу, від чого вона впала.
Захисник наголошує на тому, що автомобіль ОСОБА_12 на момент, коли потерпіла підійшла до пішохідного переходу знаходився безпосередньо на пішохідному переході, передньою частиною виїхавши за межі переходу, що підтверджується протоколом огляду відеозапису від 01.03.2016, показаннями свідка ОСОБА_13 , та показаннями обвинуваченої ОСОБА_12 . Більш того, сама потерпіла ОСОБА_10 про це вказувала в суді, проте, двічі головуючий перебивав потерпілу, підказував їй, може автомобіль знаходився перед пішохідним переходом, але потерпіла знову, втретє зазначила, що коли вона підійшла до перехрестя, автомобіль ОСОБА_12 стояв безпосередньо на пішохідному переході, передньою частиною трохи виїхавши за межі переходу, і це відображено на вищезазначеному відеодиску з камери зовнішнього спостереження.
Крім того, захисник вказує, що суд у вироку послався на висновки судової автотехнічної експертизи та дійшов висновку про порушення ОСОБА_14 п. 10.1, 18.1 ПДР України. Разом з тим, допитаний під час судового розгляду експерт ОСОБА_15 суду вказав, що відеозапис події ДТП він при проведенні експертизи не дослідував. Суд послався на те, що експерт вказав, що на момент проведення дослідження йому було достатньо вихідних даних для дачі висновків, проте, це не відповідає дійсності, а є лише фантазією суду. Вказує, що у зв`язку з тим, що диск не досліджувався експертами, захисником під час судового розгляду заявлялось клопотання про призначення автотехнічної експертизи, проте, судом безпідставно в цьому було відмовлено. На думку захисника, висновком такої експертизи, куди було б надано і наявний у провадженні диск з відеозаписом події, було б встановлено відсутність в діях обвинуваченої ОСОБА_7 порушення вимог ПДР,
Адвокат ОСОБА_8 , також посилається на значні суперечності в медичній документації а саме, вказує, що суд першої інстанції послався лише на висновок судово- медичної (комісійної) експертизи №221-2016/о від 18.11.2016, при цьому не взявши до уваги два попередні висновки. Згідно матеріалів справи потерпіла ОСОБА_10 була госпіталізована до КМКЛ №4, однак це не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки як зазначала сама потерпіла і це відображено в матеріалах експертизи, остання від госпіталізації відмовилась, звернулась самостійно до лікарні лише наступного дня 16.02.2016. Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_10 була надана довідка (дата номер відсутні, міститься в матеріалах справи) комунального не комерційного підприємства «Консультативно- діагностичний центр» Подільського району м. Києва, філія №1 (адреса місця знаходження м. Київ, вул. Мостицька, 9) відповідно до якої, ОСОБА_10 знаходилась на лікуванні у ортопеда-травматолога і невролога з 16.02.2016 р. по 09.03.2016. Разом з тим, відповідно до завіреної належним чином фотокопії історії пологів Новік О.М. №801 наданої Київським міським пологовим будинком №2 (адреса місця знаходження м. Київ, вул. Мостицька, 11) на адвокатський запит, остання була госпіталізована до вищезазначеного пологового будинку також саме 16.02.2016 о 17:25 (палата №2) знаходилась по 23.02.2016, діагноз: «вагітність II 27-28 тиж. Загроза передчасних пологів». Жодних процедур або лікування стосовно травмованої ноги не проводилось, пацієнтка отримувала лише вітаміни, згідно історії хвороби. Тому апелянт, звертає увагу на неможливість одночасного лікування в двох лікарнях, та зазначає, що вказане суттєве протиріччя не враховано судом, що на думку захисника беззаперечно перешкодило встановленню істини по справі. Крім того, суд першої інстанції у вироку посилається на покази потерпілої, а саме: «31 травня 2016 в Інституті хірургії у потерпілої були виявлені компресійні переломи та повний розрив зв`язок гомілки, з чим також не погоджується апелянт, оскільки єдиний документ від 31.05.2016 на який послався експерт у своєму висновку №221-2016/0 від 18.11.2016 це «Консультативний висновок спеціаліста №1615649 із ДУ «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П. Рамаданова НАМИ України», який датовано 31.05.2016 вже після половів потерпілої, через два з половиною місяці після ДТП і він відсутній в матеріалах судової справи, даний факт не враховано судом як суттєву обставину, що беззаперечно перешкодило встановленню істини в справі. Крім того, апелянт, вказує що неодноразово звертав увагу головуючого, па аркуш №3 вищезазначеної історії пологів ОСОБА_10 №801, на якому міститься копія «Ренгенологического исследования» ОСОБА_10 з клініки «Медіком» за підписом лікаря рентгенолога ОСОБА_16 від 15.02.2016 та висновок №221-2016/0 від 18.11.2016 «Консультативний висновок спеціаліста №1615649 із ДУ «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П. Рамаданова НАМИ України», який був виготовлений через два з половиною місяці після ДТГІ, вказані протиріччя ніяким чином не досліджені судом першої інстанції та залишилися поза увагою суду, що призвели до ухвалення незаконного, необґрунтованого та необ`єктивного судового рішення.
Крім того, на думку захисника, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що надані квитанції про звернення ОСОБА_10 до ревмоцентру 22.04.2016 (228 грн.) 24.05.2016 (228 грн.), 10.08.2016 (240 гри.) та направлення останньої до медичного центру «Клініка сучасної ревматології» з метою проведення ультразвукової діагностики ніяким чином не пов`язані з наслідками ДТП, оскільки в додатках відсутні будь-які висновки стосовно проведеного обстеження, так ОСОБА_10 зверталась до ревмоцентру, але який діагноз, що виявили в результаті обстеження невідомо. Також, апелянт звертав увагу суд першої інстанції на висновок експерта КМК бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_17 № 773/е від 08.04.2016, копія якого була долучена, як до матеріалів кримінального провадження, так і експерту, без будь-якого клопотання про його приєднання, тому апелянт заявляв клопотання про визнання цього дослідження недопустимим доказом, однак головуючим у першій інстанції даний факт було проігноровано, та ніяким чином не досліджено факт недопустимості даного доказу, тобто, на думку апелянта, знову залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного обґрунтованого та об`єктивного судового рішення. Зрештою і експерт ОСОБА_18 у своєму висновку №160/Е від 15.09.2016, також посилається на фотокопію УЗД (ультразвукове дослідження) ТОВ «Ревмоцептр» від 26.02.2016 на ім`я ОСОБА_10 .
Оскільки, всі вищезазначені експерти в своїх висновках посилались на одні і ті самі методичні матеріали та протоколи і на фотокопію УЗД (ультразвукове дослідження) ТОВ «Ревмоцентр» від 26.02.2016 надали різні висновки стосовно ступеню тяжкості, апелянтом, в зв`язку з необхідністю усунення протиріч в висновках експертів неодноразово заявлялось клопотання про виклик експертів ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 в судове засідання для допиту останніх в якості свідків, ОСОБА_8 неодноразово завозив до канцелярії КМК бюро судово-медичної експертизи судові виклики, але на жодні судові виклики експерти не з`явились, а суд на вимогу захисту не скористався своїм, передбаченим ч. 1 ст. 327 КПК України правом, винесенням ухвали про привід свідків. Не допит експертів в суді, на переконання захисника, перешкодив суду забезпечити повноту судового розгляду та вплинув на постановлення передчасного рішення щодо винуватості обвинуваченої.
Апелянт вважає, що судом першої інстанції не було звернуто уваги на те що, дорожньо-транспортна пригода трапилась 15.02.2016 приблизно о 09:30 год. на перехресті проспекту Лобановського та вул. Радченко в м. Києві, разом з тим всі чеки (41 чек) та квитанції надані суду 21.11.2016, на які посилається позивачка, як на витрати пов`язані з проведенням діагностики, консультацій та придбання ліків датовані з 10.05.2016 по 12.10.2016, основна маса квитанцій припадає на 11.05.2016коли відбулись пологи у потерпілої, і ніяким чином не пов`язані з травмованою ногою, тому в апелянта склалось враження, що пологи відбулись виключно в результаті ДТГІ і обвинувачена ОСОБА_7 повинна відшкодувати всі витрати пов`язані саме виключно з пологами потерпілої, такої думки і головуючий, зазначивши у вироку про стягнення з ОСОБА_7 12211,82 грн. майнової шкоди.
Також апелянт не погоджується і з сумою моральної шкоди, яка нічим не обґрунтована, і на переконання апелянта є надуманою, та в судовому засіданні потерпілою ніяким чином не пояснена. Крім того, не зрозуміло, покладення витрат на обвинувачену стосовно S-подібного грудо- поперекового сколіозу, на який страждає потерпіла впродовж значного проміжку свого життя до ДТП. Зрештою, як зазначає в апеляційній скарзі адвокат на його запит до ПП «Клініка Медіком» було отримано відповідь №166 від 31.05.2018 за підписом директора ПП «Клініка Медіком» ОСОБА_21 в якій зокрема зазначено: «правоохоронні органи м. Києва не отримували в медичному центрі ПП «Клініка Медіком» оригінали медичної документації, а саме: цифрову рентгенографію та результати обстеження ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 », і таким чином, на думку апелянта, вищезазначена, найбільш інформативна медична документація не була предметом дослідження судово-медичних експертів .
Таким чином апелянт вказує, що вирок суду підлягає скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого.
Вважає, що судом першої інстанції при постановленні рішення були допущені істотні порушення кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому вирок суду підлягає скасуванню.

На апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , представником потерпілої ОСОБА_10 - адвокатом ОСОБА_11 , подано заперечення, в яких останній вважає що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, оскільки судом першої інстанції за результатами судового розгляду, під час якого було допитано обвинувачену, потерпілу, свідка, експертів, надано оцінку їх висновкам, оглянуто відеозаписи місця події, досліджені письмові докази сторони обвинувачення, розглянуто ряд клопотань сторони захисту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши досліджені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до висновку щодо винуватості ОСОБА_7 у вчинені порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Вважає, що Солом`янський районний суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, як вчинення порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
При цьому, суд першої інстанції ретельно дослідивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності і надавши їм належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав винною ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України, забезпечив сторонам, у тому числі, захисту, усі можливості для реалізації своїх прав у судових засіданнях, у межах кримінального процесуального закону. Вказує, що обвинувачена ОСОБА_7 своєї вини в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні не визнала, проте, яким чином потерпіла ОСОБА_10 на нерегульованому пішохідному переході опинилася під колесами її автомобіля і отримала тілесні ушкодження суду так і не пояснила, хоча факт керування нею указаним автомобілем не оспорює.
Зазначає, що медичні документи про лікування потерпілої ОСОБА_10 в медичних закладах м. Києва після дорожньо-транспортної пригоди, на підставі яких проведено зазначені судово-медичні експертизи, отримані слідчим у передбаченому КПК України порядку, що підтверджується відповідними матеріалами справи, та переконливо свідчать про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Вважає, безпідставними в апеляційній скарзі, посилання захисника ОСОБА_8 на те, що головуючим суддею ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні всіх без винятку заявлених впродовж п`яти років (насправді 3 роки 10 місяців) слухання справи клопотань сторони захисту, оскільки ряд клопотань було задоволено.
Представник потерпілої звертає увагу, на те що обвинувачена ОСОБА_7 у населеному пункті допустила одночасне порушення декількох пунктів ПДР України, створивши серйозну загрозу життю здоров`ю не тільки потерпілій ОСОБА_10 , а й плоду в утробі матері, що призвело до загрози передчасних пологів, що підтверджено медичними документами, вказані дії призвели до настання у потерпілої середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Зазначені обставини свідчать про підвищений ступінь їх суспільної небезпечності та психічне ставлення обвинуваченої ОСОБА_7 до вчиненого злочину, яке виразилося в тому, що вона, дбаючи насамперед про себе для уникнення несприятливих наслідків, продемонструвала крайню байдужість до життя травмованої нею людини, залишивши місце ДТП. Крім того, після дорожньо-транспортної пригоди минуло більше 5 років, проте ОСОБА_22 завдані збитки не відшкодувала і навіть не вживає будь-яких заходів з цього приводу, що свідчить про її небажання спокутувати свою вину.
Також, в запереченнях представник потерпілої, обґрунтовує цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди, та підтверджує долученими копіями відповідних листків призначень лікарів, фіскальних та товарних чеків на придбання ліків, медичних виробів, оплати медичних послуг та інших медичних документів. Щодо моральної шкоди, то представник зазначає, що така сума обмовлена характером та обсягом страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла ОСОБА_10 після дорожньо- транспортної пригоди будучи вагітною; тривалими переживаннями за загрозу передчасних пологів та самими пологами в такому стані, за здоров`я народженої дитини. Крім цього, шкода обумовлена і тяжкістю змін у життєвих стосунках, часом та зусиллями необхідними для відновлення попереднього стану. Також, представник потерпілої не погоджується з доводами захисника щодо повторного дослідження доказів та допиту експертів, оскільки вказані питання стороною захисту вже ставились та суд першої інстанції надав оцінку кожному доводу з відповідним мотивуванням. До цього ж, захисником не обґрунтовано те, чому указані в апеляційній скарзі докази досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.
Вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, і навів у вироку сукупність доказів, перевірених під час судового розгляду, які з точки зору достатності та взаємозв`язку, правильно покладено в обґрунтування висновків про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, що спростовує доводи обвинуваченої та її захисника про відсутність у її діях складу кримінального правопорушення. Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення. При цьому, судом обґрунтовано застосовано до обвинуваченої вимоги ст. 49 КК України та звільнено її від покарання.
Переконаний, що доводи захисника обвинуваченої, зазначені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, тому просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 05.02.2021 щодо обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу з урахуванням доповнень до неї, думку обвинуваченої, яка підтримала позицію захисника, прокурора, потерпілу та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про те, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку обґрунтований сукупністю досліджених в судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.
Зокрема, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України підтверджуються детальними та послідовними показаннями допитаної в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілої ОСОБА_10 , яка показала, що 15 лютого на перехресті: просп. Лобановського - вул. Гаріна побачивши, що автомобіль, який повертав праворуч зупинився на пішохідному переході та переконавшись, що даний автомобіль її пропускає, почала рух пішохідним переходом, однак автомобіль рушив та здійснив на неї наїзд. Від удару вона впала спочатку на спину, потім на правий бік. Однак, обвинувачена не зупинилася і продовжила рух, під час якого переїхала їй ногу спочатку переднім, потім заднім колесом. Від травм вона втратила свідомість, і якийсь чоловік витягнув її на тротуар.
Потім викликали швидку допомогу та її доставили в лікарню. В травмпункті лікар не радив робити рентген, оскільки в них старе обладнання. До лікарні приїхала обвинувачена ОСОБА_7 , вона оплатила перевезення потерпілої до «Юніклініки» та «Медикома». В клініці «Медиком» переломів виявлено не було. Вже вдома потерпілу оглянув лікар та порадив лягти в лікарню для запобіганню викидня, бо вона була вагітною. 16 лютого її було госпіталізовано до лікарні, де пізніше вона народила дитину.
Зазначила, що 31 травня 2016 року в Інституті хірургії у неї були виявлені компресійні переломи та повний розрив зв`язок гомілки.
Свідок ОСОБА_23 , який був випадковим перехожим на місці ДТП, в судовому засіданні під час судового розгляду в суді першої інстанції підтвердив, що 15 лютого 2016 року, був свідком того, як на просп. Лобановського, автомобіль Mini Cooper, збив потерпілу, яка рухалась по пішохідному переходу. При цьому свідок вказав, що Mini Cooper стояв на початку пішохідного переходу, трохи заїхавши на нього і коли потерпіла вийшла на пішохідний перехід, автомобіль поїхав та вдарив потерпілу боком, яка впала і, її ноги потрапили під машину. Він хотів витягнути потерпілу з-під машини, проте ОСОБА_7 натиснула педаль акселератора та переїхала ногу потерпілій.
Такі показання потерпілої та свідка, суд першої інстанції дослідивши в порядку передбаченому кримінальним процесуальним законом, безпосередньо сприймаючи їх під час судового засідання, обґрунтовано визнав допустимими та достовірними, оскільки вони є логічними, послідовними і такими, що узгоджуються як між собою, так і з іншими, долученими до матеріалів кримінального провадження і безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами, які доповнюють один одного та в своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.
Так, відповідно до відомостей, що містяться в протоколі огляду ДТП від 15.02.2016, на місці ДТП виявлений автомобіль «Міні Купер» НОМЕР_2 (Т.1, а.с.157-161).
Згідно із даними відеозапису та протоколом перегляду відеозапису, автомобіль марки «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 , виїхав на перехрестя вул. Б . Гаріна з проспектом В. Лобановського в місті Києві, зупинився в межах нерегульованого пішохідного переходу, надаючи перевагу в русі транспортним засобам, які рухались по проспекту В. Лобановського в місті Києві. Позаду вказаного автомобіля, зупиняється ще два транспортних засоби. В цей момент, з правої сторони, до краю проїзної частини підходить два пішоходи, чоловік та жінка. Зупинившись перед пішохідним переходом, вказані пішоходи впевнились в тому, що автомобілі перебувають в нерухомому стані, після чого продовжили перетин проїзної частини вул. Б. Гаріна в межах нерегульованого пішохідного переходу, з права на ліво відносно т/з, в темпі спокійної ходи. В той момент, коли жінка перебувала навпроти передньої правої частини автомобіль марки «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 , водій даного транспортного засобу розпочав рух та маневр повороту праворуч, та здійснив наїзд на пішохода. Пішохід від контакту з транспортним засобом впав, однак водій автомобіля продовжив рух та здійснив на неї наїзд, перехожі допомогли підвестись, після чого автомобіль зупинився, та водій побіг до місця вчинення наїзду (т.1, а.с. 162, 168-169).
Відповідно до висновку експерта від 04.08.2016 № 568ат, водій автомобіля «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом виконання вимог пунктів: 10.1; 18.1 Правил дорожнього руху України. На момент проведення дослідження експерту не відомі будь-які причини технічного характеру, які б завадили водію автомобіля «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 діяти у відповідності до вимог пунктів: 10.1; 18.1 Правил дорожнього руху України, отже в її діях, експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам зазначених пунктів Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом виконання вимог пунктів: 10.1; 18.1 Правил дорожнього руху України, тому, з технічної точки зору, причиною даної дорожньо- транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимогам пунктів: 10.1; 18.1 Правил дорожнього руху України (Т.1 , а.с 189-195);
У судовому засіданні експерт Київського міського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_15 підтвердив зазначений висновки та пояснив, що під час експертизи дійсно наявний у провадженні відеозапис не досліджував, однак на момент проведення дослідження йому було достатньо вихідних даних.
Згідно із висновком експерта № 773/Е від 08.04.2016 до 19.04.2016, 15 лютого 2016 року у ОСОБА_10 мали місце легкі тілесні ушкодження. Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупого предмету(тів), могли утворитись в термін вказаний у постанові, тобто 15.02.2016 при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався з пішоходом). Таким чином, між подіями транспортної травми від 15.02.2016 та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_10 є прямий причинно-наслідковий зв`язок (т.1 а.с.229-234)
Відповідно до висновку експерта № 1604/Е від 15.09.2016-04.10.2016, у ОСОБА_10 мали місце легкі тілесні ушкодження та тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Характер, морфологія та локалізація даних тілесних ушкоджень свідчать про те, що вони могли утворитися в процесі різних фаз транспортної травми (травма пішохода при зіткнення його з транспортом, який рухався). Морфологічні властивості виявлених тілесних ушкоджень дозволяють вважати спроможними термін їх утворення у строк, вказаний у описовій частині постанови, тобто 15.02.2016, знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з транспортною травмою (т.2 а.с. 1-12)
Згідно висновку експертів за результатами проведення комісійної судово-медичної експертизи № 221-2016/о від 11.10.2016-18.11.2016, дані судово-медичного обстеження та наданої медичної документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 15.02.2016 у гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мали місце такі ушкодження:синець з садном на задній поверхні правого ліктьового суглобу;синці на внутрішній поверхні правого колінного суглобу, на передній поверхні лівого колінного суглобу; закрита травма правої гомілки: розрив великогомілково-малогомілкового синдесмозу, підшкірний крововилив з припухлістю м`яких тканин, на переднє-внутрішній поверхні правої гомілки від верхньої третини до рівня гомілково-ступневого суглобу з переходом на тильно-внутрішньо-задню поверхню правої ступні в проекції п`яткової кістки та проксимальних відділів 1 -2 плеснових кісток.
Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупих предметів, могли утворитись в термін вказаний у постанові, тобто 15.02.2016 при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався з пішоходом).
Як відображено на відео зйомці подій ДТП камерами відеоспостереження, в момент первинного контакту з транспортним засобом, ОСОБА_10 перебувала у вертикальному положенні тіла, відбувалось тильне розгинання правої стопи з ротацією її назовні.
Таким чином, між подіями транспортної травми від 15.02.2016 та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_10 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.
Морфологічні властивості виявленого розриву синдесмозу дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаної структури так і відновлення функції правої гомілки, буде спостерігатися у строк понад 21 добу, та саме з цього строку, обчислювати тривалість розладу здоров`я, як критерію визначення ступеню тяжкості. Тому, вказана закрита травма правої гомілки за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу відповідно п. п. 2.2.1/в. та 4.6. «Правил».
Відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції по місцю утворення синців та саден, у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Саме тому, виявлені тілесні ушкодження, відносяться до легкого тілесного ушкодження.(т.2 а.с.16-39)
Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції експерт Київського міського клінічного бюро СМЕ ОСОБА_24 , який очолював експертну комісію при проведенні комплексної судово-медичної експертизи, повністю підтвердив всі висновки та вказав, що вони відповідають дійсності, а також пояснив, що розрив виник 15 лютого (чи до 15 лютого), але враховуючи дані відеозапису, це сталося саме 15 лютого 2016 року. Також, експерт вказав, що під час проведення експертизи експертам було надано знімки, які було зроблено в день травмування. Для висновку було достатньо рентген знімків та відео ДТП.
Наведений комплекс доказів судом першої інстанції належним чином досліджено та детально викладено у вироку, їм надана відповідна оцінка, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності та їх достатності. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей, а тому суд правильно обґрунтував ними обвинувачення ОСОБА_7 та вірно кваліфікував дії за ч.1 ст. 286 КК України.
Також, судом першої інстанції, за результатами судового розгляду, правильно дана оцінка показанням обвинуваченої ОСОБА_7 щодо її невинуватості у вчиненні ДТП і порушенні правил дорожнього руху та визнано такі показання сумнівними,оскільки вони суперечать всім іншим, зібраним в справі та дослідженим в ході судового розгляду, доказам.
Доводи захисника з приводу того, що автомобіль під керуванням ОСОБА_7 , ще до появи пішоходів, знаходився на пішохідному переході, передньою частиною, виїхавши за межі переходу, не впливає на доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 , так як визначальним фактором для визначення відповідальності водія за наслідки дорожньо-транспортної пригоди є об`єктивна можливість виявити небезпеку і технічна можливість уникнути спричинення цих наслідків, яка у обвинуваченої ОСОБА_7 була, оскільки, при суворому дотриманні вимог п.10.1, 18.1 ПДР України, обвинувачена мала змогу уникнути дану дорожньо-транспортної пригоду. Про це свідчить і висновок експерта від 04.08.2016 № 568ат, у якому чітко зазначено, що в ситуації, що склалась на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Mini Cooper», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинна була керуватись вимогам пунктів: 10.1; 18.1 Правил дорожнього руху України та мала технічну можливість запобігти ДТП, і саме не відповідність дій ОСОБА_7 вимогам зазначених пунктів, в даній дорожній ситуації, з технічної точки і стала причиною виникнення даної ДТП.
З даного висновку експерта від 04.08.2016 № 568ат вбачається, що предметом дослідження експерта були вихідні дані, які містилися, зокрема, у постанові про призначення експертизи та матеріали кримінального провадження №0002244, і таких даних для проведення експертизи було достатньо, про що підтвердив допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_15 , такий висновок експерта цілком узгоджуються з іншими доказами по справі, в тому числі і з показаннями потерпілої та свідка, тому у колегії суддів, відсутні підстави вважати, що зазначений висновок є необ`єктивним або зроблений усупереч вимогам статей 101, 102 КПК України.
Твердження захисника про те, що при наявності у експерта відеозапису події ДТП, було б встановлено відсутність в діях обвинуваченої ОСОБА_7 порушення вимог ПДР, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки такі твердження є лише суб`єктивною думкою сторони захисту, яка спростовується сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів.
Окрім того, під час апеляційного розгляду, колегією суддів за клопотанням сторони захисту було досліджено відеозапис з місця ДТП від 15.02.2016, згідно якого автомобіль марки «Mini Cooper», виїхавши на перехрестя, зупинився в межах нерегульованого пішохідного переходу, надаючи перевагу в русі транспортним засобам, які рухались по проспекту В. Лобановського в місті Києві. В цей момент, з правої сторони, до краю проїзної частини підійшли два пішоходи та зупинились перед пішохідним переходом, впевнившись в тому, що автомобілі перебувають в нерухомому стані, продовжили, в темпі спокійної ходи, перетин проїзної частини вул. Б. Гаріна в межах нерегульованого пішохідного переходу. В момент, коли жінка - пішохід перебувала навпроти передньої правої частини автомобіль марки «Mini Cooper», водій даного транспортного засобу розпочав рух та маневр повороту праворуч, та здійснив на неї наїзд. Отже, з даного відеозапису чітко вбачається, що водій автомобіля ОСОБА_7 перед початком руху та зміною його напрямку не переконалась у безпечності свого маневру, не надала на нерегульованому пішохідному переході, перевагу пішоходу,яка почала рух через проїзну частину, в момент коли її автомобіль вже стояв, на пішохідному переході та здійснила наїзд на потерпілу. При цьому, потерпіла, перед початком руху впевнилась у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, розпочала перехід проїзної частини у спеціально відведеному для цього місці, в той час коли автомобіль обвинуваченої, хоч і знаходився на пішохідному переході, проте перебував в нерухомому стані, що, на переконання колегії суддів, безумовно свідчить про те, що в дорожній обстановці, яка склалася, ОСОБА_7 порушила вимоги п. 10.1; 18.1 Правил дорожнього руху України, що стало причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з наслідками, що настали.
При цьому доводи захисника про те, що ОСОБА_7 перед початком руху впевнилась, що перед машиною відсутні будь-які перешкоди, не може свідчити про дотримання ОСОБА_7 ПДР, оскільки пішоходи мають перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вони ступили на перехід, а тому водій транспортного засобу зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, та відповідно реагувати на її зміну, в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека і лише переконавшись, що на пішохідному переході ( в його межах) немає пішоходів продовжити (відновити) рух, крім того перед початком руху, перестроювання та будь - якою зміною напрямку руху повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а не зупинившись на пішохідному переході та здійснюючи маневр повороту, лише впевнитись у відсутності перешкод безпосередньо перед автомобілем.
Твердження захисника про те, що суд першої інстанції у вироку послався лише на висновок судово - медичної (комісійної) експертизи №221-2016/о від 18.11.2016, не взявши до уваги два попередні висновки, є безпідставними, оскільки з оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції в ході судового розгляду не лише дослідив та взяв до уваги висновок експерта № 773/Е від 08.04.2016 до 19.04.2016, висновок експерта № 1604/Е від 15.09.2016-04.10.2016 та висновок експертів за результатами проведення комісійної судово-медичної експертизи № 221-2016/о від 11.10.2016-18.11.2016, а й дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначені висновки повністю узгоджуються між собою та іншими обставинами кримінального провадження, а тому вони обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку, будь-яких сумнівів у правильності та об`єктивності таких висновків, колегією суддів не встановлено.
Посилання сторони захисту на те, що судом першої інстанції не було враховано, що висновок експертів за результатами проведення комісійної судово-медичної експертизи № 221-2016/о від 18.11.2016 грунтується лише на «Консультативному висновку спеціаліста №1615649 ДУ «Інститут нейрохірургії ім.. акад.. А.П. Радаманова НАМН України, який датований 31.05.2016 вже після пологів потерпілої, та через два з половиною місяці після ДТП і він відсутній в матеріалах справи, що перешкодило встановленню істини у справі, колегія суддів вважає неспроможними з огляду на наступне.
Як вбачається з висновку експертів № 221-2016/о від 18.11.2016 вихідними даними дослідження експертів були ксерокопії висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №395/Ж, висновку експерта № 773/Е від 08.04.2016 до 19.04.2016, висновку експерта № 1604/Е від 15.09.2016-04.10.2016, історія пологів №194, №2131, медична картка амбулаторного хворого №437/2015, довідка №19 від 22.02.2016 із травмпункту Подільського району м. Києва, довідка №985 від 15.02.2016 із травмпункту КМКЛ №4, заключення лікаря ортопеда травматолога із Клініки «Медіком», дані огляду лікарів ортопеда від 16.02.2016, 24.02.2016, 26.02.2016, 02.03.2016, 04.03.2016, 09.03.2016, невролога від 24.02.2016, 04.03.2016, 04.05.2016, 30.05.2016, 13.05.2016, окуліста від 25.02.2016, історія пологів №801, протокол УЗО вагітної в ІІІ триместрі із UNIКлініки, УЗД органів черевної порожнини із UNIКлінікивід 15.02.2016, рентгенографія із МД Клініка МЕДІКОМ від 15.02.2016, дані щодо первинного огляду вагітної від 16.02.2016 та з зав. ОТБ від 17.02.2016 , історія пологів №194, індивідуальна карта вагітної породіллі №1107/28 із КМП КДЦ Подільського району, УЗД із ТОВ «Ревмоцентр» від 26.02.2016, 24.05.2016, 10.08.2016, довідка лікаря невролога від 04.05.2016, довідка №87042 із ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України від 06.05.2016, консультативне заключення із КМП Подільського району м. Києва, МРТ грудного відділу хребта із Діагностичного центру ТОВ «ДЦ «Медекс» від 29.05.2016, МРТ головного мозку із Діагностичного центру ТОВ «ДЦ «Медекс» від 29.05.2016, МРТ попереково-крижового відділу хребта із Діагностичного центру ТОВ «ДЦ «Медекс» від 29.05.2016, Консультативний висновок спеціаліста №1615649 ДУ «Інститут нейрохірургії ім.. акад.. А.П. Радаманова НАМН України, від 31.05.2016, СД-диск відео зйомки події ДТП камерами відеоспостереження.
Таким чином, всупереч доводам сторони захисту, висновок експертів за результатами проведення комісійної судово-медичної експертизи № 221-2016/о від 18.11.2016 грунтується на комплексі наданої медичної документації та даних судово-медичного обстеження, які експерти сприймали безпосередньо. У висновку зазначено матеріали, які використовувались при проведенні експертизи, а також зазначено коли, де, ким та на якій підставі проведені експертизи, місце і час проведення експертизи. Експерти були попереджені про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків у суді, невиконання інших обов`язків. У ході дослідження було надано відповіді на всі поставлені на вирішення експертизи питання, а тому об`єктивних підстав не довіряти результатам експертизи та вважати її висновки недостовірними, колегія суддів не вбачає.
Щодо відсутності в матеріалах провадження консультативного висновку спеціаліста №1615649 ДУ «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П. Радаманова НАМН України, то колегія суддів зауважує.
Відповідно до висновку про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 січня 2020 року в справі № 754/14281/17, відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або при здійсненні судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.
Як вбачається з матеріалів провадження, під час дослідження вищевказаних висновків експерта в суді першої інстанції сторона захисту не заперечувала законності отримання матеріалів, на підставі яких вони були зроблені, та не порушувала питання про необхідність надання стороні захисту цих матеріалів, втому числі і консультативного висновку спеціаліста №1615649 ДУ «Інститут нейрохірургії ім.. акад.. А.П. Радаманова НАМН України, для ознайомлення з їх змістом. Більш того, в своїй апеляційній скарзі захисник посилається на те, що в завіреній належним чином фотокопії історії пологів ОСОБА_10 №801, яка була надана на адвокатський запит, на 3 аркуші, міститься консультативний висновок спеціаліста №1615649 ДУ «Інститут нейрохірургії ім.. акад.. А.П. Радаманова НАМН України, що беззаперечно вказує на ознайомлення захисником з таким документом. Окрім того, згідно звукозапису судового засідання від 12.12.2019, сторона захисту заперечила проти долучення до матеріалів справи, представником потерпілого, оригіналів документів історії хвороби, зазначивши, що наявні копії не викликають сумнів у їх достовірності.
Те, що правоохоронні органи не отримували медичну документацію в медичному центрі ПП «Клініка Медіком» не може свідчити, що така документація не була предметом дослідження судово-медичних експертів, оскільки такі документи, як зазначає сам захисник, містились в історії пологів ОСОБА_10 , яку слідчим було отримано у визначеному законом порядку.
Будь-яких порушень порядку отримання наданих експертам для дослідження медичних документів, колегією суддів не встановлено, експертне дослідження проведене із дотриманням процесуального порядку його призначення та проведення, а тому доводи апеляції захисника в цій частині є неспроможними.
Посилання захисника на те, що потерпіла ОСОБА_10 здійснювала лікування та обстеження через значний проміжок часу після ДТП жодним чином не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_7 , адже не спростовує того, що потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, саме 15 лютого 2016 рокувнаслідок ДТП, яка сталася через порушення обвинуваченою правил безпеки дорожнього руху, що підтверджується висновками наведених вище експертиз, які ґрунтуються на основі повного та всебічного дослідження, як обставин ДТП, так і медичної документації потерпілої, та які повністю підтвердили, безпосередньо допитані в судовому засіданні суду першої інстанції експерти Київського міського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_15 , та Київського міського клінічного бюро СМЕ ОСОБА_24 , який очолював експертну комісію при проведенні комплексної судово-медичної експертизи.
Те, що потерпіла ОСОБА_10 , яка на момент ДТП перебувала в стані вагітності та чекала на дитину, звернулась за медичною допомогою до медичного закладу КНП «КДЦ» Подільського району м. Києва, де перебувала на лікуванні та одночасно перебувала на огляді у лікарів Київського міського пологового будинку №2, жодним чином не ставить під сумнів обґрунтованість оскаржуваного вироку, і з урахуванням сукупності зібраних по справі та належним чином досліджених доказів, свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги захисника про те, що зазначені обставини перешкодили встановленню істини по справі.
Не свідчать про неповноту судового розгляду і посилання захисника про відхилення судом першої інстанції ряду клопотань сторони захисту, з огляду на те, що всі клопотання сторони захисту були вирішені судом першої інстанції із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, з прийняттям відповідних рішень, що відображено в журналах судового засідання та підтверджуються звукозаписами цих засідань. Такі рішення є достатньо обґрунтованими, при цьому відмова суду першої інстанції в призначенні автотехнічної експертизи, мотивована тим, що наявний висновок експерта від 04.08.2016 № 568ат, є належним та обґрунтованим, не викликає сумнівів у його правильності, містить вичерпні відповіді на порушені перед експертом питаннями, а також не суперечать іншим матеріалам справи, а навпаки цілком узгоджуються з ними, а тому підстави для задоволення клопотання сторони захисту були відсутні. При цьому, судом першої інстанції було задоволено клопотання захисника та допитано в судовому засіданні експертів ОСОБА_15 та ОСОБА_24 , які підтвердили свої висновки та надали вичерпні відповіді на поставлені їм питання, а тому потреби у роз`ясненні висновків експертиз всіма експертами суд першої інстанції не мав, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні такого клопотання. Отже, відмова в задоволенні клопотання про призначення експертизи та допиті всіх експертів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності проведення цих дій.
При перевірці матеріалів кримінального провадження, будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування вироку суду не встановлено, а сукупність зібраних у справі та належним чином досліджених у судовому засіданні доказів, які доповнюють один одного та у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, на переконання колегії суддів повністю спростовують доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності в діянні обвинуваченої ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо неправильного вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 , колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, із застосуванням норм ЦПК України.
Частина 1ст. 116 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи в результаті яких дій (бездіяльності) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції, врахував тяжкість наслідків вчиненого кримінального правопорушення, які вплинули на здоров`я потерпілої, яка на момент дорожньо - транспортної пригоди перебувала на 6 місяці вагітності, характер і обсяг моральних та фізичних страждань, яких зазнала потерпіла внаслідок протиправної поведінки обвинуваченої (тривалими переживаннями за загрозу передчасних пологів та самими пологами в такому стані) та керуючись засадами виваженості та розумності, дійшов обґрунтованого та справедливого висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_7 100 000 грн. на користь потерпілої ОСОБА_10 у рахунок відшкодування моральної шкоди, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 12 211, 84 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, адже, з матеріалів кримінального провадження, зокрема, долучених до позовної заяви чеків та накладних вбачається, що суд першої інстанції, частково задовольняючи позов потерпілої в цій частині (в позовній заяві ставилось питання про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 16683 грн. 37 коп., а долучались чеки на суму 25945 грн.), врахував виключно розмір понесених потерпілою витрат на лікування та придбання медичних препаратів, взявши до уваги лише підтверджені витрати, які потерпіла понесла, у зв`язку з наслідками, які настали в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до наявних в матеріалах кримінального провадження документів, а тому обґрунтовано стягнув в рахунок відшкодування матеріальної шкоди лише 12 211, 84 коп. Відповідно до довідки про підтвердження матеріальної шкоди вбачається, що всі медичні препарати, придбані потерпілою ОСОБА_10 , згідно чеків, долучених до позовної заяви та проведені спеціалізовані дослідження були оплачені та проведені виключно за рекомендаціями лікарів ортопеда та невролога, та ніяким чином не стосуються витрат, пов`язаних з пологами, як на те вказує в апеляційній скарзі захисник. При цьому, початок інтенсивного лікування потерпілою отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень лише в травні 2017 року потерпіла пояснила тим, що проведення такого лікування раніше було несумісним у зв`язку з перебуванням її в стані вагітності, і такі твердження залишились неспростованими.
Таким чином, доводи захисника про неправильне вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 та про відсутність доказів, які б підтверджували факт понесення нею затрат спричинених внаслідок ДТП, є безпідставними.
Покарання обвинуваченій ОСОБА_7 призначено з дотриманням вимог ст. 50, 65 КК України в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, і враховуючи, що на момент винесення вироку сплили строки давності, передбачені ст. 49 КК України, а обвинувачена не надала згоду на закриття кримінального провадження на цій підставі, суд першої інстанції обґрунтовано призначив їй покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік, і на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, звільнив обвинувачену від призначеного основного та додаткового покарання.
Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, щовирок суду першої інстанції, як законний та обґрунтований, має бути залишено без змін, а апеляційна скарга захисника щодо його скасування - без задоволення.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 05.02.2021 щодо ОСОБА_7 за ч. 1ст. 286 КК України без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
__________ _______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4