Справа № 758/896/20
Провадження № 1-кп/758/807/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.10.2021 м. Київ
Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючої-судді ОСОБА_1
за участю :
секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції із ДУ «Темнівська виправна колонія №100» у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003981 від 11.11.2019 за обвинуваченням
ОСОБА_7 ? ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Старобільськ Луганської області, громадянина України, непрацевлаштованого, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
07.02.2006 Артемівським районним судом м. Луганськ за ч.1 ст. 122, ч.3 ст. 296, ст.70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільненого з іспитовим строком 2 роки.
11.05.2007 Артемівським районним судом м. Луганськ за ст. 128 КК України до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі та 04.02.2010 звільненого по відбуттю строку покарання.
20.01.2012 Артемівським районним судом м. Луганськ за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією частини належного йому майна, та звільненого 04.05.2018 з Суходольської ВК № 36 по відбуттю строку покарання;
28.04.2020 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В :
У невстановлений досудовим слідством час та місці з невстановленою досудовим слідством особою (матеріали відносно якого виділені в окреме провадження), вступили у злочинну змову спрямовану на заволодіння чужим майном шляхом обману. Володіючи особистими даними особи ОСОБА_5 , у ОСОБА_7 та невстановленої особи виник умисел на заволодіння грошовими коштами, шляхом обману.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння шляхом обману чужим майном, невстановлена досудовим слідством особа, 10.11.2019 о 20 год 30 хв зателефонувала на стаціонарний телефон до ОСОБА_5 та повідомила, що донька останнього стала учасницею дорожньо-транспортної пригоди та через її вину в лікарні опинився чоловік, який потребує термінового лікування, для чого необхідно передати грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США.
ОСОБА_5 зазначив, що не має такої суми грошових коштів, та повідомив, що може дати лише 2000 доларів США, на що невстановлена особа погодилася.
В подальшому невстановлена особа повідомила ОСОБА_7 про необхідність забрати грошові кошти в сумі 2000 доларів США, за місцем мешкання ОСОБА_5
10.11.2019 приблизно о 21.00 год. ОСОБА_7 , діючи до того ж повторно, прибув за місцем мешкання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_3 , та представившись працівником правоохоронного органу, висловив вимогу ОСОБА_5 передати йому обумовлені в телефонній розмові грошові кошти в сумі 2000 доларів США. В свою чергу, ОСОБА_5 сказав, що має намір поїхати разом з ОСОБА_7 до лікарні, щоб особисто передати грошові кошти на лікування.
В цей момент, ОСОБА_7 підтвердив факт обізнаності ситуації яка склалася, та повідомив ОСОБА_5 , що постраждалий від ДТП чоловік помер, та грошові кошти необхідні для не порушення кримінального провадження відносно доньки ОСОБА_5 .
Після цього ОСОБА_5 будучи введеним в оману, передав ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 2000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 10.11.2019 складає 49 040 грн.
В подальшому ОСОБА_7 разом з грошовими коштами ОСОБА_5 залишив приміщення квартири та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 2000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 10.11.2019 складає 49 040 грн.
Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні умисних дій, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно та за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та розповів про обставини скоєного злочину так, як зазначено в обвинувальному акті. Пояснив, що 10.11.2019 невідома йому особа запропонувала попрацювати кур`єром, він згодився, сказали назватися вигаданим іменем та поїхати забрати кошти, що він і зробив. При цьому, потерпілому представився працівником правоохоронного органу та підтвердив ситуацію, раніше повідомлену по телефону щодо необхідності надання коштів. Крім того, визнав позовні вимоги потерпілого ОСОБА_8 викладені у цивільному позові про стягнення матеріальних збитків в сумі 49,040 грн.
Таким чином, обвинувачений, не оспорюючи час, місце, спосіб вчиненого кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, мотив і мету, форму вини за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 190 КК України, вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, запевнив, що зробив для себе належні висновки.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні заявив цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 заподіяної матеріальної шкоди внаслідок вчинення щодо нього кримінального правопорушення, просив суд стягнути з обвинуваченого на його користь 49,040 грн., що еквівалентно сумі у 2000 доларів США, які ОСОБА_5 , будучи введеним в оману, передав ОСОБА_7 . Крім того, вказав, що стосовно покарання покладається на розсуд суду.
З`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
Суд, заслухавши обвинуваченого ОСОБА_7 та дослідивши всі наявні матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що вина останнього у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно та за попередньою змовою групою осіб, є доведеною поза розумним сумнівом.
Таким чином, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно та за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України.
Згідно з ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Крім цього, у рішенні «Ізмайлов проти Росії» Європейський суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , згідно вимог ст. 67 КК України, суд враховує рецидив злочину.
Суд приймає до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України (в редакції, що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення) відноситься до злочинів середньої тяжкості, ступінь реалізації злочинного наміру, ставлення ОСОБА_7 до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та щирому каятті.
Крім цього, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше неодноразово судимий та станом на дату ухвалення вироку має непогашені судимості, на даний час перебуває в установі виконання покарань, відбуваючи реальне покарання у виді позбавлення волі, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, офіційно непрацевлаштований, утриманців не має.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.190 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого, на думку суду, є неможливим без реального відбування покарання.
При цьому, як роз`яснила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 25.06.2018 (справі №511/37/16-к) правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК України, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.
Судом встановлено, що вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 28.04.2020 ОСОБА_7 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Таким чином, після постановлення вказаного вироку, ОСОБА_7 визнається винуватим у вчиненні іншого кримінального правопорушення, вчиненого ним до постановлення попереднього вироку, тому призначати покарання необхідно з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України.
Також, відповідно до ст. 72 КК України, обвинуваченому ОСОБА_7 слід зарахувати частково відбуте покарання за попереднім вироком суду.
Відтак, виходячи із принципів справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 65 КК України покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та не становитиме особистий надмірний тягар для особи.
Крім того, цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 суд вважає обґрунтованим, обставини, викладені в ньому повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому позовні вимоги підлягають стягненню з обвинуваченого в повному обсязі.
Питання речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі ст. 70, 72 КК України, та керуючись ст. 349, 368, 369-371 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 2 (два) місяці.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 28.04.2020 більш суворим покаранням за даним вироком остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 2 (двох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання:
частково відбуте покарання у виді позбавлення волі за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 28.04.2020 з 15.11.2019 року по день набрання цим вироком законної сили.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 15.11.2019.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_5 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 49,040 (сорок дев`ять тисяч сорок) гривень.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:
один слід папілярного узору з ручки дверей та змив з дзвінка дверей, які зберігаються у КЗРД Подільського УП ГУ НП в м. Києві, залишити при матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: Леся БУДЗАН