УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2021 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000545 від 02.11.2021 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000545 від 02.11.2021 за ч. 4 ст. 190 КПК України.

Кримінальне провадження зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за фактом заволодіння групою невстановлених осіб шляхом обману чужим нерухомим майном, зокрема квартирою громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 АДРЕСА_1 загальною площею 176 кв.м.

Досудовим розслідуванням установлено, що невстановлені особи підробили договір купівлі-продажу № 18178 від 17.07.2003 в простій письмовій формі, посвідчений нібито на Одеській товарній біржі про те, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_4 нібито продав ОСОБА_5 свою семикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Також, невстановлені слідством особи підробили реєстраційне посвідчення КП «ОМБТІ та РОН» від 15.10.2003 про нібито реєстрацію вказаної квартири за ОСОБА_5 .

18.10.2017 державний реєстратор ОСОБА_6 Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» без перевірки наданих ОСОБА_5 документів, без підтвердження реєстрації права власності в КП «ОМБТІ та РОН» на підставі свого рішення № 37632893 зареєстрував право власності на вказану квартиру за ОСОБА_5 .

06.03.2018 ОСОБА_5 продав вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

04.10.2018 ОСОБА_8 продав вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Постановою прокурора у кримінальному провадженні від 18.11.2021 квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 176 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 101) визнана речовим доказом у кримінальному провадженні.

В ході досудового розслідування встановлено, що речовий доказ - квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 176 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 101) 09.11.2021 виставлено на електронні торги на сайті ДП «СЕТАМ» https://setam.net.ua/auction/498779 як лот № 500293, в рамках виконавчого провадження № 65062321 приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_11 щодо стягнення нібито боргу з ОСОБА_10 .

Торги заплановано на 29.11.2021.

На підставі вищевказаного, у зв`язку з тим, що на зазначене нерухоме майно було безпосередньо спрямоване злочинне посягання, вказане майно є об`єктом кримінально протиправних дій, виникла необхідність у збереженні речових доказів у кримінальному провадженні шляхом накладення арешту, з метою запобігання переоформлення права власності на нерухоме майно особами, які заволоділи ним у противоправний спосіб.

Прокурор в судовому засіданні вимоги поданого клопотання підтримав у повному обсязі, надав суду заяву представника потерпілого з долученими повноваженнями, копію протоколу допиту представника потерпілого від 22.11.2021 року, копію договору куплі-продажу нерухомого майна, копію витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, копію договору на охорону об`єкту, протокол огляду від 18.11.2021 відповідно до якого, вказаний об`єкт нерухомого майна виставлений на електронні торги, в рамках виконавчого провадження, які заплановано на 29.11.2021 року та просив задовольнити вказане клопотання.
У своєму клопотанні сторона обвинувачення, просить розгляд справи провести за відсутності власника майна, зважаючи на можливість вжиття неправомірних дій щодо майна до прийняття рішення судом.

Слідчий суддя, розглянувши матеріали клопотання з долученими в його обґрунтування додатками, заслухавши думку прокурора та надані в судовому засіданні документи, приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З урахуванням клопотання сторони обвинувачення, а також положень ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про можливість розгляду справи за відсутності власника майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. (ч.1 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В рамках кримінального провадження №0000545 від 02.11.2021 року, на теперішній час здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Слідчий суддя зазначає, що з клопотання та доданих в його обґрунтування документів, вбачається, що об`єкт нерухомого майна, а саме квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 101, яка відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на прав приватної власності в розмірі 1/1 частки належить ОСОБА_10 , є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки є об`єктом кримінально-протиправних дій та отримана кримінально-протиправним шляхом, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Вищезазначене також підтверджується постановою прокурора від 18.11.2021 року про визнання речовим доказом.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Оскільки є підстави вважати, що власники майна, можуть здійснювати дії, спрямовані на продаж майна, задля уникнення кримінальної від повільності, а також враховуючи, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 176 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 101) 09.11.2021 виставлено на електронні торги на сайті ДП «СЕТАМ» https://setam.net.ua/auction/498779 як лот № 500293, в рамках виконавчого провадження № 65062321 приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_11 щодо стягнення нібито боргу з ОСОБА_10 , які призначено на 29.11.2021 року, слідчий суддя приходить до висновку, що є правові підстави для арешту майна із забороною відчуження, розпорядження, користування, та здійснення будь-яких реєстраційних дій відносно вказаного майна.
Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження, а таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки підлягає оскарженню, відповідно до норм процесуального законодавства щодо оскарження рішень слідчого судді, та скасуванню у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку є достатнім для забезпечення збереження речових доказів, є пропорційним втручанням у права осіб, та не матиме надмірних наслідків для таких осіб.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 98, 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000545 від 02.11.2021 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження, користування, та здійснення будь-яких реєстраційних дій, на об`єкт нерухомого майна, а саме на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 101.

Заборонити органам та суб`єктам державної реєстрації прав, нотаріусам, державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вищевказаного об`єкту нерухомого майна.
Виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1