В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 302/756/20

Провадження № 1-кп/936/15/2021

09.02.2022 смт Воловець
Воловецький районний суд Закарпатської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження з обвинувальним актом щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, без освіти, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого,

у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.304 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він умисно, ігноруючи моральні засади суспільства у ставленні до виховання підростаючого покоління, що передбачають охорону неповнолітніх від негативного впливу, який може викликати бажання займатися діяльністю, що негативно сприймається суспільством та впливає на їх правильний розвиток, з метою викликати у неповнолітнього рішучість взяти участь в злочині, шляхом його переконання, втягнув малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 в зайняття злочинною діяльністю, що виразилося у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) поєднаної з проникненням у житло, а саме 17.05.2019 року біля 12:00 години обвинувачений ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканцем АДРЕСА_1 та малолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцем АДРЕСА_2 , на возі запряженому кіньми, під`їхали до будинку АДРЕСА_3 , розділившись ролями, де малолітній ОСОБА_6 залишився на сторожі, з метою повідомлення їм про можливу появу власників дворогосподарства чи сторонніх осіб, а ОСОБА_4 та ОСОБА_7 умисно, таємно, групою осіб, шляхом відчинення вікна проникли до вказаного будинку, звідки викрали 12 пляшок горілки марки «Байка» 0,5 л., вартість яких у відповідності до висновку експерта про вартість об`єкта оцінки від 11.06.2019 р. становить 3052 гривні 80 копійок, 20 пляшок горілки марки «Франківська-Лагідна» 0,5 л., вартість яких у відповідності до висновку експерта про вартість об`єкта оцінки від 11.06.2019 р. становить 763 гривні 40 копійок, 20 пляшок коньяку марки «Закарпатський 4-зірковий», 0,5 л., вартість яких у відповідності довідки про вартість ціни від 18.05.2019 р. становить 2910 гривень, 17 пляшок вина марки «Чизай» 0,7 л., вартість яких у відповідності до висновку експерта про вартість об`єкта оцінки від 11.06.2019 р. становить 1105 гривень, 20 пляшок горілки марки «Дрєвнє Киевская» 0,5 л., вартість яких у відповідності до висновку експерта про вартість об`єкта оцінки від 11.06.2019 р. становить 1915 гривень, 5 пляшок горілки марки «Absolute-Standart» 0,5 л., вартість яких у відповідності до висновку експерта про вартість об`єкта оцінки від 11.06.2019 р. становить 447 гривень 25 копійок, 20 пляшок горілки марки «Златогор» 0,5 л., вартість яких у відповідності до висновку експерта про вартість об`єкта оцінки від 11.06.2019 р. становить 1788 гривень, 4 пляшки шампанського марки «Советское» 0,75 л., вартість яких у відповідності до висновку експерта про вартість об`єкта оцінки від 11.06.2019 р. становить 356 гривень, 1 пляшку горілки марки «Неміровська» 1л., вартість якої у відповідності до висновку експерта про вартість об`єкта оцінки від 11.06.2019 р. становить179 гривень та наковальню вартість якої у відповідності до довідки про вартість ціни від 23.09.2017 р. становить 1600 гривень, які належать потерпілій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканці АДРЕСА_3 . При цьому, ОСОБА_4 залишив як співучасника малолітнього ОСОБА_6 на сторожі, з метою повідомлення їм про можливу появу власників дворогосподарства чи сторонніх осіб.
Органом досудового розслідування зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст. 304 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за втягнення малолітньої особи у злочинну діяльність.
Ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 02.11.2021 кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 в частині обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України- закрито у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненому не визнав та заперечив будь- яку причетність до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.304 КК України. Пізніше обвинувачений змінив свою позицію, повністю визнавши свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті.
Захисник ОСОБА_5 під час судового розгляду заявив клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 на підставі ч.1 п.3 ст.284 КПК України, яке мотивував тим, що 08.07.2020 року внесено відомості до ЄРДР за номером 0000260 щодо ОСОБА_4 за ст.304 ч.2 КК України. Цього ж дня першим заступником керівника Хустської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_9 винесено постанову про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні у складі прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яка не містить підпису. Захисник вважає, що таке процесуальне рішення не могло породжувати відповідних правових наслідків, а саме: об`єднання матеріалів досудових розслідувань прокурором ОСОБА_3 від 15.07.2020, повідомлення ОСОБА_4 про підозру від 08.07.2020 та надання слідчим за дорученням неуповноваженого прокурора ОСОБА_3 15.07.2020 доступу до матеріалів досудового розслідування, а отже обвинувачення ОСОБА_4 висунуто без повідомлення про підозру за відсутності належних доказів про повноваження прокурора ОСОБА_3 , який затвердив обвинувальний акт, а тому докази у кримінальному провадженні є недопустимими. В ході судового розгляду кримінального провадження захисник обвинуваченого заявлене клопотання відкликав.
Потерпілий ОСОБА_6 у присутності законного представника та захисника ОСОБА_12 показав, що не вчиняв крадіжку за змовою з ОСОБА_4 . Також ствердив, що обвинувачений не підмовляв його на вчинення жодних кримінально- караних діянь та не втягував у зайняття злочинною діяльністю.
З приводу непослідовності показань обвинуваченого ОСОБА_4 , який під час розгляду справи в суді спочатку не визнав своєї винуватості, а потім погодився з пред`явленим йому обвинуваченням, а також зміни позиції захисту, суд зауважує наступне.
Особа, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, має право на власний розсуд формувати лінію свого захисту. Показання обвинуваченого є не лише джерелом доказів, а й засобом захисту ним своїх інтересів, вони мають бути ретельно перевірені й оцінені судом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили для суду (ч. 2 ст. 94 КПК України). Визнання вини не є беззаперечним доказом і не звільняє суд від всебічної, повної та неупередженої перевірки та оцінки показань окремо, та всієї доказової бази у сукупності.
Водночас регламентований ст. 62 Конституції України та закріплений у ст. 17 КПК України принцип презумпції невинуватості звільняє особу від обов`язку доводити свою невинуватість, усі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Якщо обвинувачений посилається на обставини, що свідчать про його невинуватість чи винуватість, то встановити або спростувати такі обставини повинна сторона обвинувачення. Показання обвинуваченого підлягають оцінці за тими ж правилами, що й усі докази, наявні у матеріалах кримінального провадження (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09.12.2021 справа № 487/4245/18, провадження № 51- 3880км21).
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд прийшов наступного висновку.
У ході судового розгляду кримінального провадження судом було досліджено наступні докази: постанову про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 15.07.2020 року, згідно якої матеріали досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0000219 від 18.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та №0000260 від 08.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.304 КК України об`єднано в одне провадження (а.с.173-175); витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.07.2020 року, з якого вбачається внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.304 КК України за № 0000260 (а.с.176-177); доручення про проведення досудового розслідування від 08.07.2020 року за підписом начальника слідчого відділення Міжгірського відділення поліції Хустського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_13 (а.с.178-179); повідомлення про початок досудового розслідування від 08.07.2020 року за підписом старшого слідчого СВ Міжгірського відділення поліції Хустського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_14 (а.с.180-181); постанову першого заступника керівника Хустської місцевої прокуратури Закарпатської області радника юстиції ОСОБА_9 від 08.07.2020 року про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні за №0000260 в складі прокурорів Міжгірського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 без підпису особи, що її постановила (а.с.182); рапорт слідчого СВ Міжгірського ВП Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області ст.лейтенанта поліції ОСОБА_15 від 08.07.2020 (а.с.183-184); повідомлення про підозру від 08.07.2020 року ОСОБА_4 вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.304 КК України старшого слідчого СВ Міжгірського відділення поліції Хустського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_14 , погодженого прокурором Міжгірського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_3 (а.с.185-187); доручення слідчому в порядку ст.290 КПК України від 15.07.2020 начальника Міжгірського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про відкриття матеріалів кримінального провадження сторонам та ознайомлення з ними (а.с.206); ухвалу Міжгірського районного суду від 06.10.2020 в справі №302/776/20, згідно якої до неповнолітнього ОСОБА_16 застосовано примусові заходи виховного характеру тривалістю на 1 рік за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України (а.с.133, т.3); копію звукозапису судових засідань у вказаній справі (а.с.134, т.3).
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури «fair procedure» (у європейській системі), «dut procуes» (у американській системі) є одним із складових елементів принципу верховенства права, передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) права на справедливий суд.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КПК України керівник органу прокуратури - Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, керівник окружної прокуратури та їх перші заступники і заступники, які діють у межах своїх повноважень.

Статтею 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, у тому числі: доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом; погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання; повідомляти особі про підозру; затверджувати чи відмовляти у затвердженні обвинувального акта, клопотань про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, вносити зміни до складеного слідчим обвинувального акта чи зазначених клопотань, самостійно складати обвинувальний акт чи зазначені клопотання.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.

Слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (частини 1, 2 ст. 214 КПК України).

Отже, визначення керівником органу прокуратури прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні є кримінально-процесуальним рішенням, яке утворює, змінює чи припиняє права і обов`язки, тобто має правові наслідки, в конкретному кримінальному провадженні з його початку до завершення та за процесуальною формою має бути передбачено (встановлено) кримінальним процесуальним законом.

Надання прав, покладення обов`язків та визначення обсягу відповідальності за своєю юридичною природою потребує письмової форми заради уникнення суб`єктивізму та забезпечення правової визначеності.

Чинний КПК України у ст.110 передбачає, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Хоча ст. 37 КПК України і не передбачає для керівника органу прокуратури специфічної форми рішення про визначення прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, така процесуальна форма вбачається із тлумачення положень ст.110 КПК України у взаємозв`язку із положеннями ч. 5 ст. 36 КПК України. Відповідно до останньої норми Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування.

Виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечуються дотриманням кримінальної процесуальної форми, тобто пов`язана із дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження, зокрема: щодо гарантій оскарження та можливості перевірки законності таких рішень, перевірки безсторонності та об`єктивності владних суб`єктів.

У свою чергу постанова керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, має відповідати вимогам ст.110 КПК України, у тому числі, постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

За змістом статей 36, 37, 110 КПК України рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК України вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у тому числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла.

Всупереч вищенаведеним положенням Закону постанова першого заступника керівника Хустської місцевої прокуратури Закарпатської області радника юстиції ОСОБА_9 про призначення групи прокурорів від 08.07.2020 року, якою призначено групу прокурорів у кримінальному провадженні №0000260 в складі прокурорів Міжгірського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не містить одного з обов`язкових реквізитів документа, а саме підпису особи, яка її прийняла.
Щодо наслідків недотримання належної процедури визначення прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, суд констатує наступне.

Конституцією України встановлені права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції).

У кримінально-процесуальній доктрині загальновизнаними є такі критерії допустимості доказів: належне джерело; належний суб`єкт; належна процесуальна форма; належна фіксація; належна процедура; належний вид способу формування доказової основи. В аспекті належного суб`єкта, у тому числі, слід розглядати і прокурора.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ч. 1 ст. 87 КПК України).

У випадку здійснення прокурором, який не визначений керівником органу прокуратури як такий, що здійснюватиме процесуальне керівництво у конкретному кримінальному провадженні, дій, передбачених ст.36 КПК України, то вони здійснюються неналежним суб`єктом.

Виходячи з наведеного, непідписання керівником відповідного органу прокуратури постанови про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції).

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначені права і свободи мають своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводи свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст.368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio proreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Розглядаючи кримінальне провадження з обвинувальним актом щодо ОСОБА_4 про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.304 КК України, суд дійшов висновку, що докази обвинувачення є недостатніми для визнання його винуватим у вчиненні злочину, оскільки постанова про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000260 від 08.07.2020, в порушення вимог статей 37, 110 КПК України, не містить підпису особи, яка її прийняла- першого заступника керівника Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , а тому прокурор Міжгірського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_3 (а також прокурори ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ) станом на 08.07.2020 не мав повноважень прокурора у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, передбачених ст. 36 КПК України.

Враховуючи наведене, вказана постанова від 08.07.2020 року не могла породжувати відповідних правових наслідків, а саме: виділення матеріалів досудового розслідування 15.07.2020 прокурором ОСОБА_3 щодо ОСОБА_6 в окреме провадження, погодження повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.304 КК України 08.07.2020 та надання слідчим за дорученням не уповноваженого прокурора ОСОБА_3 доступу до матеріалів досудового розслідування.

Отже, ОСОБА_4 висунуто обвинувачення без повідомлення про підозру, тобто без дотримання встановленої кримінальним процесуальним законом процедури та за відсутності належних даних про повноваження прокурора ОСОБА_3 , який затвердив обвинувальний акт, а тому докази у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № №0000260 від 08.07.2020, є недопустимими.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 лютого 2021 року Справа №754/7061/15 (Провадження № 51-4584 кмо 18) і є обов`язковою для застосування судом.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що докази сторони обвинувачення є недостатніми для визнання ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 304 КК України, можливість їх отримання вичерпана, а тому обвинувачений підлягає виправданню на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні немає.

У відповідності до вимог ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Зважаючи на вищенаведене, ОСОБА_4 , який утримується в Державній установі "Закарпатська установа виконання покарань №9" на підставі ухвали Воловецького районного суду Закарпатської області від 30.12.2021 №302/756/20, слід звільнити з- під варти негайно.

Керуючись ст. ст. 371, 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 виправдати на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.304 КК України.

Негайно звільнити ОСОБА_4 з- під варти.
Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо або через Воловецький районний суд в 30-денний термін з часу його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1