ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА
26 січня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні питання об`єднання обвинувальних актів у кримінальних провадженнях №0000554 від 25.03.2021 року, №0000152 від 18.03.2021 року, №0000019 від 20.01.2021 року, №0000581 від 12.07.2021 року, №0000737 від 25.08.2021 року, №0002206 від 28.09.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , в одне провадження, -

встановив:
Під головуванням судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 здійснюється підготовче провадження за обвинувальними актами у кримінальних провадженнях №0000554 від 25.03.2021 року, №0002206 від 28.09.2021 року, №0000737 від 25.08.2021 року, №0002206 від 28.09.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.185.

Крім того, в провадження судді ОСОБА_1 суддями Приморського районного суду м. Одеси для вирішення питання про об`єднання в одне провадження передані кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 №0000152 від 18.03.2021 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України (суддя ОСОБА_9 ), №0000019 від 20.01.2021 року за ч.2 ст.289 КК України (суддя ОСОБА_10 ), №0000581 від 12.07.2021 року за ч.2 ст.185 КК України (суддя ОСОБА_11 ).
В судове засідання не з`явились потерпілі, які визнані такими у вказаних кримінальних провадження щодо деяких з яких у суду відсутні відомості про їх належне повідомлення про дату, час та місце підготовчого провадження. Суд, враховуючи такі обставини, вважає за можливе розглянути питання можливості об`єднання в одне провадження кримінальних проваджень за обвинуваченням ОСОБА_8 , оскільки на переконання суду вирішення в підготовчому провадженні цього питання не порушить будь-яких прав потерпілих та будуть дотримані засади кримінального провадження, передбачені у ст.ст.7, 9 КПК України.
В судовому засіданні сторони кримінального провадження висловили думку про необхідність об`єднання вказаних кримінальних проваджень в одне.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, приходить наступних висновків.

Відповідно до ст.334 КПК України матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу. У разі якщо на розгляд місцевого суду надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об`єднання.

Частиною 1 статті 217 КПК України визначено, що у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднанні матеріали досудових розслідувань щодо однієї особи, підозрюваної у вчинені кількох кримінальних правопорушень

Таким чином, з метою дотримання засад кримінального провадження, визначених ст.ст.7, 9 КПК України, а також ст.ст.217, 334 КПК України, враховуючи, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси на стадії підготовчого провадження перебувають кримінальні провадження №0000554 від 25.03.2021 року, №0000152 від 18.03.2021 року, №0000581 від 12.07.2021 року, №0000737 від 25.08.2021 року, №0002206 від 28.09.2021 року за обвинуваченням однієї особи, тобто ОСОБА_8 , суд вважає, що вказані кримінальні провадження підлягають об`єднанню в одне.

В той же час, вирішуючи питання можливості об`єднання кримінального №0000019 від 20.01.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, в якому головуючим суддею АСДС Приморського районного суду м. Одеси визначено суддю ОСОБА_10 , з переліченими вище кримінальними провадженнями, суд виходить з наступного.
Так, кримінальний процесуальний закон, зокрема ст. 17, 20, 21, 22 КПК України та міжнародні стандарти у галузі судочинства, вказують на неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий розгляд.

Відповідно до частини 2 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 статі 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, частини 1 статті 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Судом встановлено, що викладаючи формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000019 від 20.01.2021 року, прокурор зазначає в обвинувальному акті відомості про інших осіб, які діяли спільно з останнім за попередньою змовою, та щодо яких обвинувальний акт не містить зазначення чи повідомлено цим особам про підозру, чи наявний щодо них обвинувальний вирок, що є неприпустимим та свідчить про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України.

За таких обставин, з урахуванням вимог КПК України та практики Європейського суду, судом встановлено, що зміст обвинувального акту відносно ОСОБА_8 у вказаному кримінальному провадженні недвозначно вказує на співучасть інших, осіб, у вчиненні злочинів, у яких обвинувачується ОСОБА_8 та є фактичною констатацією цього факту і, всупереч принципу презумпції невинуватості, безпідставно стверджує про причетність цих осіб до вчинення злочину у даному кримінальному провадженні.

Суд наголошує, що встановлені щодо ОСОБА_8 фактичні обставини справи, не можуть вважатися встановленими щодо інших осіб, прізвища, ім`я та по батькові зазначені в обвинувальному акті і потребують окремого дослідження при розслідуванні/розгляді судом справи відносно цих осіб.

На думку суду, зазначення в обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, скоєного іншими, крім обвинуваченого особами, провадження щодо яких, за твердженням обвинувачення виділено в окреме провадження, на даний час перебуває на стадії досудового розслідування і щодо цих осіб не здійснюється судове провадження у даній справі, не лише входить у колізію з нормами кримінального процесуального законодавства щодо вільної оцінки доказів, а й суперечить передбаченим ст.ст. 2, 7 КПК України завданням кримінального провадження та загальним засадам кримінального провадження, зокрема забезпеченню до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, а тому є незаконним.

З огляду на конституційно-правову та кримінальну засаду презумпції невинуватості є юридичний факт вчинення злочину, а тому беручи до уваги положення ст.17 КПК України, у яких реалізується положення ст.129 Конституції України, особа не може вважатися такою, що вчинила кримінальне правопорушення при відсутності обвинувального вироку щодо неї, який набрав законної сили.

Системний аналіз зазначених норм Основного Закону України та КПК України, а також правова позиція Верховного Суду України в Постанові ВСУ від 03 березня 2016 року у справі №5-347 кс15, вказують на те, що навіть незважаючи на непреюдиційність обвинувального акту, питання вини інших співучасників має бути доведено в іншому кримінальному проваджені.

При цьому, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до положень кримінального процесуального закону підлягає обов`язковому застосуванню та виходить з того, що презумпція невинуватості порушується, якщо судове рішення щодо особи, яка обвинувачується у вчинені кримінального злочину, відображає думку про його винність до того, як його вина була доведена відповідно до закону. Досить навіть за відсутності офіційних висновків того, що є деяке припущення, що суд розглядає обвинуваченого в якості винного (справи Мінеллі проти Швейцарії пункт 37; Нераттіні проти Греції пункт 23; Діду проти Румунії пункт 41).

У п. 67 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Пантелеєнко проти України» від 29.06.2006 року визначено, що «принцип презумпції невинуватості порушується, коли судове рішення відносно особи, звинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про те, що вона винна без доведення її провини у відповідності до закону. Навіть за відсутності будь-яких формальних даних досить припущень, що суд вважає особу винною. Більше того, пункт 2 статті 6 не обмежується кримінальними провадженнями, що тривають, але поширюється також на судові рішення, прийняті після того, як кримінальне провадження було припинене (див. Мінеллі проти Швейцарії, ухвала від 25 березня 1983 року, Серія А N 62; раніше зазначена ухвала Енглерта; Нолькенбокхоф проти Німеччини, ухвала від 25 серпня 1987 року, Серія А N 123-С; і Капеау проти Бельгії, N 42914/98, п. 25, ECHR 2005-I), чи після винесення виправдовувального вироку (див., зокрема, раніше зазначену ухвалу Секаніної ; Рушіті проти Австрії, N 28389/95, 21 березня 2000 року; Ламанна проти Австрії, N 28923/95, 10 липня 2001 року; О. проти Норвегії, N 29327/98, ECHR 2003-II; і Хаммерн проти Норвегії, N 30287/96, 11 лютого 2003 року)».

Оскільки в обвинувальному акті мають зазначатися анкетні відомості обвинувачених, яким висунуто обвинувачення у вчиненні злочинів у вказаному кримінальному провадженні, стверджувати про вчинення кримінального правопорушення в обвинувальному акті особами із зазначенням їх анкетних даних, яким обвинувачення не висунуто, або висунуто в іншому кримінальному провадженні, є суттєвим порушенням як правових гарантій, передбачених національним законодавством, так і міжнародних стандартів у галузі судочинства, які послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.

Таким чином, суд констатує, що зазначення прокурором в обвинувальному акті при викладенні фактичних обставин кримінальних правопорушень та формулюванні обвинувачення визнаного доведеним, про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення з іншими особами, яких можливо ідентифікувати, порушує право цих осіб на презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини в окремому провадженні.

Водночас, суд у цьому складі не вправі в кримінальному провадженні №0000019 від 20.01.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, вирішувати питання, які підлягають вирішенню в порядку ст.314 КПК України оскільки обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні переданий судді ОСОБА_1 лише для вирішення питання об`єднання перелічених кримінальних проваджень в одне для їх спільного розгляду, у зв`язку з чим обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні, слід повернути судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_10 для вирішення питань в порядку ст.314 КПК України.
Керуючись ст. ст.314-316, 369-372 КПК України, суд

постановив:
Обвинувальні акти у кримінальних провадженнях №0000554 від 25.03.2021 року, №0000152 від 18.03.2021 року, №0000581 від 12.07.2021 року, №0000737 від 25.08.2021 року, №0002206 від 28.09.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , об`єднати в одне провадження, присвоївши кримінальному провадженню єдиний унікальний номер 522/10758/21, провадження 1-кп/522/27/22.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000019 від 20.01.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, повернути судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_10 з підстав, що викладені в мотивувальній частині ухвали, для вирішення питань в порядку ст.314 КПК України.
Судовий розгляд в об`єднаному кримінальному провадженні здійснювати одноособово.

В судове засідання викликати сторони кримінального провадження.

Забезпечення явки свідків кримінального провадження покласти на прокурора..
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.
Повний текст ухвали проголошено 28 січня 2022 року о 09:30 годині в залі судового засідання Приморського районного суду м. Одеси №106.

Суддя
Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/10758/21
Номер провадження № 1-кп/ 522/27/22
Головуючий суддя ОСОБА_1