20.01.2022
Справа № 642/6751/21
1-кс/642/19/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2022 року м. Харків

Ленінський районний суд міста Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим, -

В С Т А Н О В И В:

До Ленінського районного суду м. Харкова надійшла дана скарга в якій ОСОБА_3 просив скасувати постанову слідчого Другого СВ ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві ОСОБА_4 від 04.12.2021р. про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні 0001080.

В обґрунтування вимог скарги заявник вказав, що слідчий Другого слідчого відділу слідчого управління (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві ОСОБА_4 винесла немотивовану постанову про відмову у визнанні його потерпілим в кримінальному провадженні.

В судове засідання заявник не з`явився, за телефоном повідомив, що перебуває у лікарні та надав телефонограму про розгляд скарги в його відсутність та вказав, що скаргу підтримує.

Слідчий до суду не з`явилася, про розгляд скарги повідомлена належним чином. На запит суду слідчим були надані матеріали кримінального провадження №0001080.

Суд, дослідивши матеріали скарги та матеріали наданого кримінального провадження №0001080, приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні скарги з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 303 ч. 1 п. 5 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим, - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим.

Судом встановлено, що в провадженні Другого слідчого відділу слідчого управління (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001080 від 11.06.2020року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

Заявником про кримінальне правопорушення є ОСОБА_3

ОСОБА_3 подав слідчому Другого слідчого відділу слідчого управління (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві клопотання, датоване 29.11 2021р., де серед іншого, просив допитати його в якості потерпілого та видати йому пам`ятку потерпілого (п.6 вимог).

Слідчий Другого слідчого відділу слідчого управління (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві ОСОБА_4 04.12.2021р. винесла постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим.

Обгрунтовуючи прийняте процесуальне рішення від 04.12.2020 року щодо відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про визнання його потерпілим, слідча ОСОБА_4 вказала на відсутність будь-яких доказів заподіяння заявнику шкоди та неможливість спричинення йому моральної шкоди, при цьому послалася, зокрема на норми ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365 і ч. 1 ст. 367 КК України про те, що відповідальність за цими законами можлива лише за наявності обов`язкового елементу об`єктивної сторони заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, якою згідно Примітки до ст. 364 цього Кодексу вважається шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Проте з такими висновками слідчого про майновий характер вказаних кримінальних правопорушень суд не може погодитися, оскільки вони є помилковими і пов`язані з неправильним розумінням об`єктивної сторони і кваліфікуючих ознак цих злочинів (за законами, чинними на час вчинення конкретного суспільно-небезпечного діяння).

Так, у постанові Верховного Суду України № 15 від 26.12.2003 року «Про судову практику у справах про перевищення влади або службових повноважень» ( пункт 6) дане роз`яснення щодо обов`язкової ознаки об`єктивної сторони складу злочинів, вказаних у п. 3 Примітки до ст. 364 КК, - заподіяння істотної шкоди, яке полягає у спричиненні не тільки матеріальних збитків, а й у заподіянні суспільно-небезпечних наслідків нематеріального характеру. Зокрема, Верховний Суд України зазначив, що питання про істотність шкоди нематеріального характеру з урахуванням конкретних обставин справи може визнаватися порушення охоронюваних Конституцією України чи іншими законами прав та свобод людини і громадянина (право на свободу й особисту недоторканість та недоторканість житла, виборчі, трудові, житлові права тощо), підрив авторитету та престижу органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, порушення громадської безпеки та громадського порядку, створення обстановки й умов, що утруднюють виконання підприємством, установою, організацією своїх функцій, приховування злочинів.

Отже рішення слідчої ОСОБА_4 від 04.12.2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 001080 від 15.06.2020 року є неналежно мотивованим і небгрунтованим з огляду на неправильне посилання щодо відсутності доказів заподіяння заявнику матеріальної шкоди та неможливість спричинення йому моральної шкоди.

Разом з тим, слідчою ОСОБА_4 залишено поза увагою вимоги ст. 4 КК України, якою передбачено, що злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження № 001080 від 15.06.2020 року, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудового розслідування, підставою внесення цих відомостей зазначено ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.05.2020, якою зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести в ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_3 від 18.04.2020 року за фактом можливих неправомірних дій слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Полтава, ОСОБА_5 .

Зі змісту постанови слідчої ОСОБА_4 видно, що у провадженні слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_6 з квітня 2019 року по січень 2021 року перебувало об`єднане кримінальне провадження № 0000260 від 05.04.2019 року, в якому на виконання вимог ст. 55 КПК України та на підставі заяви ОСОБА_3 10.05.2019 року йому вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

В поданій до суду скарзі ОСОБА_3 вказано, що саме за його заявою стосовно неправомірної бездіяльності слідчої ОСОБА_6 11.06.2020 року були внесені відомості в ЄРДР у кримінальному провадженні № 001080 від 15.06.2020 року, в якому зазначена попередня кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 364 КК України (в редакції, чинній з 04.06.2014 року).

Проте, приймаючи рішення слідчої ОСОБА_4 від 04.12.2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні, слідча ОСОБА_4 у своїй постанові взагалі не вказала попередню правову кваліфікацію (ч. 1 ст. 364 КК) можливих дій (бездіяльності) службової особи стосовно заявника. Тому незрозуміла мотивація в постанові слідчого про відсутність підстав для визнання його потерпілим за відсутності доказу факту заподіяння заявнику істотної шкоди, що передбачає настання кримінальної відповідальності за статтями 364, 365, 367 КК України.

Між тим, правильність визначення правової кваліфікації (за ч. 1 ст. 364 КК України) в даному випадку за редакцією закону, чинному на час можливого вчинення кримінального діяння, має важливе значення для правильного вирішення питання про визнання (невизнання) ОСОБА_3 потерпілим у вищевказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до чинного (за вказаними обставинамиз квітня 2019 року по січень 2021 року) на той час Закону (в редакції № 746-VII від 21.02.2014, із змінами останніми № 263-IX від 31.10.2019) за статтею 364 КК України відповідальність за зловживання владою або службовим становищем наступає у разі умисного вчинення з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, а також за кваліфікуючою ознакою, якщо те саме діяння спричинило тяжкі наслідки.
Згідно Примітки до ст. 364-1 КК визначено, що у статтях 364, 364-1, 365-2, 368, 368-3, 368-4, 369, 369-2 та 370 цього Кодексу під неправомірною вигодою слід розуміти грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які пропонують, обіцяють, надають або одержують без законних на те підстав.
Враховуючи наведені правові норми та перевіривши надані матеріали кримінального провадження № 001080 від 15.06.2020, слідчий суддя дійшов до висновку, що постанова слідчої ОСОБА_4 від 04.12.2021 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 з посиланням на відсутність доказу факту заподіяння ОСОБА_6 заявнику шкоди, є передчасною та неналежно мотивованою, а саме процесуальне рішення прийняте без дотримання вимог, передбачених статтями 55, 110 КПК України.

Тому за результатами розгляду скарги ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 307 КПК України, зазначене процесуальне рішення слідчого підлягає скасуванню з направленням клопотання заявника, датованого 29.11.2021 року на повторний розгляд слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 та прийняття законного і обгрунтованого процесуального рішення.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 55, 303, 304, 306, 307, 376 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим задовольнити.

Скасувати постанову слідчого Другого СВ ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві ОСОБА_4 від 04.12.2021р. про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні 0001080.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1