ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3002/21 Справа № 177/1607/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України,
за участю:
секретаря - ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, щодо ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 11.12.2021, включно.
Мотивуючи постановлене рішення суд, врахувавши ступінь тяжкості вчинених, зокрема, ОСОБА_6 злочинів, один із яких є особливо тяжким злочином проти власності, пов`язаним із застосування насильства, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до15 років з конфіскацією майна, а також те, що щодо ОСОБА_6 на розгляді інших судів перебувають кримінальні провадження за його обвинуваченням, та при розгляді справи іншим суддею, був зафіксований факт впливу на свідків у цьому кримінальному провадженню, що відображено в ухвалі суду від 23.06.2021, й станом на 13.10.2021, завершити розгляд справи, з об`єктивних причин, не представляється можливим, дійшов висновку, що ризики, визначені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є такими, що не зменшилися та продовжують існувати, й необхідно продовжити застосування запобіжного заходу вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі й доповненнях до неї захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, звільнити обвинуваченого з-під варти негайно в залі суду, покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник, посилається на незаконність та передчасність рішення суду. На переконання захисника, наявність ризиків у провадженні є нічим не підтвердженими, а тяжкість інкримінованих злочинів, не може бути єдиною підставою для продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисник вважає, що посилання суду на можливість впливу обвинуваченим на свідків не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_6 не мешкає поряд з потерпілим та свідками, й вони є вже допитаними у цьому провадженні.
На думку захисника, суд дійшов помилкових висновків щодо того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, тому ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової.
Захисник наголошує й на тривалості застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк застосування якого необгрунтовано продовжується ухвалами суду вже понад 1 рік, що є порушення ч. 3 ст. 5 Конвенції з прав людини. До того ж, захисник звертає увагу, й на безпідставності посилання судом, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, на практику ЄСПЛ, зокрема рішення ЄСПЛ Волосюк проти України від 12.03.2013, оскільки такого рішення не існує, та порушення судом презумпції невинуватості, через посилання суду на наявність щодо обвинуваченого інших кримінальних проваджень, внаслідок чого вважає, що суддя має упереджене ставлення до обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого, зокрема щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд зазначає таке.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 4 ст. 331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, зокрема щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Криворізького районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000474 від 14 жовтня 2021 року, зокрема щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України.
На стадії досудового розслідування ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2020 року було обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в останній раз, за наслідком розгляду клопотання прокурора, було продовжено судом першої інстанції 13 жовтня 2021 року.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
У відповідності до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, один із яких є особливо тяжким злочином, можливе покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, а саме позбавлення волі на строк до 15 років, особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, а також те, що судовий розгляд ще триває, і його було вимушено розпочато спочатку, не допитані всі свідки, а ухвалою суду від 23.06.2021 було констатовано факт впливу на свідків обвинуваченим, й не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі, й що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливого переховування обвинуваченого від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, впливу на свідків, не зменшилися та продовжують існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження, зокрема обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованим.
Отже, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, зокрема ОСОБА_6 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, стороною захисту надано не було й апеляційним судом таких не встановлено.
Апеляційний суд не вбачає підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, а стороною захисту доказів на підтвердження таких надано не було.
Твердження захисту про упереджене ставлення судді до обвинуваченого не може бути предметом розгляду апеляційного суду на цій стадії провадження, й можуть бути вирішенні, шляхом заявляння відводу судді, в установленому законом порядку у відповідності до ст.ст. 75 76 КПК України.
Отже, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, врахувавши при цьому й практику ЄСПЛ.
При цьому доводи на безпідставність посилання суду на практику ЄСПЛ апеляційний суд вважає необгрунтованими, та суд діяв у відповідності до вимог закону, з урахуванням загальних засад кримінального провадження, зокрема ст. 9 КПК України, де вказано, зокрема, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Разом з цим, колегія суддів зважає на тривалість строку застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак на думку апеляційного суду, у цьому провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Водночас, колегія суддів, беручи до уваги те, що на цей час, судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і окремому оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4