Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/8441/21
Провадження № 1-кп/490/744/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2021 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Ковалівка Миколаївської області, є українцем, громадянином України, здобув середню спеціальну освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, виконує будівельні роботи, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

05 серпня 2017 року близько 00:00 годин ОСОБА_4 та ОСОБА_7 /який є засудженим за вчинення цього злочину вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 26 жовтня 2021 року/, перебуваючи біля житлового будинку АДРЕСА_2 , побачили ОСОБА_8 /надалі - потерпілого/, який йшов попереду, та вирішили заволодіти його майном.

Реалізуючи цей намір, ОСОБА_4 підбіг до потерпілого та наніс йому удар ногою в область потилиці, від чого потерпілий втратив рівновагу та впав на землю.

Після цього до потерпілого підбіг ОСОБА_7 та продовжив наносити ногами удари потерпілому, не даючи тому можливість чинити опір або втекти. Тим часом ОСОБА_4 забрав в потерпілого тканинну сумку темно-коричневого кольору, в якій знаходились належні потерпілому мобільний телефон марки "Samsung Galaxy" з картами мобільних операторів "Life" та "Києвстар" вартістю 5.600 грн. та грошові кошти в сумі 175 грн.

Після цього, утримуючи отримане у такий спосіб майно, з місця вчинення злочину ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зникли, заподіявши ОСОБА_8 матеріальну шкоду у загальному розмірі 5.775 грн.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України - за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні злочину за вказаних вище обставин визнав та зазначив, що у содіяному кається.

Зокрема, він підтвердив, що дійсно 05 серпня 2017 року вночі гуляв разом з ОСОБА_7 , та вони побачили потерпілого, який йшов додому.

Тоді вони "раптом" вирішили, що його треба пограбувати, після чого він / ОСОБА_4 / підбіг до потерпілого та повалив того на змелю. Тоді ОСОБА_7 в свою чергу підбіг до потерпілого та наніс йому декілька ударів ногами з тим, щоб завадити встати.

Він / ОСОБА_4 / ж тим часом забрав в потерпілого сумку.

Після цього вони відійшли від потерпілого та розподілили вилучене майно.

Враховуючи, що покази обвинуваченого повністю узгоджуються поміж собою та з пред`явленим обвинуваченням, суд, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого та керуючись частиною 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки ці обставини ніким не оспорюються.

За такого суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставин доведеною.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого

1. Як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує вчинення ним злочину у неповнолітньому віці та його щире каяття

2. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не встановлено.

Мотиви призначення покарання

При визначенні виду та міри покарання, які слід застосувати відносно обвинуваченого, суд, керуючись приписами статей 65 - 67, 103 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також його вік, умови життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості його особи.

При цьому суд виходе з санкції частини 2 статті 289 Кримінального Кодексу України та норм Загальної частини цього Кодексу, що регулюють кримінальну відповідальність неповнолітніх.

В зв`язку із цим суд враховує таке.

1. Оцінюючи суспільної тяжкості вчиненого злочину, суд відзначає, що вчинений ОСОБА_4 злочин є тяжким.

Суд враховує також вирішальну роль ОСОБА_4 у вчиненому злочині.

Суд також враховує позицію, висловлену потерпілим під час попередніх судових засідань, який, систематично з`являючись у судові засідання (тобто - виявляючи інтерес до справи), тим не менш на притягненні обвинуваченого до відповідальності не наполягав та стверджує, що внаслідок вчинення відносно нього злочину відчутної шкоди йому заподіяно не було. Таке певною мірою знижує суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_4 злочину.

2. Вивченням відомостей про особу ОСОБА_4 встановлено, що він є дитиною-сиротою, поміщувався до прийомної родини, стосунки у якій в нього не склались.

Тим не менш, він здобув середню освіту, під час здобуття освіти зарекомендував себе, як учень достатнього рівня навчання; був активним, працелюбним, справедливим; не допускав пропуску занять без поважних причин; брав активну участь у художні самодіяльності та у спортивних змаганнях.

Наразі він здобув професію та є зайнятим суспільно-корисною працею, на обліках в лікарів психіатра та нарколога він не перебуває.

Наведене доводить, що вчинення злочинів цим обвинуваченим не є наслідком обраного ним способу життя, але - наслідком помилки, якої він допустився через випадковий збіг обставин, яким, з огляду на його вік та обставини його виховання, не мав можливості повною мірою протистояти.

Призначення покарання

1. Оцінюючі наведені обставини у їх сукупності, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкції частини 2 статті 186 Кримінального Кодексу України, але - у мінімальних передбачених цією нормою межах.

Отже, йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

2. При цьому враховуючи наведені вище відомості про особу винного та висновок органу пробації, суд приходе до висновку про те, що вправлення ОСОБА_4 є можливим без застосування до нього покарання, в зв`язку із чим вважає за можливе на підставі статті 104 Кримінального Кодексу України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

3. В зв`язку із таким звільненням суд має ухвалити про встановлення обвинуваченому іспитового строку тривалістю від 1 до 2 років.

Визначаючи тривалість іспитового строку, який має бути встановлений для ОСОБА_4 , суд враховує, що наразі з моменту вчинення ним злочину минуло більше 4 років, та за цей період обвинувачений нових злочинів не вчинив, чим фактично довів своє виправлення.

З огляду на таке, суд вважає, що тривалість іспитового строку відносно нього має бути встановлений іспитовий строк мінімальної тривалості, тобто - тривалістю в 1 рік.

4. При цьому відповідно до частини 1 статті 76 Кримінального Кодексу України на обвинуваченого слід покласти обов`язки:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання

Питання про долю речових доказів є вирішеним вироком Центрального районного суду міста Миколаєва від 26 жовтня 2021 року.

Судові витрат у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Запобіжний захід в межах цього кримінального провадження не обирався.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки.
На підставі статті 75 Кримінального Кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, зокрема:

3)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
4)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_9 =

09.12.2021