Справа № 439/839/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/108/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 10 січня 2022 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

на розгляді в Червоноградському міському суді Львівської області перебуває кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 та неповнолітнього ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Процесуальний прокурор ОСОБА_9 звернувся в суд з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 строком на 60 днів без можливості внесення застави, покликався на те, що підстави, які були раніше враховані судом під час застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати. Звернув увагу, що слід враховувати тяжкість вчиненого злочину, те що обвинувачений може незаконно впливати на свідків та потерпілу, перешкоджати кримінальному провадженню, відсутність у нього соціальних зв`язків.
Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 10 січня 2022 року клопотання прокурора ОСОБА_9 задоволено.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 10 березня 2022 року включно, без визначення розміру застави.

На ухвалу суду захисник адвокат ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід домашній арешт у нічний час з 21 год. до 7 год. ранку.
В обґрунтування вимог передбачених в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала є необґрунтованою, безпідставною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона не відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства, зокрема ст.ст. 177, 178, 184, 194 КПК України, роз`яснення ВССУ та практиці ЄСПЛ.
Звертає увагу, що в клопотанні прокурора немає жодного правового обґрунтування обставин продовження неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та немає посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.
Зазначає, що ризики передбачені ст. 177 КПК України відсутні, оскільки досудове розслідування завершено, а ОСОБА_7 немає потреби впливати на неповнолітню потерпілу ОСОБА_10 , оскільки та вже дала покази в судовому засідання, в порядку ст. 225 КПК України, що ОСОБА_7 її не ґвалтував і претензій до нього не має.
Крім того, вказує, що немає жодної необхідності і підстав утримувати під вартою 15-ти річного неповнолітнього ОСОБА_7 , який не буде уникати викликів до суду для закінчення з`ясування обставин у даній справі. Необхідно надати йому можливість закінчити навчання у 9-му класі та продовжити у 10-му класі Пониквянської ЗОШ І-ІІІ ступенів.
Апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 не містить клопотання про її розгляд за участю сторін, а відтак апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).
Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.
Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовживши обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 календарних днів, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, на розгляді у Червоноградському міському суді Львівської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000009 від 25 лютого 2021 року, про обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.
Судом першої інстанції враховано дані про особу обвинуваченого, його вік, сімейний та матеріальний стан, крім того враховано необхідність забезпечення своїм рішенням не тільки повагу до особистої свободи обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, на підставі чого суд дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Доводи апеляційних скарг про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винними у вчиненні злочину, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинувачених під вартою.
Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрювана особа може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваною особою зазначених дій.
При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрювана/обвинувачена особа обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.
З огляду на наведене, суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.
Відтак, істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали суду відносно ОСОБА_11 колегією суддів не встановлено, а тому її слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 10 січня 2022 року залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4