Справа № 372/3663/20 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/782/2022 Суддя - доповідач в II-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000257 від 02.10.2020 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської обласної прокуратури на вирок Обухівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року, -

в с т а н о в и л а :
Вироком Обухівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, не працевлаштованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджено:

за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт;

вирішене питання про речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , 28 вересня 2020 року, близько 18 години 30 хвилин, перебуваючи на спортивному майданчику, що знаходиться на території Старобезрадичівської школи по вул. Набережній, 2 в с. Ст. Безрадичі, Обухівського району Київської області, з метою незаконного заволодіння чужим майном, таємно викрав з чоловічої сумки мобільний телефон «Хiaomi redmi 8 4/64 gb», який належить одному із дітей, який займався на даному майданчику. Відповідно до висновку експерта ринкова вартість мобільного телефону «Хiaomi redmi 8 4/64 gb» з урахуванням зносу складає 2 286 гривень 67 копійок.

В апеляційній скарзі прокурора указано на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав на те, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 раніше судимий вироком Обухівського районного суду Київської області від 04.09.2020 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень. Злочин за яким ОСОБА_7 засуджено оскаржуваним вироком вчинено 28.09.2020, тобто після ухвалення вироку Обухівського районного суду Київської області від 04.09.2020, але до набрання ним законної сили. Таким чином, на переконання апелянта, враховуючи положення ч. 1 ст. 71 КК України, п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та правового висновку Об`єднаної палати Верховного Суду в постанові від 01.06.2020, при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно було застосувати положення ч. 1 ст. 71 КК України та приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком Обухівського районного суду Київської області від 04.09.2020, чого місцевим судом зроблено не було. Просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 100 годин громадських робіт. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 100 годин громадських робіт та штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, який на підставі ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку обвинуваченого, який послався на розсуд суду, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанцій у межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 в таємному викраденні чужого майна (крадіжці) колегія суддів не перевіряє, оскільки зазначене в апеляційній скарзі не оспорюється, як і не оспорюється правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 185 КК України.

Разом із тим, доводи прокурора про незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України в разі, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Верховного суду, викладеного в постанові від 01.06.2020 року суди, призначаючи остаточне покарання, повинні застосовувати правила, передбачені ст. 71 КК, якщо злочин вчинено саме після постановлення попереднього обвинувального вироку, а не після набрання ним законної сили.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Обухівського районного суду Київської області від 04.09.2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

До набрання вказаним вироком законної сили та до повного відбуття покарання за цим вироком, а саме не сплативши штраф у розмірі 17000 грн., ОСОБА_7 28.09.2020 року вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, за який його засуджено оскаржуваним вироком.Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України, в порушення вимог ч.1 ст. 71, ч.3 ст. 72 КК України не призначив ОСОБА_7 остаточного покарання за правилами ст. 71 цього Кодексу, тобто не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Колегія суддів враховує те, що відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Між тим, на думку колегії суддів, указана норма закону не виключає можливість застосування положень ст. 71 КК України у випадку призначення покарання за сукупністю вироків, одним із яких призначене покарання у виді штрафу. Так, положеннями ст. 71 КК України не робиться будь-яких виключень для призначення покарання за сукупністю вироків у порядку, передбаченому ч.1 ст. 71 КК України, якщо одним із вироків призначене покарання у виді штрафу. Колегія суддів вважає, що положення ст. 72 КК України, у тому числі і її третьої частини стосуються можливості поєднання призначених покарань різних видів у одне покарання при призначенні його за сукупністю злочинів та сукупністю вироків і не виключає можливості призначення за окремі злочини покарань тих видів, які не підлягають складанню із іншими покараннями. У разі призначення покарання, яке згідно з ч. 3 ст. 72 цього Кодексу за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги ст. 71 КК України та визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

Наведене дає підстави стверджувати про те, що суд першої інстанції, не застосувавши положень ст. 71 КК України призначив обвинуваченому остаточне покарання, яке не відповідає тяжкості злочинів та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, у зв`язку із чим є необхідність застосування більш суворого покарання.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України у разі необхідності застосування більш суворого покарання суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок.

Враховуючи викладене, вирок Обухівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з постановленням в цій частині нового вироку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити.

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити в цій частині новий вирок.
ОСОБА_7 за ч.1 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт та штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, який на підставі ч.3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.
В решті вирок Обухівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4