Справа № 478/501/17 Провадження № 1-кп/478/1/2021
У Х В А Л А
16 вересня 2021 року.
Казанківський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
В провадженні Казанківського районного суду Миколаївської області на розгляді перебуває кримінальне провадження № 1-кп/478/6/2018 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.4 ст.185, ч.ч.2,3 ст.186 КК України.
Під час судового розгляду кримінального провадження представником потерпілого ТОВ «Агроальянс» ОСОБА_6 подано клопотання про призначення судової економічної експертизи, на вирішення якої просив поставити питання:
-чи підтверджується документально встановлений ТОВ «Агроальянс» в цивільному позові (з уточненнями) встановлений комісією ТОВ «Агроальянс» та суб`єктом оціночної діяльності, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 , розмір матеріальної шкоди у розмірі 1 936 866,85 грн. (один мільйон дев`ятсот тридцять шість тисяч вісімсот шістдесят шість гривень 85 коп.) з урахуванням індексів інфляції за періоди з листопада 2014 року по 01.01.2020 року та з урахуванням 3% річних за періоди з листопада 2014 року по 01.08.2020 року, внаслідок крадіжки врожаю соняшника із земельних ділянок загальною площею 53,43 гектарів.
Прокурор ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 заперечили проти задоволення заявленого клопотання.
Дослідивши подане клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Так, за змістом ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню у тому числі вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Згідно ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Відповідно до ч.1 ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Частиною 3 ст.93 КПК України визначено, що сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.
Згідно ч.1 ст.242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.
За змістом ч.2 цієї статті слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо: 1) встановлення причин смерті; 2) встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень; 3) визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності; 4) встановлення віку особи, якщо це необхідно для вирішення питання про можливість притягнення її до кримінальної відповідальності, а іншим способом неможливо отримати ці відомості; 6) визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.
Жодних доказів того, що під час досудового розслідування потерпілим заявлялось клопотання слідчому або прокурору щодо призначення судово-економічної експертизи (звернення з відповідним клопотанням до слідчого судді), а також що, у разі відмови у задоволенні такого клопотання, потерпілий оскаржував це рішення в установленому кримінальним процесуальним законодавством порядку, суду надано не було.
Водночас, в редакції чинної ст.243 КПК України експерт залучається у разі наявності підстав для проведення експертизи за дорученням сторони кримінального провадження.
За змістом ч.2 та 9 ст.101 КПК України кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях.
Висновок передається експертом стороні, за клопотанням якої здійснювалася експертиза.
Потерпілий, представник потерпілого не скористались наданим їм правом та не звернулись до експертної установи для отримання висновку експерта, в тому числі із зазначеного у клопотанні питання.
Водночас відповідно до ч.1 ст.332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.
За змістом ч.2 цієї статті суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо: 1) суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності; 2) під час судового розгляду виникли підстави, передбачені частиною другою статті 509 цього Кодексу; 3) існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.
З наведеного вбачається, що призначення судової експертизи є правом, а не обов`язком суду.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
У постанові Пленуму № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» Верховний Суд України звернув увагу судів на необхідність суворого додержання вимог закону при призначенні судових експертиз та використанні їх висновків (п. 1) і вказав на неприпустимість призначення експертизи у випадках, коли з`ясування певних обставин не потребує спеціальних знань, а також порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено до компетенції суду (п. 2).
Згідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до правової позиції об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, яка викладена у постанові від 25.11.019 року по справі № 420/1667/18, в окремих кримінальних провадженнях для встановлення розміру матеріальних збитків не потрібні наукові, технічні або інші спеціальні знання, а достатньо загальновідомих і загальнодоступних знань для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування, про найменування викраденого товару та його вартості (наприклад, щодо вартості викраденої безпосередньо з магазину роздрібної торгівлі товарної продукції, на яку є роздрібна ціна) чи проведення простих арифметичних розрахунків (щодо розміру збитків у гривнях при викраденні цінних паперів, що мають грошовий еквівалент, та валютних коштів інших країн).
В цьому зв`язку, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
А отже, з наведеного слідує, що суд не позбавлений можливості встановити зазначені в клопотанні про призначення судової економічної експертизи обставини щодо наявності підстав для відшкодуванням матеріальної шкоди, а також визначити розмір відшкодування такої шкоди - на підставі інших досліджених в судовому засіданні доказів.
Більш того, оскільки надані під час судового розгляду кримінального провадження докази несуть у собі певну інформацію, вони не визнані в установленому порядку недопустимими, їх оцінка буде надаватися судом у нарадчій кімнаті під час винесення процесуального рішення у відповідності до ст. 94 КПК України з точки зору їх належності, достовірності та достатності для прийняття кінцевого процесуального рішення.
Крім того, висновок експерта щодо визначення розміру заподіяної потерпілому матеріальної шкоди не матиме для суду наперед встановленої сили та переваги над іншими доказами. Натомість, призначення судової економічної експертизи призведе до затягування розгляду справи, що на переконання суду, не є обґрунтованим та доцільним та не сприятиме виконанню завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого клопотання, відсутність необхідності та недоцільності призначення судової економічної експертизи у даній справі, тому в задоволенні клопотання потерпілого, слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.91, 94,128,129,242-244, 332, 370, 372 КПК України, суд,
П о с т а н о в и в:
Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: