КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/824/894/2022 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 303 КПК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:
прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року,
В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою частково задоволено скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_10 ; скасовано повідомлення слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_11 про підозру ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України від 27.01.2021 у кримінальному провадженні №0000589, відомості щодо якого внесені 16.12.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України; зобов`язано керівника регіональної прокуратури Київської міської прокуратури та/або уповноваженого прокурора Київської міської прокуратури у кримінальному провадженні №0000589, відомості щодо якого внесені 16.12.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості щодо скасування повідомлення слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_11 про підозру ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України від 27.01.2021, у кримінальному провадженні №0000589, відомості щодо якого внесені 16.12.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги захисника на повідомлення про підозру ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України від 27.01.2021 у кримінальному провадженні №0000589 від 16.12.2020.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вказане рішення є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду першої інстанції, викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, що є безумовною підставою для скасування судового рішення відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, захисника, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а відтак такою, яку необхідно залишити без змін, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчого судді, Другим слідчим відділом територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000589 від 16.12.2020, в межах якого 27.01.2021 ОСОБА_10 вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України.
Згідно змісту повідомлення про підозру від 27.01.2021, ОСОБА_10 підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство) вчинене за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та у підбурюванні до надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає особливо відповідальне становище, за невчинення в інтересах того, хто надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України.
28.04.2021 року захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва зі скаргою в порядку п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України про скасування вказаного повідомлення про підозру, складеного 27.01.2021 року відносно ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року вказана скарга частково задоволена.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується та вважає ухвалу слідчого судді такою, яку необхідно залишити без змін, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинивкримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 9 КПК України закріплений обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади під час кримінального провадження неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Статтею 24 КПК України кожному гарантовано право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, в порядку, передбаченого КПК України.
Положення ч. 2 ст. 8 КПК зобов`язують суди, прокуратуру, органи досудового розслідування під час здійснення кримінального провадження застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, який діє на основі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стала частиною національного законодавства.
Принцип верховенства права передбачає, що особа повинна бути захищена від свавілля суб`єктів владних повноважень, тобто втручання суб`єктів владних повноважень має бути піддано ефективному судовому контролю.
Ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.
Згідно ст. 277 КПК України повідомлення про підозру має містити: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.
Статтею 278 КПК України визначено порядок здійснення повідомлення про підозру та обов`язок роз`яснення прав підозрюваного, а саме: письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень; письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.
Аналізуючи вищезазначене можливо дійти висновку, що на момент прийняття рішення про повідомлення про підозру повинні бути висунуті всі можливі, в тому числі і взаємовиключні версії у справі; усі версії у справі, включаючи алібі підозрюваного, всебічно перевірені; усі версії, крім однієї - про винуватість підозрюваного, - спростовані зібраними доказами, а версія про винуватість особи знайшла підтвердження системою незаперечних доказів; у справі зібрано таку сукупність допустимих та достовірних фактичних даних (доказів), яка дає змогу дійти однозначного висновку про вчинення злочину чи іншого кримінального правопорушення особою, яка притягається до відповідальності та виключає будь-які сумніви щодо її вини (сама особа, яка притягається до відповідальності, не зобов`язана доводити свою невинуватість); відсутність обставин, що виключають кримінальну відповідальність особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, встановлено в процесі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи.
Разом з цим, оцінивши у сукупності матеріали скарги, а також матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про неможливість подальшого досудового розслідування кримінального провадження №0000589 від 16.12.2020 року відносно ОСОБА_10 , оскільки пред`явлена останній підозра у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України, суперечить вищевказаним приписам та положенням, виходячи з наступного.
Положеннями статті 190 КК України передбачена кримінальна відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).
Обов`язковою умовою притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 190 КК України є вчинення кримінально-караних дій у великих розмірах або шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.
Положеннями ст. 369 КК України передбачена кримінальна відповідальність за пропозицію чи обіцянку службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.
Обов`язковою умовою притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 369 КК України є вчинення кримінально-караних дій за умови надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає особливо відповідальне становище або вчинені організованою групою осіб чи її учасником.
При цьому, як було зазначено органом досудового розслідування, ОСОБА_10 «працювала у Верховному суді та, використовуючи свої особисті зв`язки з працівниками апарату Верховного Суду могла отримувати та передавати ОСОБА_12 інформацію про хід розгляду справи ОСОБА_13 №355/1857/182», наведене припущення органу досудового розслідування не може бути кваліфіковане за інкримінованими статтями КК України.
Таким чином, правова кваліфікація кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_10 , не відповідає змісту підозри, що є грубим порушенням вимог п. 5 ч. 1 ст. 277 КПК України.
Крім того, під час розгляду скарги, поданої в порядку п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, суд першої інстанції правильно встановив, що на день повідомлення про підозру ОСОБА_10 , зміст оскаржуваної підозри є нечітким, що суперечить вимогам п. 6 ч. 1 ст. 277 КПК України, тобто відсутня безсумнівна система належних до справи достатніх доказів, які б вказували на наявність складу злочину в діянні підозрюваної особи, яка б виключала сумніви щодо того, що кримінальне правопорушення справді відбулося; кримінальне правопорушення вчинене підозрюваною особою; діяння підозрюваної особи містить склад конкретного кримінального правопорушення та відсутні обставини, які виключають її відповідальність.
Окрім цього, у вказаній підозрі не міститься часу, місця вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, натомість зазначаються припущення органу досудового розслідування про можливість вчинення дії ОСОБА_10 , за які кримінальна відповідальність чинним законодавством не передбачена, зокрема, те, що остання працювала у Верховному Суді та могла отримувати та передавати інформацію про хід розгляду справи. Також, не зазначено конкретних дій ОСОБА_10 , які вона нібито вчиняла у певному місці та часі, а саме щодо заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) вчиненого за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах та у підбурюванні до надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає особливо відповідальне становище, за невчинення в інтересах того, хто надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.
Таким чином, повідомлення про підозру не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_10 , у тому числі часу та місця його вчинення, вступу у злочинну змову, а також інших суттєвих обставин та не підтверджено будь-якими доказами відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України, що грубо суперечить вимогам п. 6 ч. 1 ст. 277 КПК України,
Як вже вище зазначалось, згідно з принципом презумпції невинуватості всі сумніви по справі, якщо вичерпані можливості їх усунення, повинні тлумачитись і вирішуватись на користь підозрюваного (обвинуваченого). Для повідомлення особі про підозру потрібна система неспростовних доказів, які прямо вказують на наявність в діях конкретного складу злочину.
Закон не містить однозначних вказівок на те, на якому саме етапі кримінального провадження має бути повідомлено про підозру, орієнтуючи слідчого чи прокурора на фактичні обставини справи - тоді, коли буде достатньо доказів для підозри особі у вчиненні кримінального правопорушення.
Слід зазначити, що поняття обґрунтованості підозри не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судам слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (див. рішення у справі Мюррей проти Сполученого Королівства від 28 жовтня 1994 року, п. 55, Series A, № 300-A).
Однак вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі Чеботарі проти Молдови, № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів повинна здійснюватись не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Murray v. the United Kingdom» № 14310/88 від 23.10.94 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
Натомість, як вже зазначалось вище, письмове повідомлення про підозру не містить зазначення часу, місця вчинення злочину та посилань на зібрані під час досудового розслідування докази, які б свідчили про змову ОСОБА_10 з іншими особами та докази, які б давали слідчому чи прокурору, на даній стадії, підстави для складання і вручення вказаній особі підозри у вчиненні кримінальних правопорушень.
Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів, слідчий суддя прийшов до об`єктивного висновку, що повідомлення про підозру ОСОБА_10 є необґрунтованим та не відповідає вимогам статей 276-277 КПК України; правова кваліфікація кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_10 , із зазначенням статтей закону України про кримінальну відповідальність не відповідає змісту підозри, що є порушенням вимог п. 5 ч. 1 ст. 277 КПК України; повідомлення про підозру складено і вручено за відсутності наявності достатніх доказів для підозри останньої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України, тобто всупереч вимогам ст. 276 КПК України, а зміст письмового повідомлення про підозру ОСОБА_10 не містить фактичних обставин кримінального правопорушення та його складу, у вчиненні якого ОСОБА_10 підозрюється, у тому числі зазначення конкретного часу і місця та ролі вчинення, а також інших суттєвих обставин.
Щодо прохання захисника зобов`язати слідчого Другого слідчого відділу (відділ розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві або прокурора, яким здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000589 від 16.12.2020, вчинити дії щодо виключення з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про оголошення підозри ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України, то, як вважає апеляційний суд, слідчий суддя правильно зазначив, що з огляду на Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування і ведення, затверджений Наказом Офісу Генерального прокурора від 30.06.2020 року № 298 «Про затвердження Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення», наведені повноваження мають керівник органу прокуратури або прокурор, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням.
Доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення про необґрунтованість та передчасність висновків слідчого судді, на думку колегії суддів, є недоведеними та належним чином не підтвердженими, а тому не заслуговують на увагу.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури ОСОБА_8 без задоволення, оскільки наведені ним доводи не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування судового рішення.
Керуючись ст.ст. 5, 26, 42, 276-278, 303, 376, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року, якою частково задоволено скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_10 ; скасовано повідомлення слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_11 про підозру ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України від 27.01.2021 у кримінальному провадженні №0000589, відомості щодо якого внесені 16.12.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України; зобов`язано керівника регіональної прокуратури Київської міської прокуратури та/або уповноваженого прокурора Київської міської прокуратури у кримінальному провадженні №0000589, відомості щодо якого внесені 16.12.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості щодо скасування повідомлення слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_11 про підозру ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України від 27.01.2021, у кримінальному провадженні №0000589, відомості щодо якого внесені 16.12.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4