ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 грудня 2021 року м. Фастів Київська область
Слідчий суддя Фастівського міськрайонного суду ОСОБА_1 з участю секретаря ОСОБА_2 , учасника судового провадження ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові Київської області заяву про самовідвід слідчого судді Фастівського міськрайонного суду ОСОБА_4 у справі №1-кс/381/1475/21 381/4254/21 за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність начальника сектору дізнання Фастівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,-
В С Т А Н О В И В:
За наслідками розподілу автоматизованою розподілу судової справи між суддями було визначено суддю ОСОБА_4 .
Зазначені обставини стали підставою для подання суддею заяви про самовідвід.
В судовому засіданні ОСОБА_3 заперечував проти задоволення заявленого суддею самовідводу та надав відповідні пояснення.
Вислухавши думку ОСОБА_3 , вивчивши заяву про самовідвід судді, суд дійшов наступного висновку.
Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Відповідно до ч.1 та 2 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.
З аналізу змісту п.4 ч.1 ст.75 КПК України, слідує, що саме наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді є підставою для його відводу.
В Україні діє прецедентне право, як складова національної правової системи.
Так, в положеннях ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Відповідно до п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку, незалежність судової влади є втіленням загального принципу: "Ніхто не може бути суддею у власній справі". Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.
Статтею 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначаються завдання суду. Зокрема, вказаною статтею передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та Законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення від 09.11.06 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.98 року у справі «Ветштан проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.
Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Київської області від 28 листопада 2017 року, ухвалу слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_4 від 16 листопада 2017 року скасовано з мотивів, що суддя ОСОБА_4 з метою дотримання об`єктивності, що є необхідною умовою для належного виконання нею своїх обов`язків, мала заявити самовідвід від участі в розгляді даної справи, з метою недопущення будь-яких сумнівів в упередженості під час розгляду нею скарги ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. 75 КПК України, слідчий суддя, не може брати участь у кримінальному провадженні якщо існують інші обставини, які викликають сумніви в його неупередженості.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 80 КПК України, за наявності вищевказаних підстав слідчий суддя зобов`язаний заявляти самовідвід або йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Враховуючи вимоги кримінально-процесуального законодавства щодо заявлення самовідводу слідчим суддею, суд вважає, що підстава для самовідводу заявлена слідчим суддею ОСОБА_4 прямо передбачена ст. 75, 80 КПК України, а тому, суд вважає, за доцільне задовольнити заявлений самовідвід.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.31, 35, 75, 81 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Заяву про самовідвід слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_4 у справі №1-кс/381/1475/21 381/4254/21 за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність начальника сектору дізнання Фастівського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР - задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1