Справа № 443/1827/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/689/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 02 червня 2021 року,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:
цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воскресінці, Рогатинського р-ну, Івано-Франківської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до одного року шести місяців обмеження волі.

На підставі ч.ч.1, 4 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте ОСОБА_6 покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 травня 2020 року і остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді двох років одного місяця обмеження волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 12 жовтня 2020 року близько 19 год. 30 хв., перебуваючи у м. Ходорові по вул. Грушевського, 57, Жидачівського району, Львівської області, неподалік магазину «Рукавичка», рухаючись повз будинок №62 у напрямку вул. В`ячеслава Чорновола, виявив спортивний велосипед марки «Formula» моделі «Х-Rover», після чого, керуючись прямим умислом та корисливим мотивом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, діючи протиправно, з метою власного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно, повторно викрав цей спортивний велосипед, вартістю 3 090,00 грн., що належить ОСОБА_9 . Після викрадення, ОСОБА_6 поїхав велосипедом в напрямку вул. В`ячеслава Чорновола у м. Ходорові, де його залишив, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не оспорюючи фактичні обставини справи покликається на те, що вирок суду є незаконним, оскільки він не мав можливості здійснити свій захист і не усвідомлював, що відбувалось під час судового розгляду кримінального провадження.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, просить скасувати вирок Жидачівського районного суду Львівської області щодо нього та призначити новий судовий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про її заперечення і залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював, оскільки слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, визначеному положеннями ч.3 ст. 349 КПК України.

За результатами перевірки матеріалів справи, зокрема: аудіозапису, журналу судового засідання, а також вироку суду від 02 червня 2021 року (т.3 а.с. 72-80) встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю і беззаперечно, щиро розкаявся та погодився на розгляд кримінального провадження щодо нього в порядку ч.3 ст. 349 КПК України.
При цьому, суд з`ясував правильність розуміння ОСОБА_6 фактичних обставин справи та переконався у добровільності позиції обвинуваченого з приводу недоцільності дослідження доказів на їх підтвердження.
Окрім цього, суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_6 особливий порядок оскарження вироку суду, постановленого за результатами судового розгляду, проведеного на підставі ч.3 ст. 349 КПК України.
Відтак, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.

Голослівними і такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду є покликання обвинуваченого ОСОБА_6 про порушення права на захист.
Так, забезпечення обвинуваченому права на захист згідно зі ст. 129 Конституції України є основною засадою судочинства, а відповідно до ст. 7 КПК України віднесено до загальних засад кримінального провадження.
Стаття 59 Конституції України проголошує право кожного на правову допомогу та вільний вибір захисника своїх прав, а ст. 63 Конституції України закріплює право на захист підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного.
У ст. 20 КПК України, що розкриває зміст забезпечення права на захист як загальної засади кримінального провадження, закріплено право підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого на захист, яке в тому числі полягає у наданні йому права користуватись правовою допомогою захисника.
Відповідно до положень ст. 48 КПК України захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні.
Крім цього, право на захист забезпечується, зокрема, нормами КПК України, які регламентують обов`язкову участь захисника у кримінальному провадженні (ст.ст. 49, 52 КПК України), визнання недопустимими доказів, отриманих внаслідок порушення права особи на захист (ст. 87 КПК України), особливості реалізації права на відмову від захисника (ст. 54 КПК України), можливість підготовки до захисту від нового (ст. 338 КПК України) або від додаткового обвинувачення (ст. 339 КПК України), здійснення судового провадження за відсутності захисника як підставу для скасування судового рішення (п.4 ч.2 ст. 412 КПК України).
Ст. 52 КПК України передбачено вичерпний перелік випадків обов`язкової участі захисника у кримінальному провадженні.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 роз`яснено його право на участь захисника під час проведення судового розгляду кримінального провадження, що підтверджується аудіозаписом судового засідання від 02 червня 2021 року, де останній відмовився від участі захисника і ствердив, що бажає самостійно захищати свої права та інтереси.
Аналізуючи положення Конституції України і кримінального процесуального закону, які гарантують право обвинуваченого на вільний вибір захисника, а також права на ефективний захист, колегія суддів вважає, що наведене, спростовує покликання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо порушення його права на захист під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції.
Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, то колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, визначив таке увідповідності до вимог ст.ст. 50, 65, 71 КК України, яке є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

З врахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 02 червня 2021 року відносно ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4