У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 вересня 2021 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 06 листопада 2021 року, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області, громадянина України, неодруженого, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні дитину 2019 року народження, офіційно не працевлаштований, раніше судимий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні № 0001197 ,

встановив:

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" терміном до 06 листопада 2021 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Апелянт вважає, ухвалу слідчого судді про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою незаконною, необґрунтованою та такою що підлягає скасуванню.

Вказує, що суд не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінуємого злочину, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Звертає увагу, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання та має родину, міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем проживання, з сусідами підтримує добропорядні відносини, не підтримує відносини з особами сумнівної поведінки та схильних до правопорушень. Хоча ОСОБА_5 раніше притягався до кримінальної відповідальності, він ніколи не робив спроб переховуватися від органів слідства, завжди сумлінно виконував покладені на нього процесуальні обов`язки, з`являвся за викликом органів слідства, суду.

Наголошує, що матеріалами справи не підтверджується належним чином наявність у діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого саме ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень у нього не було. ОСОБА_5 під час раптового конфлікту з іншим чоловіком на підставі бажання захистити жінку від нападу чоловіка, та як наслідок в подальшому захисти й себе від нападу чоловіка, наніс останньому один удар лівою рукою в праву область обличчя, від чого той упав на землю, отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер у лікувальній установі. Отже, тілесні ушкодження, які наніс ОСОБА_5 . ОСОБА_6 , він спричинив обороняючись від нападу та у нього був відсутній умисел на позбавлення життя ОСОБА_7 . Проте слідчий, установивши обставини, за яких настала смерть ОСОБА_6 , дав діям ОСОБА_5 неправильну юридичну оцінку.

Зауважує, що ОСОБА_5 має намір відшкодувати матеріальну шкоду у кримінальному провадженні, в зв`язку з чим потерпілій ОСОБА_8 був направлений грошовий переказ в розмірі 1000 гривень.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

В провадженні СВ Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0001194 від 06.09.2021 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Зі змісту клопотання вбачається, що 04.09.2021 приблизно о 20 годині 40 хвилин, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_9 , знаходилися неподалік будинку АДРЕСА_2 , де в цей час побачили словесний конфлікт, який відбувався між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .

З метою врегулювання вказаного конфлікту ОСОБА_5 наздогнав ОСОБА_6 та вступив з ним у словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_6 ігноруючи зауваження ОСОБА_5 намагався наносити йому удари. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний протиправний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень останньому.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, діючи на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, ОСОБА_5 наніс потерпілому ОСОБА_6 один удар лівою рукою в область обличчя. У подальшому ОСОБА_5 почав відходити у напрямку будинку АДРЕСА_2 , а потерпілий ОСОБА_6 в свою чергу почав наздоганяти його.

ОСОБА_5 побачивши що потерпілий ОСОБА_6 , наздогнав його та намагається завдати йому удари ногами, наніс останньому один удар лівою рукою в область обличчя, від якого ОСОБА_6 впав на землю. В результаті отриманих ударів у ОСОБА_6 утворилися тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння та основи черепа, внутрішньочеревного крововиливу, забою речовини головного мозку із послідуючим розвитком набряку та набухання речовини головного мозку, які відповідно до наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Після спричинення тілесних ушкоджень, потерпілого ОСОБА_6 госпіталізовано до Миколаївської лікарні швидкої медичної допомоги, де останній о 19:20 годині 05.09.2021 від отриманих тілесних ушкоджень помер.

08.09.2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 121 КПК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в обґрунтування клопотання зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та про наявність ризиків, передбачених п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Вивчивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Від захисника ОСОБА_4 та прокурора ОСОБА_10 надійшли заяви, в яких вони просили розглядати апеляційну скаргу без їх участі, в порядку письмового провадження.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 406 КПК України, зазначене є підставою для ухвалення судового рішення в порядку письмового апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

На їх наявність вказує те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, у зв`язку з чим з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Також існує ризик, передбачений пунктом 3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні зі свідками, ОСОБА_5 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Крім того, прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та, враховуючи дані про особу підозрюваного, обставини та характер скоєння вказаного кримінального правопорушення, може скоїти нове кримінальне правопорушення у разі не застосування відповідних обмежень.

Судом оцінено репутацію підозрюваного, а саме, те що підозрюваний офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання, родину та міцні соціальні зв`язки, раніше судимий, наразі на розгляді в Заводському районному суді міста Миколаєва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000633 від 14.05.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 вересня 2021 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 06 листопада 2021 року, відносно ОСОБА_5 , - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді