Справа № 301/2817/21

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2021 р. Іршавський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Іршавського районного суду Закарпатської області в місті Іршава кримінальне провадження №0000218 від 19.08.2021, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце народження село Ільниця, Іршавського району, Закарпатської області, місце проживання АДРЕСА_1 , працюючий водієм ТОВ «Автотранспортне підприємство Закарпаття», одружений, освіта повна середня, на утриманні має двох дітей, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,
потерпілої - ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2021 року, близько 17 години 00 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно-справним автобусом марки «ПАЗ» моделі «32054-07» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом на ділянці автодороги у с.Климовиця зі сторони с. Кобалевиця у напрямку с.Загаття, Хустського району, де під час руху не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 «б», 10.1, 10.9, 12.3, та 1.10 (в частині визначення поняття "небезпека для руху") Правил дорожнього руху України, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року, згідно яких:

п.1.5 ПДР - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п.1.10 ПДР -«небезпека для руху» - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку;

п.2.3 ПДР - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.10.1 ПДР - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п.10.9 ПДР - під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб;

п.12.3 ПДР - у разі виникнення перешкоди або небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

ОСОБА_3 , маючи можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність,не звернувся за допомогою до інших осіб, для безпечного руху транспортного засобу заднім ходом, внаслідок чого у своїй смузі руху допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який в той час рухався у зустрічному напрямку краєм проїзної частини дороги.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , колишній мешканець АДРЕСА_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньочеревної кровотечі, правобічного гемо пневмотораксу, розриві парієнтальної плеври, розриву тканини правої легені, розривів капсули та розтрощення тканини печінки, уламкового перелому правої клубової кістки на рівні гребня зі зміщенням уламку, множинних уламкових переломів кісток склепіння та основи черепа, часткової руйнації речовини головного мозку більше правої півкулі, субдурального крововиливу, субархноїдального крововиливу, перелому правої стегнової кістки на рівні шийки без зміщення уламків, травматичного шоку, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя у момент спричинення.

Причиною смерті ОСОБА_6 стала тупа поєднана травма голови, грудей, органів черевної порожнини, тазу та кінцівок з множинними переломами кісток черепа та грудної клітки, що призвели до розвитку травматичного шоку.

Невиконання водієм ОСОБА_3 вказаних вимог Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням наслідків, які полягали в отриманні пішоходом ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до його смерті.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, підтвердив фактичні обставини справи, які викладені у обвинувальному акті та показав, що він працює водієм автобуса марки «ПАЗ» ТОВ «Автотранспортне підприємство Закарпаття». 19 серпня 2021 року близько 17 години він приїхав з рейсу, та як завжди розпочав маневр заїзду автобуса до свого двору. Рухаючись заднім ходом відчув, що колесами автобуса щось переїхав, при цьому подумав що наїхав на бордюр. Але фактично вже заїхавши в двір побачив, що вчинив наїзд на людину. Відразу викликав швидку та поліцію. Алкогольні напої в той день він не вживав. В скоєному щиро розкаявся, заподіяну шкоду потерпілій пропонував відшкодувати але остання відмовилась від будь-якої допомоги, просив його суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 суду показала, що померлий ОСОБА_6 був її батьком. 19.08.2021 біля 17 години вона була біля магазину, їй сторонні люди повідомили, що трапилось і вона відразу прийшла до домогосподарства де проживає ОСОБА_3 . Також потерпіла підтвердила те, що обвинувачений неодноразово пропонував їй матеріальну допомогу але вона котегорично відмовилась. Просить обвинуваченого суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, а саме доказів на підтвердження події кримінального правопорушення, часу, місця, способу, мети та мотивів його вчинення, винуватості обвинуваченого. При цьому суд з`ясував, чи вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позиції відсутні, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, та обмежився таким обсягом дослідження доказів: допит обвинуваченого, допит потерпілої, дослідження матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дослідження доказів щодо судових витрат та речових доказів.

Оцінюючі досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, вину обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною ч. 2 ст. 286 КК України. Його дії правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, як особа, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
При призначенні покарання обвинуваченому суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація.
В даній справі, суд, призначаючи покарання обвинуваченому, при виборі останньому міри покарання разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, враховує дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу.
Обираючи обвинуваченому покарання суд враховує обставини, які його пом`якшують: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за ч.2 ст.286 КК України, суд врахував характер та ступінь суспільної небезпечності і тяжкість скоєного злочину, який згідно із ст. 12 КК України кваліфіковано як тяжкий злочин, дані про особу обвинуваченого: згідно вимоги про судимість ОСОБА_3 раніше не судимий, за місцем проживання та за місцем роботи характеризується позитивно, згідно довідок №641 від 25.08.2021 та 642 від 25.08.2021 має на утриманні двох дітей та дружину, є особою, що має третю групу інвалідності, що підтверджується Посвідченням від 03.06.2019, серія НОМЕР_2 . Крім того, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 , повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, потерпіла ОСОБА_5 не має до обвинуваченого ні матеріальних ні моральних претензій, а також те, що потерпіла просила суворо не карати обвинуваченого та не застосовувати відносно нього покарання пов`язане з позбавленням волі. Також, суд враховує висновок досудової доповіді від 07.12.2021 ДУ «Центр пробації», згідно якого, виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. для окремих осіб).
З огляду на перераховані обставини, за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання в межах санкції статті у вигляді позбавлення волі. Зважаючи на особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, суд вважає, що відносно нього можуть бути застосовані положення ст. 75, 76 КК України, звільнивши ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням. При цьому, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно, на його утриманні перебувають дружина та двоє дітей, що підтверджується довідками №641 від 25.08.2021 та 642 від 25.08.2021, є особою, що має ІІІ групу інвалідності, суд вважає, що до винного не слід застосувати додаткового покарання за ч. 2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.09.2021 було застосовано до ОСОБА_3 запобіжний захід у виді домашнього арешту. Строк застосування до 19.11.2021. Даний строк продовжено не було. Інші запобіжні заходи відносно обвинуваченого не застосовувались.

За вимогами ч.2 ст.124 КПК України із ОСОБА_3 належить стягнути на користь Держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертиз, що підтверджено Актом №2 здачіприймання висновку експерта №9811 від 13.08.2021 та Актом №2 здачіприймання висновку експерта №9807 13.08.2021, загальна сума яких становить - 3432 грн. 20 коп.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2021 року в порядку забезпечення кримінального провадження накладено арешт на транспортний засіб, а саме автобус марки «ПАЗ» моделі «32054-07», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 . Відповідно до ст.174 ч.4 КПК України арешт майна підлягає скасуванню.

Долю речового доказу вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Цивільного позову у кримінальному провадженні не заявлено.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 100, 124, 174, 370, 371, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без позбавленням права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Згідно зі ст.76 КК України протягом іспитового строку покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Держави процесуальні витрати у сумі 3432 (три тисячі чотириста тридцять дві) гривні 00 коп. за проведення експертиз.
Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про накладення арешту на тимчасово вилучене майно від 16.09.2021 року - скасувати.

Речовий доказ:

-автобус марки «ПАЗ» моделі «32054-07», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_7 , мешканка АДРЕСА_3 - повернути власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення, особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення копії вироку.
Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Іршавського

районного суду : ОСОБА_1