У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2021 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , дослідивши матеріали клопотання старшого слідчого в ОСВ ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_2 , погоджене процесуальним керівником заступником начальника відділу Закарпатської обласної прокурором ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за №0000268, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.10.2020 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, про арешт майна,-
ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2021 року старший слідчий в ОСВ ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_4 , за погодженням з процесуальним керівником заступником начальника відділу Закарпатської обласної прокурором ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні №0000268, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.10.2020 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, про арешт майна.

Ознайомившись з матеріалами клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, і збереження речових доказів, при цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права і обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Як убачається з наданих суду матеріалів, підозру в рамках даного кримінального провадження оголошено лише ОСОБА_6 , будь-якій іншій особі у кримінальному провадженні №0000268, не оголошено, а тому інші особи не перебувають в рамках вказаного кримінального провадження у процесуальному статусі підозрюваних.

За таких обставин, власники майна на даному етапі досудового розслідування у згаданому кримінальному провадженні беруть участь у статусі третіх осіб.

Разом з тим, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді звернувся старший слідчий в ОСВ ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_4 , що суперечить вимогам ч. 2 ст. 64-2 КПК України, в якій чітко зазначено, що з даним клопотанням має право звертатися лише прокурор.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

У порушення зазначених вимог закону до клопотання не зазначено власників майна та не додано документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати та не зазначено конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Також, до клопотання не додана постанови про призначення групи прокурорів, слідчих, які здійснюватимуть повноваження у конкретному кримінальному провадженні. Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань не може замінити такі постанови, оскільки він не є кримінально-процесуальним рішенням, яке породжує зазначені правові наслідки в конкретному кримінальному провадженні.

З урахуванням викладених обставин слідчий суддя приходить до висновку, що відповідно до наведених вимог кримінального процесуального закону клопотання про арешт майна підлягає поверненню прокурору, який його погодив; для усунення недоліків клопотання слід встановити строк в 72 години, початок обчислення якого рахувати з моменту фактичного отримання вказаного клопотання разом з копією даної ухвали прокурором.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОСВ ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_2 , погоджене процесуальним керівником заступником начальника відділу Закарпатської обласної прокурором ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за №0000268, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.10.2020 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, про арешт майна, повернути прокурору для усунення недоліків.

Встановити строк в сімдесят дві години з моменту отримання копії даної ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.

Роз`яснити, що повернення клопотання не є перешкодою для повторного звернення до слідчого судді з клопотанням про вжиття заходів кримінального провадження (арешту майна).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_7