Справа № 344/4513/21
Провадження № 11-сс/4808/242/21
Категорія ст. 173 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 ,. ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційною скаргою (далі АС) захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000767 від 02.11.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України (далі КК), -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2021 року задовольнено клопотання слідчого, яке погоджено з прокурором та накладено арешт на майно із забороною розпоряджатися автомобілем «DAF» д.н.з. НОМЕР_1 з автоцистерною, що встановлена на напівпречепі з д.н.з. НОМЕР_2 та вчиняти реєстраційні дії, до його скасування у встановленому КПК порядку, які вилучено 23.03.2021 року під час обшуку, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_9 .

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що слідчим доведено наявність достатніх підстав для накладення арешту на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_9 , з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки, незастосування накладення арешту, може призвести до наслідків, визначених ч. 11 ст. 170 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК), зокрема, таких як його зникнення, втрати або пошкодження майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_9 , подав АС, в якій покликається на її незаконність, необґрунтованість, позаяк дана ухвала винесена без достатніх на це підстав та з суттєвими порушеннями норм КПК, а тому підлягає скасуванню.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення захисника адвоката ОСОБА_8 , який просить скасувати ухвалу слідчого судді та задовольнити апеляційні вимоги; пояснення прокурора, який заперечив доводи поданої АС, просить ухвалу слідчого судді залишити без змін; перевіривши матеріали за клопотанням слідчого, які надійшли з Івано-Франківського міського суду та додані матеріали, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС. Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону при постановленні даної ухвали слідчий суддя дотримався в повній мірі.

З матеріалів судового провадження вбачається, що досудове слідство по кримінальному провадженні № 0000767 від 02.11.2020 року, проводиться за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК .

Також з клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК і може мати доказове значення у кримінальному провадженні.

23.03.2021 року автомобіль «DAF» д.н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказом (а.с.3).

Відповідно до ст.98 КПК матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Згідно до ч.2 ст.170 КПК , арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так,ч.2 ст.170КПК передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2ст.173КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні(якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170цього Кодексу); 3)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4частини другої статті 170цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна(якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою ( якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Задовольнивши клопотання слідчий суддя прийшов до висновку, що в клопотанні доведено достатність підстав вважати, що вилучене майно є речовим доказом, має доказове значення для забезпечення кримінального провадження та відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК .

Як вбачається з ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог ст.ст.214, 223 КПК після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК .

Окрім того, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно зі ст.173 КПК , при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК .

Відповідно до ч.1 ст.64-2 КПК третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Згідно до ч.2 ст.64-2 КПК передбачено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Ч.1 ст.171 КПК передбачено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Клопотання про арешт майна було подане за підписом прокурора, що є його волевиявленням на зверненням до суду з відповідним клопотанням.

Твердження захисника-адвоката ОСОБА_8 в АС про те, що слідчий є не уповноваженою особою для звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, апеляційний суд визнає не слушними.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч.ч.2,4 ст.173КПК та ст.172КПК , зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч.5 ст.173 КПК .

Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею, викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.

Задовольнивши клопотання прокурора з посиланням на зміст ст.170 КПК слідчий суддя, врахував, що в ньому йдеться не про арешт майна підозрюваного, а арешт майна, передбачений ч.2ст.170КПК , що здійснюється для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні.

Відповідно до порядку, передбаченого ст.174КПК арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що вподальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Зідно ухвали слідчого сідді Івано-Франківського міського суду від 18 березня 2021 року надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля «DAF» д.н.з. НОМЕР_1 ., з метою виявлення та вилучення речей (мобільних телефонів водія даного транспортного засобу, чорних записів та журналів, в яких міститься інформація щодо розрахунків за нафтопродукти, обладнання для перевірки якості нафтопродуктів, шляхової та бухгалтерської документації на перевезення вантажів). Отже доводи захисника ОСОБА_8 щодо незаконного накладення арешту на вказаного майне є неспроможними.

Окрім того, згідно протоколу про передачу на відповідальне зберігання речового доказу, автомобіля «DAF» д.н.з. НОМЕР_1 . з автоцистерною передано на відповідальне зберігання ОСОБА_9 .

Щодо доводів захисника ОСОБА_8 , що власник траспортного засобу не може користуватись ним, спростовується матеріалами справи. Як вбачається з резолютивної частини ухвали Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2021 року «накладено арешт на майно із забороною розпоряджатися автомобілем «DAF» д.н.з. НОМЕР_1 з автоцистерною, що встановлена на напівпречепі з д.н.з. НОМЕР_2 та вчиняти реєстраційні дії, до його скасування у встановленому КПК порядку», отже суд не заборонив користуватися вказаним транспортним засобом, а тільки наклав заборону розпоряджатися вказаним майном.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та належним чином мотивованою і підстав для її скасування, за доводами АС не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 170, 172, 173, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського від 29 березня 2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000767 від 02.11.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5