Справа № 161/3708/21 Провадження №11-кп/802/644/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.164 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
потерпілої - ОСОБА_7 ,
представника потерпілої - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Волгограда Російської Федерації, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, розлученого, працюючого неофіційно водієм, раніше судимого,
- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.09.2020 за ч.1 ст.164 КК України до покарання у виді 120 (сто двадцяти) годин громадських робіт;
засуджено:
- за ч.2 ст.164 КК України до покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.
На підставі ст.ст.71,72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.09.2020 року у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт, остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді 3 (трьох) місяців 5 (п`яти) днів арешту.
Строк відбуття покарання постановлено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що він будучи особою, раніше судимою згідно вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.09.2020 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 120 годин та будучи зобов`язаний, згідно даного рішення, сплачувати аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошові сумі в розмірі 2000 грн та 1600 грн відповідно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, зокрема, починаючи з 22.10.2018 і до досягнення дітьми повноліття, знаючи про обов`язок сплати аліментів, будучи дієздатною та працездатною особою, маючи доходи з неофіційних джерел, добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надав, заходів, спрямованих на погашення заборгованості не вживав, чим свідомо, ухилився від сплати аліментів, яке призвело до виникнення заборгованості, зі сплати таких коштів, яка згідно інформації першого відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в період часу з жовтня 2020 року до січня 2021 року включно становить 14 400 грн, тобто у розмірі, що в сукупності перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.
Не погоджуючись з вироком суду ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу. Вважає, вирок незаконним та невмотивованим в частині невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального проступку та особі обвинуваченого, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Суд не врахував того факту, що відбуваючи покарання у виді арешту не матиме можливості сплачувати аліментів на утримання дітей, у зв`язку з чим їх розмір буде збільшуватись. Його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням до нього більш м`якого покарання не пов`язаного із позбавленням волі у виді громадських робіт.
Просить вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2021 року в частині призначення покарання змінити, призначити покарання за ч.2 ст.164 КК України у виді громадських робіт. В решті вирок залишити без зміни.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_7 , потерпілу та її представника, які покладались на розсуд суду, прокурора, яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги і просила вирок суду залишити в силі, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку за обставин, вказаних у вироку, стверджуються зібраними в провадженні та перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши його дії за ч.2 ст.164 КК України.
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину і тяжкості наслідків, що настали.
До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обтяжуючих обставин судом не встановлено.
З огляду на вищенаведене апеляційний суд доходить висновку, що наявність вищевказаних даних про особу обвинуваченого та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину стали підставою для призначення ОСОБА_7 покарання у виді арешту на мінімальний строк.
Крім того, врахувавши наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, взявши до уваги ступінь вчиненого ним кримінального проступку, а також особу обвинуваченого, який вину визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому, має постійне місце проживання за яким характеризується задовільно, на обліку в лікарів нарколога ти психіатра не перебуває, з його слів працевлаштований, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічний кримінальний проступок, за який покарання у виді громадських робіт не відбув, на шлях виправлення не став, знову вчинив кримінальний проступок, що свідчить про небажання ОСОБА_7 стати на шлях виправлення. А тому, суд першої інстанції, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, вірно призначив покарання в межах санкції статті кримінального закону, за яким він притягається до кримінальної відповідальності, у виді арешту із застосуванням ст.ст.71,72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, з розрахунку одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт, та призначив остаточне покарання у виді арешту.
Судом першої інстанції враховано думку потерпілої ОСОБА_7 , яка не заперечувала проти призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді арешту, в апеляційній інстанції підтримала викладену раніше позицію щодо призначення ОСОБА_7 покарання, оскільки останній аліментів на утримання дітей на даний час не сплачує.
Крім того, в суді апеляційної інстанції встановлено, що з ОСОБА_7 стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн та 1600,00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 22.10.2018 і до досягнення ними повноліття.
Призначене покарання, на думку апеляційного суду, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого.
Посилання апелянта про позбавлення його можливості сплачувати аліменти на утримання дітей в разі засудження до арешту, голослівні. ОСОБА_7 при виконанні першого вироку, яким призначалися громадські роботи, висновків не зробив і надалі продовжував злісно ухилятися від утримання неповнолітніх дітей.
Інші твердження апеляційної скарги не заслуговують на увагу, так як були досліджені і перевірені судом і з обґрунтуванням спростовані з наведенням в вироку відповідних мотивів.
Підстав для зміни чи скасування вироку з врахуванням доводів, зазначених у апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 409 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий:
Судді: