Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

02 листопада 2021 року м. Рівне

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , з відповідними змінами та доповненнями до апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , з відповідними змінами до апеляційної скарги, на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2017 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000114 від 11 квітня 2017 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гайове Ківерцівського району Волинської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, приватного підприємця, одруженого, маючого на утримані малолітню дитину, задовільним станом здоров`я, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , без зареєстрованого місця проживання, раніше судимого: 21 листопада 2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.4 ст.296 КК України до позбавлення волі на 5 років, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України, ?

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2017 року ОСОБА_6 визнано невинним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України з підстав відсутності в його діях складу кримінального правопорушення.
Визнано винним ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.309 КК України та призначено покарання:
- за ч.1 ст.307 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;
- за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, ОСОБА_6 , до покарання за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком від 21 листопада 2014 року Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.4 ст.296 КК України у виді 5 років позбавлення волі, визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без зміни.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту затримання та врахувати час перебування під вартою з 24 квітня 2017 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження, а саме: з 24 квітня 2017 року до 20 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та з 21 червня 2017 року до вступу даного вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Накладений 12 травня 2017 року арешт на майно ОСОБА_6 , а саме: частку квартири АДРЕСА_2 , скасовано.
Процесуальні витрати по справі в сумі 1669 гривень 77 копійок за проведення експертиз стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду в квітні 2017 року ОСОБА_6 незаконно придбав пакунок з порошкоподібною речовиною, до складу якої входить психотропна речовина амфетамін, який зберігав при собі та незаконно переніс до свого місця проживання за адресою: кв. АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав з метою збуту.
Разом з тим, суд встановив, що ОСОБА_6 , приблизно о 18 год. 10 квітня 2017 року, перебуваючи в під`їзді будинку АДРЕСА_3 , з корисливих мотивів, з умислом на незаконний збут психотропної речовини, шляхом продажі та отримання таким чином грошових коштів, незаконно збув, продав, за 250 гривень громадянину ОСОБА_9 (анкетні дані легендовані), який задіяний до оперативної закупки, психотропну речовину, обіг якої обмежений - амфетамін, масою 0,0223 г.
Окрім того, згідно обвинувального акта ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він повторно, 24 квітня 2017 року, приблизно о 18 годині, перебуваючи на вул. Путінцева в м. Луцьку Волинської області, з корисливих мотивів, з умислом на незаконний збут психотропної речовини, шляхом продажі та отримання таким чином грошових коштів, повторно, незаконно збув, продав, за 200 гривень громадянину ОСОБА_9 (анкетні дані легендовані), який задіяний до оперативної закупки, психотропну речовину, обіг якої обмежений - амфетамін, з масою (в перерахунку на амфетамін-основу) 0,0044 г.
Окрім того, ОСОБА_6 , являючись особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.307 КК України, 24 квітня 2017 року, в м. Луцьку, повторно, незаконно придбав, отримав від невстановлених осіб, три пластикових ємкості, в якому знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб каннабіс, у виді подріблених частин рослини коноплі, масою в перерахунку на суху речовину 24,75 грам, та речовину з вмістом психотропної речовини-амфетамін, в перерахунку на основу 0,7755 грам, обіг якого заборонений, поклав в кишеню одягнутої куртки, а амфетамін в пряжку ремня, які незаконно зберігав при собі, з умислом на особисте вживання наркотичного засобу та психотропної речовини, без мети збуту, до 19-тої години 24 квітня 2017 року, часу затримання працівниками Луцького ВП ГУНП України в Волинській області біля будинку №20, що по вул.Володимирській в м.Луцьку Волинської області, та виявленні при ньому вказаного особливо небезпечного наркотичного засобу, канабісу, масою в перерахунку на суху речовину 24,75 грам та речовини, що містить в своєму складі - амфетамін, в перерахунку на основу 0,7755 грам.
В поданій апеляційній скарзі та змінах і доповненнях до апеляційної скарги прокурор покликається на незаконність вироку суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, внаслідок його м`якості.
Вважає, що хоча у оскаржуваному вироці суду й наведено докази сторони обвинувачення про вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, однак не надано їм належну оцінку, суд дійшов помилкового висновку про те, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст. 307 КК України.
У вироку суду не наведено фактичних даних про вчинення працівниками правоохоронних органів провокації до вчинення злочину. Судом не враховано зміст розмови ОСОБА_6 із закупником в ході проведення аудіо-відео-контролю за вчиненням злочину та не взято до уваги те, що після продажу психотропної речовини останньому ОСОБА_6 був затриманий та у нього виявлено три ємкості із канабісом, а також згорток із амфетаміном, які обвинувачений зберігав при собі з метою збуту.
Зазначає, що у судовому засіданні сам ОСОБА_6 не заперечив факту продажу ОСОБА_9 незабороненої в обігу речовини, яку, з показань обвинуваченого, виготовляв із таблеток вітаміну Ц. Даний факт не підтверджується будь-якими зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в суді доказами.
Вказує, що під час судового розгляду стороною обвинувачення надано суду належні, достатні та допустимі докази, які підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 307 КК україни, однак судом першої інстанції докази досліджені не повністю та з порушенням, їм дано неправильну оцінку, у зв`язку з чим, на думку прокурора, вони підлягають повторному дослідженню у суді апеляційної інстанції для здійснення їх переоцінки та прийняття законного рішення.
Судом, на переконання прокурора, необґрунтовано перекваліфіковано дії ОСОБА_6 з ч.2 ст. 307 на ч.2 ст. 309 КК України. Перекваліфіковуючи дії ОСОБА_6 з ч.2 ст. 307 на ч.2 ст.309 КК України суд не конкретизував, які фактичні обставини він встановив та вважає доведеними, прийнявши рішення про перекваліфікацію дій обвинуваченого на основі показань останнього.
Також прокурор зазначає, що на даний час в ч.2 ст. 309 КК України, за якою засуджено ОСОБА_6 , а саме, за незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів та психотропних речовин, без мети їх збуту, особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.307 КК України, відсутня кваліфікуюча ознака ті самі дії, вчинені особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 307, 308, 310, 317 КК України.
Вважає, що у зв`язку із допущеними порушеннями при дослідженні та оцінці доказів суд першої інстанції змінив обсяг обвинувачення, тим самим допустив застосування закону, який пом`якшує покарання обвинуваченого, попри наявність підстав для застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення, та , як наслідок, застосування більш сувого покарання.
На думку прокурора, судом необґрунтовано віднесено до обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 вчинення злочину під контролем працівників правоохоронних органів. Злочини ОСОБА_6 вчиняв з власної волі, систематично.
Зазначає, що суд всупереч вимогам ст. 65 КК України не взяв до уваги, що ОСОБА_6 не працює, хоча являється особою працездатного віку, страждає на алкоголізм та наркоманію, те, що ОСОБА_6 не вперше притягується до кримінальної відповідальності, має задовільну характеристику за місцем проживання, вживає наркотичні засоби за місцем проживання, кримінальні правопорушення ним вчинено з корисливих мотивів. Також злочини ним вчинено в період іспитового строку.
Просить вирок Луцького міськрайонного суду від 29 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 307 та ч.2 ст. 307 КК України, призначити покарання за ч.1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років, за ч.2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2014 року та остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна.
В поданій апеляційній скарзі, з відповідними змінами, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 покликається на незаконність вироку суду першої інстанції. Вважає, що всі докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 307 КК україни, які були здобуті під час проведення оперативної закупки у ОСОБА_6 , яка відбувалась 10 квітня 2017 року в період приблизно з 15 год.50 хв. до 17 год.55 хв., слід було визнати недопустимими, оскільки вони отримані в супереч вимогам чинного кримінального процесуального законодавства, в тому числі і внаслідок істотного порушення прав людини на справедливий судовий розгляд. А інших, належних і допустимих доказів, достатніх для доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України судом першої інстанції встановлено не було, і вичерпано всі можливості їх отримання.
На думку захисника суд помилково кваліфікував дії ОСОБА_6 не за ч.1 ст. 309 КК України, а за ч.2 ст. 309 КК України, оскільки вважає, що стороною обвинувачення не було доведено, що ОСОБА_6 були вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ст. 307 КК України.
Вказує, що ОСОБА_6 з моменту перебування під вартою до моменту винесення вироку судом першої інстанції припинив вживати наркотичні засоби та психотропні речовини самостійно, без примусового лікування.
Просить вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_6 в частині визнання ОСОБА_6 винним за ч.1 ст. 307 КК України, в частині призначення покарання за ч.1 ст. 307 КК України, в частині остаточного призначення ОСОБА_6 на підставі ч.1 ст. 70 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі, а також у частині призначення остаточного покарання на підставі ч.1 ст. 71 КК України у виді 6 років позбавлення волі скасувати.
В частині визнання винним ОСОБА_6 за ч.1 ст. 307 КК України кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 в суді, і вичерпанні можливості їх отримання.
В частині визнання ОСОБА_10 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України та в частині призначення покарання за ч.2 ст. 309 КК України вирок суду змінити, змінивши правову кваліфікацію дій ОСОБА_6 з ч.2 ст.309 КК України на ч.1 ст. 309 КК України.
Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 309 КК України на підставі ч.4 ст. 309 КК України.
В частині визнання ОСОБА_6 винним за ч.1 ст. 309 КК України кримінальне провадження закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України у зв`язку із звільненням ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності.
В частині зарахування ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року до вступу вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, вирок суду змінити. Зарахувати ОСОБА_6 , керуючись ч.5 ст. 72 КК України, діючої в редакції Закону № 838-VIII, у строк відбуття покарання час перебування його під вартою, починаючи з 21 червня 2017 року до вступу вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок суду залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з відповідними змінами і доповненнями і заперечив проти задоволення апеляційної скарги з відповідними змінами захисника в інтересах обвинуваченого, захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну з відповідними змінами і заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора з відповідними змінами і доповненнями, за виключеням позиції прокурора щодо визнання винним обвинуваченого і призначення останньому покарання за ч.2 ст. 309 КК України, перевіривши вирок суду в межах доводів апеляційних скарг з відповідними змінами і доповненнями, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора і захисника підлягають до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд установлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ч.1 ст.84 КПК).
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.2 ст.84 КПК).
Згідно із ч.1 ст.86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом.
У рішенні КС України від 20.10.2011 №12рп/2011 (справа №1-31/2011) визнаватися допустимими й використовуватись як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини та громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного й справедливого рішення у справі.
Судом першої інстанції не дотримано належним чином зазначених вимог кримінального процесуального закону при розгляді провадження та прийнятті судового рішення, а тому вирок не може вважатися законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Так, як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд дослідив докази сторони обвинувачення, зокрема, по епізоду від 24 квітня 2017 року щодо обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.307 КК України з зазначеннням у вироку показів свідка ОСОБА_9 щодо проведеної 24 квітня 2017 року у ОСОБА_6 закупки, з посиланням на дані письмових доказів.
Так, зокрема, у вироку зазначено, що судом встановлено, що працівниками правоохоронних органів була повторно організована та повторно здійснена під контролем працівників правоохоронних органів оперативна закупка у ОСОБА_6 психотропної речовини, з покликанням на постанову прокурора від 24 квітня 2017 року щодо прийняття рішення провести оперативну закупку в ОСОБА_6 психотропної речовини амфетамін, за грошові кошти 500 гривень, проведення якої доручити особі, під легендованим прізвищем ОСОБА_9 , протокол огляду грошових коштів, протокол огляду покупця та вручення грошових коштів, вручення оперативно-технічних засобів від 24 квітня 2017 року, дані протоколів оперативної закупки, вилучення товару, відповідно до яких судом встановив, що о 17-тій год. 45 хв. 24 квітня 2017 року, в м. Луцьку поблизу магазина Комфорт по вул. Володимирській в приватному секторі, ОСОБА_9 придбав в громадянина ОСОБА_6 за 200 гривень, що були перед закупкою вручені, згорток з грошової купюри 1 грн. з речовиною схожою на психотропну речовину амфетамін, що поміщена в пакет №1550156.
Крім того, судом зазначено, що обставини оперативної закупки підтверджуються протоколом аудіо та відео контролю на підставі ухвали слідчого-судді Апеляційного суду Волинської області зафіксованих на флеш накопичувачах №73т,74т; зазначені флеш накопичувачі 15 травня 2017 року визнані постановою слідчого речовими доказами, з протоколу огляду яких, встановлено, що в період з 17-тої год.36 хв. до 17-тої год.51 хв. 24 квітня 2017 року на вул. Кленовій, що неподалік торгового центру в буд.№20 по вул. Володимирській в м. Луцьк, ОСОБА_9 за 200 гривень придбав в громадянина ОСОБА_6 згорток з купюри одна гривня з речовиною.
Також суд встановив, що згідно висновку експерта №250/245 від 25 квітня 2017 року в отриманому внаслідок проведеної 24 квітня 2017 року оперативної закупки, згортку з купюри 1 грн. з вмістом порошкоподібної речовини, що містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежений-амфетамін, масою в перерахунку на амфетамін-основу становить 0,0044 грама. Поліетиленовий пакет Експертної служби МВС України №3974177 з вмістом речовини масою 0,0044 грама, що містить у своєму складі психотропну речовину амфетамін визнаний речовим доказом.
Поряд з цим суд першої інстанції прийшов до висновку, що у порушення ст. ст.ст.3,23 ч.1 п.3 Закону України Про Національну поліцію,ст.ст. 2, 3 ЗУ Про прокуратуру, положень ст.271 КПК України працівники правоохоронних органів не тільки своєчасно не припинили кримінальне правопорушення, вчинене 10 квітня 2017 року ОСОБА_6 , та не вжили заходів для його оперативного розкриття, у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом, а винісши постанову про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 24 квітня 2017 року та, організувавши, 24 квітня 2017 року повторну оперативну закупку у нього психотропної речовини, обіг якої обмежено, спровокували ОСОБА_6 на вчинення нового злочину, визнавши допустимість зазначених доказів сумнівною та визнавши, що не знайшли свого підтвердження зазначені стороною обвинувачення обставини скоєння ОСОБА_6 незаконного придбання, зберігання з метою збуту психотропної речовини, наркотичних засобів.
Натомість, кваліфікувавши дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.309 КК України, як незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів та психотропних речовин, без мети їх збуту, особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.307 КК України, прийшовши до такого висновку на підставі показань обвинуваченого ОСОБА_6 та наданих стороною обвинувачення письмових доказів, отриманих відразу після проведення 24.04.2017 року оперативної закупки, під час його затримання цього ж дня, приблизно о 19 год., в ході особистого обшуку.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції залишено поза увагою суду дані щодо внесення відомостей до ЄРДР у даному кримінальному провадженні, не надано належної правової оцінки дослідженим в судовому засіданні доказам, зокрема, по епізоду 24 квітня 2017 року, не зазначено чому, фактично, взяв до уваги одні докази і відкинув інші, не враховано вимоги ст. 271 КПК України щодо передбачених форм контролю за вчиненням злочину, та без належного обґрунтування прийшов до передчасних зазначених висновків.
На переконання колегії суддів, суд, порушивши питання про недопустимість доказів, що мають істотне значення для вирішення провадження, докладних висновків не зробив, не навів відповідних аргументованих мотивів, в чому ж, на думку суду, полягала провокація правоохоронних органів та у зв`язку з чим надані стороною обвинувачення докази та встановлені судом, як зазначено у вироку, обставини, втратили доказове значення щодо інкримінування обвинуваченому вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.
Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом першої інстанції порушення є істотними, які є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади кримінального провадження та перешкоджають суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З огляду на викладене, враховуючи вимоги ст.ст. 409, 412, 415 КПК України судова колегія вважає за необхідне скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
При новому розгляді провадження суду необхідно врахувати висновки суду апеляційної інстанції, з яких скасовано судове рішення, усунути зазначені вище недоліки, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини провадження, перевірити усі доводи учасників судового провадження, зокрема і ті, які викладені в апеляційних скаргах сторони обвинувачення і захисту,дати належну оцінку зібраним доказам, в залежності від чого ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги, з відповідними змінами і доповненнями, прокурора і захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України та яким визнано ОСОБА_6 невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України з підстав відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3