Номер провадження: 11-кп/813/784/21
Номер справи місцевого суду: 521/178/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянину України, з середньою спеціальною освітою, який не працює, не одружений, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, частинами 1 та 2 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 05 березня 2019 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, частинами 1 та 2 ст.187 КК України та йому призначено покарання:
- за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;
- за ч.1 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;
- за ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, з конфіскацією всього майна, що є власністю обвинуваченого, крім житла.
На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, з конфіскацією всього майна, що є власністю обвинуваченого, крім житла.
Відповідно до ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2015 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років, із конфіскацією всього майна, що є власністю обвинуваченого, крім житла.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України у строк відбутого ОСОБА_8 основного покарання у виді позбавлення волі зараховано строк його попереднього ув`язнення з 21 грудня 2017 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Не погодившись із зазначеним вироком суду захисник ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , в якій просив змінити вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 в частині обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України, виправдати в частині обвинувачення за ч.1 ст.187 КК України у зв`язку з відсутністю доказів винуватості ОСОБА_8 , а також змінити кваліфікацію дій ОСОБА_8 за епізодом вчинення злочину щодо заволодіння чужим майном поєднаним з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_9 на ч.2 ст.189 КК України, та кваліфікувати його дії як вимогу передачі чужого майна, з погрозою насильства над потерпілим, або розголошення відомостей, які потерпілий бажав зберегти в таємниці (вимагання). Крім того, захисник зазначив про призначення судом першої інстанції занадто суворого покарання, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 була залишена без задоволення, а вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 05 березня 2019 року залишений без змін.

Вказана ухвала Одеського апеляційного суду була скасована постановою колегії суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 02 червня 2020 року, а кримінальне провадження було направлено на новий апеляційний розгляд.

При цьому, обвинуваченому ОСОБА_8 був залишений без змін застосований до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою не більше ніж на 60 днів, до вирішення судом апеляційної інстанції питання щодо обрання йому запобіжного заходу.

Після цього ухвалами Одеського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року, від 28 жовтня 2020 року, від 23 грудня 2020 року, від 19 лютого 2021 року, від 13 квітня 2021 року, від 07 червня 2021 року, від 19 липня 2021 року та від 13 вересня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжувався строк тримання під вартою.

Строк дії останньої ухвали від 13 вересня 2021 року про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою спливає 11 листопада 2021 року.

З цих підстав 05 листопада 2021 прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою на 60 днів.

Вимоги клопотання обґрунтував тим, на теперішній час не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких корисливих злочинів, раніше він вже притягався до кримінальної відповідальності, а тому більш м`які запобіжні заходи не пов`язані з позбавленням волі не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Згідно з ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.350 КПК України клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. Відмова в задоволенні клопотання не перешкоджає його повторному заявленню з інших підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_9 , які підтримали клопотання про продовження строку тримання під вартою, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти його задоволення, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Згідно з положеннями ч.3 ст.176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Апеляційний суд бере до уваги, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював (у справі Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства, Феррарі-Браво проти Італії, Мюррей проти Сполученого Королівства) що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях статей 177, 178, 183 КПК України.

На теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002885, апеляційним судом не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою апеляційного розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин кримінального провадження, зокрема повторно не досліджені всі докази, які містяться в матеріалах справи та їм не надана належна правова оцінка, а також за клопотанням сторони захисту з об`єктивних причин не допитані всі потерпілі та свідки.

Апеляційний суд погоджується з доводами прокурора відносно того, що на теперішній час не зменшився і продовжує існувати ризик того, що перебуваючи на свободі обвинувачений ОСОБА_8 може вдатися до спроб переховуватись від суду, оскільки за вироком суду першої інстанції йому було призначено остаточне реальне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 не одружений, не має утриманців, а отже у нього відсутні міцні соціальні зв`язки. Крім того обвинувачений до затримання ніде не працював, а отже він не має законних джерел доходу для забезпечення своїх потреб.

Також апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_8 раніше вже був судимий і нові злочини, за які на теперішній час він притягується до кримінальної відповідальності, були вчиненні ним в період іспитового строку.

Викладені обставини негативно характеризують особу ОСОБА_8 і беззаперечно доводять існування ризику, передбаченого п.5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що перебуваючи на свободі обвинувачений може продовжувати вчиняти нові корисливі злочини.

Апеляційний суд переконаний, що у випадку застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі останній матиме безперешкодну можливість змінити місце свого проживання, або взагалі залишити територію м. Одеси та Одеської області з метою уникнути кримінального переслідування.

За таких обставин апеляційний суд переконаний, що на теперішній час лише запобіжний захід у тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 , дасть змогу контролювати місце його перебування під час апеляційного розгляду та зможе запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1) та 5) ч.1 ст.177 КПК України, які були встановлені апеляційним судом і продовжують існувати.

Оскільки інкриміновані ОСОБА_8 злочини були вчинені із застосуванням фізичного насильства до потерпілих, апеляційний суд керуючись положеннями п.1) ч.4 ст.183 КК України не визначає розмір застави, в якості альтернативного запобіжного заходу обвинуваченому.

З цих підстав апеляційний суд дійшов висновку, що клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 176, 177, 178, 183, 197, 198, 376, 405, 407, 418, 419, КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Задовольнити клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 .

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на строк 60 днів, тобто до 06 січня 2022 року включно.

Ухвала апеляційного суд набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4