Справа № 755/7744/20
1-кп/755/129/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" березня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003201 від 14.05.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, працюючого неофіційно майстром по каменю, із повною середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні дитину 2012 р.н., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 13.05.2020 року, близько 21 години 00 хвилин, зайшов до гіпермаркету «Епіцентр К», що розташований по вул. Братиславська, 11 у м. Києві та перебуваючи в приміщенні гіпермаркету, у нього виник протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення товарів. Реалізуючи свій протиправний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, ОСОБА_3 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю уваги до себе з боку продавців та працівників служби охорони магазину, діючи умисно, протиправно, переслідуючи корисливий мотив, взяв із торгової полиці товари, а саме: кабель Remax Gravity series Magnetic cable MicroUSB Data/Charge IM, gold, закупівельною вартістю 167 гривень 40 копійок, сховавши в лівий карман штанів та пристрій зарядний портативний ERGO LP-83-10000 mAh Li-pol закупівельною вартістю 299 гривень 00 копійок, сховавши у внутрішню частину куртки. Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, з метою протиправного збагачення, ОСОБА_3 підійшов до касової зони магазину, де виклав на касову стійку водозгін, за який розрахувався із касиром. Не маючи наміру розрахуватися за інші товари, а саме: кабель Remax Gravity series Magnetic cable MicroUSB Data/Charge IM, gold та пристрій зарядний портативний ERGO LP-83-10000 mAh Li-pol, тримаючи їх при собі, ОСОБА_3 безперешкодно пройшов касову зону приміщення гіпермаркету та, пройшовши антикрадіжні рамки, направився у напрямку виходу, тобто, виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального проступку до кінця, але не закінчив його до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий працівниками охорони магазину.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі та показав, що 13.05.2020 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, він прийшов до гіпермаркету «Епіцентр К», де вирішив викрасти товар. Далі, у відділі аксесуарів для мобільних телефонів він взяв зарядний пристрій та кабель, після чого, направився до відділу товарів для автомобілів, де взяв водозгін та направився до каси. Перебуваючи на касі, він розрахувався лише за водозгін, а за зарядний пристрій та кабель, які лежали у нього в кишенях, не розрахувався, пройшов касову зону і направився до виходу з магазину, однак, вийти з магазину йому не вдалося, оскільки його затримали працівники охорони магазину. Зокрема, показав, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності. У скоєному щиро каявся, жалкує, що так сталося, запевнюючи, що в подальшому нічого протиправного вчиняти не буде.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального проступку, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального проступку, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: протоколу огляду місця події від 14.05.2020 року; протоколів огляду предметів від 14.05.2020 року; постанов про визнання предметів речовими доказами в кримінальному упровадженні від 14.05.2020 року; розписки представника потерпілого про отримання викраденого майна від 14.05.2020 року і матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тому, знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального проступку, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до скоєного (щиро каявся, вину визнав у повному обсязі), особу обвинуваченого, а саме: на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; раніше не судимий.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, з урахуванням ставлення обвинуваченого до вчиненого (його щире каяття, вину визнав повністю), наявності пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих обставин, зокрема, раніше не судимий, суд вважає, що йому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Зокрема, 01.07.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», яким були внесені зміни до Кримінального кодексу України та Кримінально процесуального кодексу України щодо порядку розгляду судами кримінальних проступків.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 КК України, часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Згідно зі ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Згідно обвинувального акту кримінальний проступок ОСОБА_3 вчинено 13.05.2020 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Враховуючи те що, закон про кримінальну відповідальність не має зворотної дії в часі щодо призначення покарання в частині, що погіршує становище особи, відтак обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України закону про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення кримінального правопорушення, зокрема штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день ухвалення вироку становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному упровадженні, а саме: кабель Remax Gravity series Magnetic cable MicroUSB Data/Charge IM, gold та пристрій зарядний портативний ERGO LP-83-10000 mAh Li-pol, що передані під зберігальну розписку представнику потерпілого ОСОБА_5 залишити у власності ТОВ «Епіцентр К»;
- компакт-диск DVD-R з відеозаписом від 13.05.2020 року із камер спостереження з гіпермаркету «Епіцентр К», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 11, що долучений до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити ОСОБА_3 та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя