Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2012/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №296/2012/20 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 16 липня 2021 року, якою продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, по 13 вересня 2021 року (включно), без визначення розміру застави, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме: цілодобовий домашній арешт за місцем проживання дружини у м.Житомирі. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Посилається на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та недоведеність прокурором їх існування. Звертає увагу, що прокурором не доведено, що обставини, зазначені у ч.3 ст. 199 КПК України, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а саме: наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики до закінчення дії попередньої ухвали, а тому суд був зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою. Посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_8 має на утриманні неповноліттю дитину, що підтверджується свідоцтвом про народження, має сім`ю, дружину, яка переїхала у м. Житомир, де орендує квартиру, в якій обвинувачений міг би перебувати під домашнім арештом.
В ухвалі суду зазначено, що у провадженні Корольовського районного суду м.Житомира знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 262, ч.2 ст. 28, ст. 348 КК України.

Ухвалою суду від 20.05.2021 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме по 18.07.2021 року включно.

15.07.2021 року до суду надійшло письмове клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, з огляду на наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України. В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів. Ризики не зменшилися та не змінились, є дійсними та триваючими, виключають можливість зміни міри запобіжного заходу стосовно обвинуваченого, який є громадянином Азербайджану, не має в Україні офіційного місця проживання та роботи, не має документів на підтвердження законності перебування його на території України. Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень із застосуванням зброї та насильства до потерпілого, який судом не допитаний, свідки у судовому засіданні також не допитувалися, що може свідчити про ймовірність протиправного впливу на вказаних осіб з боку обвинуваченого, який також має можливість переховуватися від суду.

Враховуючи, що ОСОБА_8 є громадянином Азербайджану, не має постійного місця роботи, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, за вчинення яких передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, характер злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_8 , дає підстави вважати, що існують обґрунтовані ризики щодо негативної поведінки обвинуваченого у суспільстві, його можливість вплинути на встановлення істини по справі та в подальшому перешкодити виконанню процесуальних рішень по справі, того, що обвинувачений з метою ухилення від покарання може переховуватися від суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №296/2012/20, в провадженні Корольовського районного суду м.Житомира перебуває кримінальне провадження №0000318 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.1 ст.263, ч.3 ст.262, ч.2 ст.28, ст.348 КК України.

Ухвалою суду від 20.05.2021 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме по 18.07.2021 року.

15.07.2021 року до суду надійшло письмове клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Частиною 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178 183, 196, 331 КПК України.
Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, за вчинення яких передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, санкцією ст. 348 КК України, передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Також судом враховано наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, під загрозою можливого покарання, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.
Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як зазначено прокурором та вбачається з матеріалів кримінального провадження, фактичні обставини вчинення інкримінуємих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, зокрема: останній обвинувачується у вчиненні збройного нападу на інкасаторів, працівників правоохоронного органу, за попередньою змовою з невстановленими особами, спричинення вогнепальних поранень працівникам правоохоронного органу. Також, ОСОБА_8 є громадянином Азербайджану, не має постійного місця роботи, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, потерпілий та свідки на даний час у судовому засіданні не допитані. Зазначене свідчить про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Також, апелянтом не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення слідчим суддею та судом ухвал про обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 .
Зазначення апелянтом про те, що до обвинуваченого ОСОБА_8 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід колегія суддів вважає безпідставними, оскільки апелянтом не наведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_8 має на утриманні неповноліттю дитину, має сім`ю, дружину, яка переїхала у м. Житомир, де орендує квартиру, не спростовують висновків суду.
Колегія суддів звертає увагу, що стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_8 не змінилися з часу попереднього продовження строку дії запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.
Також, колегія суддів звертає увагу, що доводи апеляційної скарги про значний строк судового розгляду провадження, повинні враховуватися під час вирішення питання про запобіжний захід, однак, з врахуванням стадії судового розгляду (обвинувачений, потерпілий та свідки не допитані, письмові докази в повному обсязі не досліджені), не може бути безумовною підставою для скасування ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, як і визначення іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, та відповідного звільнення ОСОБА_8 з-під варти на даний час.
Інші доводи апеляційної скарги захисника також не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.
Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
На підставі викладеного, ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 16 липня 2021 року, якою продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, по 13 вересня 2021 року (включно), без визначення розміру застави без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :