СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-о/759/2/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2021 року Святошинський районний суд міста Києва в складі колегії суддів:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
при секретарі: ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву захисника засудженого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про перегляд вироку Апеляційного суду міста Києва від 3 грудня 2004 року за нововиявленими обставинами відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Джанкой АР Крим, громадянина України, освіта середня, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,
засудженого 3 грудня 2004 року колегією суддів судової палати по кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва за вчинення злочинів передбачених ч.2. ст.17, ч.3 ст. 142, ч.2 ст. 17, ч.3 ст. 215-3, ч.2 ст. 17, п.п. «а», «г», «ж», «з», «і» ст. 93, ч.2 ст. 17, п.п. «г», «з» ст. 93, п.п. «а», «в», «ж», «з», «і» ст. 93», ч.3 ст. 215-3, ч.3 ст. 142, ч.2 ст. 145, ст. 69, ст. 190-1 КК України ( в редакції 1960 року), ч.1 ст. 15, ч.4, ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією особистого майна,
сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_8 ,
засуджений ОСОБА_5 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Захисник засудженого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 звернулася до Апеляційного суду м. Києва із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами - вироку Апеляційного суду міста Києва від 03.12.2004 відносно ОСОБА_5 , якого засуджено за вчинення злочинів передбачених ч.2. ст.17, ч.3 ст. 142, ч.2 ст. 17, ч.3 ст. 215-3, ч.2 ст. 17, п.п. «а», «г», «ж», «з», «і» ст. 93, ч.2 ст. 17, п.п. «г», «з» ст. 93, п.п. «а», «в», «ж», «з», «і» ст. 93», ч.3 ст. 215-3, ч.3 ст. 142, ч.2 ст. 145, ст. 69, ст. 190-1 КК України ( в редакції 1960 року), ч.1 ст. 15, ч.4, ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією особистого майна.
Апеляційним судом м. Києва 22.10.2018 визначено підсудність щодо розгляду вказаної заяви за Святошинським районним судом м. Києва.
02.11.2018 року Святошинським районним судом м.Києва відкрите провадження за даною заявою.
Захисник засудженого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 звернулась до суду з клопотанням про перегляд судового рішення - вироку Апеляційного суду міста Києва від 03.12.2004 за нововиявленими обставинами відносно ОСОБА_5 , виходячи з такого.
Згідно вироку Апеляційного суду міста Києва від 03.12.2004 ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочинів передбачених ч.2. ст.17, ч.3 ст. 142, ч.2 ст. 17, ч.3 ст. 215-3, ч.2 ст. 17, п.п. «а», «г», «ж», «з», «і» ст. 93, ч.2 ст. 17, п.п. «г», «з» ст. 93, п.п. «а», «в», «ж», «з», «і» ст. 93», ч.3 ст. 215-3, ч.3 ст. 142, ч.2 ст. 145, ст. 69, ст. 190-1 КК України ( в редакції 1960 року), ч.1 ст. 15, ч.4, ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією особистого майна.
Ухвалою Верховного суду України від 24.05.2005 вказаний вирок Апеляційного суду м. Києва від 03.12.2004 змінено та остаточне покарання ОСОБА_5 призначено у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.
Велика Палата Верховного Суду 8 липня 2020 року розглянула заяву ОСОБА_5 про перегляд судових рішень, постановлених щодо нього з підстав встановленних рішенням Європейського суду з прав людини від 12 березня 2019 року (заява № 41216/13) у справі «Петухов проти України № 2» порушення Україною вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через відсутність належної медичної допомоги, доступної заявнику, під час тримання його під вартою, а також у зв`язку з тим, що покарання заявника у виді довічного позбавлення волі є таким, яке неможливо скоротити та залишено її без задоволення.
Свої вимоги адвокат ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що рішенням від 21 жовтня 2010 року у справі "Петухов проти України" (№43374/02), яке набуло статусу остаточного 21 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини встановив порушення Україною статті 3 "Заборона катування"; п.1 та п.3 статі 5 "Право на свободу та особисту недоторканясть"; статті 13 "право на ефективний засіб юридичного захисту" Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі-Конвенція), а саме у п.139 рішення "Петухов проти України" Суд визначив, що період провадження у справі "розпочався 5 або 6 червня 2001 року та тривав до 24 травня 200 року".
Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівськоїобласті від 1 червня 2017 року клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про зарахування до строку відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ува"язнення за два дні позбавлення волі частково задоволено та зараховано у строк відбутого за вирком Апеляційного суду м. Києва від 03.12.2004 року покарання у виді довічного позбавлення волі строк попереднього ув"язнення у період з 6 червня 2001 року по 24 травня 2005 року - часу набуття вироком законної сили - відповідно до співвідношення - один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 18 липня 2017 року ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 1 червня 2017 року про зарахування до строку відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі залишено без змін і вона набрала законної сили.

Таким чином, рішення міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною та рішення національних судів, які набрали законної сили вказують, що вироком суду, за яким ОСОБА_5 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, невірно встановлена дата початку відбування покарання, а отже, на необхідність перегляду вироку Апеляційного суду м.Києва від 03 грудня 2004 року, яким ОСОБА_5 засуджено на підставі протоколу затримання підозрюваного від 09 червня 2001 року (т.2, а.с. 156), складеного слідчим ОСОБА_9 о 19.30 у приміщенні Мінського РУ ГУМВС України у м.Києві.

Даний протокол не відповідає матеріалам кримінальної справи, де у т.2 (а.с.37-72) містяться відомості про затримання ОСОБА_5 у м. Харків на квартирі ОСОБА_10 та вилучення в нього особистих документів співробітниками Комінтернівського РВ ХГУ УМВС України у Харківській обл. 05 червня 2001 року.

Час, місце, підстави затримання, відомості про осіб, які здійснили затримання, місце тримання у цей період у справі відсутні. Доступ до адвоката у цей період часу він не мав. 08 червня 2001 року ОСОБА_5 було допитано в якості свідка, а лише 09 червня 2001 року його було доставлено до м. Києва, де був складений протокол затримання.

Апеляційний суд м. Києва проігнорував заяви ОСОБА_5 відносно його свавільного затримання працівниками міліції Комінтернівського РУ з 05 по 09 червня 2001 року, під час якого, як він стверджував, що до нього застосовувались тортури та катування, внаслідок чого він обмовив себе у скоєнні тяжких злочинів, але про які йому було відомо, та відсутності доступу до адвоката.

Відповідно вирок Апеляційного суду м.Києва від 03 грудня 2004 року постановлений з порушенням статті 29 Конституції України та норм міжнародного права, зокрема статей 1, 5 та 6 Конвенції та практики Суду.

Не досліджені та не визнані Апеляційним судом м.Києва обставини незадокументованого затримання ОСОБА_5 з 05 або 06 червня по 09 червня 2001 року, визнані ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 1 червня 2017 року, яка залишена без змін та набрала законної сили ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 18 липня 2017 року, на підставі рішення «Петухов проти України» від 21 жовтня 2010 року є нововиявленими обставинами, передбаченими п. 5 частини другої статті 459 КПК України, які потребують перегляду вироку Апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2004 року.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_8 підтримали клопотання про перегляд вироку Апеляційного суду м. Києва від 03.12.2004 та просили його задовольнити.

Прокурор, з приводу поданого до суду клопотання покладався на розсуд суду.
Вислухавши засудженого ОСОБА_5 та його захисника, прокурора, колегія суддів дійшла висновку про те, що подана заява задоволенню не підлягає, виходячи з такого.
Встановлено, що вироком Апеляційного суду міста Києва від 03.12.2004 ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочинів передбачених ч.2. ст.17, ч.3 ст. 142, ч.2 ст. 17, ч.3 ст. 215-3, ч.2 ст. 17, п.п. «а», «г», «ж», «з», «і» ст. 93, ч.2 ст. 17, п.п. «г», «з» ст. 93, п.п. «а», «в», «ж», «з», «і» ст. 93», ч.3 ст. 215-3, ч.3 ст. 142, ч.2 ст. 145, ст. 69, ст. 190-1 КК України ( в редакції 1960 року), ч.1 ст. 15, ч.4, ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією особистого майна.
Ухвалою Верховного суду України від 24.05.2005 вказаний вирок Апеляційного суду м. Києва від 03.12.2004 змінено та остаточне покарання ОСОБА_5 призначено у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності.
Велика Палата Верховного Суду 8 липня 2020 року розглянула заяву ОСОБА_5 про перегляд судових рішень, постановлених щодо нього з підстав встановленних рішенням Європейського суду з прав людини від 12 березня 2019 року (заява № 41216/13) у справі «Петухов проти України № 2» порушення Україною вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через відсутність належної медичної допомоги, доступної заявнику, під час тримання його під вартою, а також у зв`язку з тим, що покарання заявника у виді довічного позбавлення волі є таким, яке неможливо скоротити та залишено її без задоволення.
Відповідно до положень ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Системне тлумачення положень ст. 91, 459, 462 КПК України вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень, що має місце у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінального провадження у судах, виявлені обставини, які мають такі ознаки: вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження, і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення; вони знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення; вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, на чому неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема, у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2011 року. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постанові Об`єднаної палати (провадження №51-9834кмо18), перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є ревізійною стадією, в ході якої суд не розглядає обвинувачення по суті, а лише надає оцінку доводам учасників судового провадження щодо наявності у кримінальному провадженні обставин, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, а також щодо можливості впливу цих обставин на правильність судового рішення, яке належить переглянути. Предметом судового розгляду в порядку провадження за нововиявленими обставинами виступає не обвинувальний акт, а судове рішення, зокрема вирок суду, що набрав законної сили, яким установлено наявність чи відсутність винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину
Разом з тим, з поданого ОСОБА_6 клопотання вбачається, що обставини, які вона вважає нововиявленими виникли та були відомі ще у 2004 році під час судового розгляду.
Таким чином колегія суддів, дослідивши клопотання про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду м. Києва від 03.12.2004 року відносно ОСОБА_5 та проаналізувавши додані до нього додатки, прийшла до висновку про те, що в судовому засіданні не встановлено достатніх та ґрунтовних підстав, які б дозволяли суду прийти до висновку про наявність підстав для скасування за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду м. Києва від 03.12.2004 року, яким ОСОБА_5 було засуджено за за вчинення злочинів, передбачених ч.2. ст.17, ч.3 ст. 142, ч.2 ст. 17, ч.3 ст. 215-3, ч.2 ст. 17, п.п. «а», «г», «ж», «з», «і» ст. 93, ч.2 ст. 17, п.п. «г», «з» ст. 93, п.п. «а», «в», «ж», «з», «і» ст. 93», ч.3 ст. 215-3, ч.3 ст. 142, ч.2 ст. 145, ст. 69, ст. 190-1 КК України ( в редакції 1960 року), ч.1 ст. 15, ч.4, ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України, до довічного позбавлення волі з конфіскацією особистого майна, враховуючи те, що обставина, на яку посилається сторона захисту, була відома ще у 2004 році під час розгляду справи.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про те, що заява адвоката ОСОБА_6 , подана в інтересах засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлагає.
Керуючись статтями 459, 460, 466, 467 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Заяву адвоката ОСОБА_6 захисника ОСОБА_5 про перегляд вироку Апеляційного суду м. Києва від 03.12.2004 року за нововиявленими обставинами, - залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскарженою до Київського Апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали складено та проголошено 29.04.2021 року о 13 год 30 хв.

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ: ОСОБА_11

СУДДІ: ОСОБА_12

ОСОБА_13