№ 143/1456/20
ВИРОК
Іменем України

24.03.2021р. м.Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області
в складі:головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Погребище обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000121 від 09.06.2020 року, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Київ, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, розлученого, освіта середня спеціальна, не працюючого, раніше не судимого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

05.05.2020 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_2 , увійшовши в довіру гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , пообіцяв здійснити ремонтні роботи належного останньому автомобіля марки ЗАЗ -968 М005, 1988 року випуску, жовтого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 .
Однак, всупереч домовленості, маючи у тимчасовому володінні та користуванні вказаний вище автомобіль, ОСОБА_5 жодних робіт по його ремонту не здійснив, а навпаки у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел на його продаж третій особі

та звернення виручених грошових коштів на свою користь. Реалізуючи свій злочинний
умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 , не погоджуючи своїх злочинних дій із власником автомобіля, таємно, шляхом зловживання довірою, з корисливих мотивів, умисно, вирішив здати вказаний транспортний засіб на пункт прийому металобрухту у м. Погребище, Вінницької області.
В подальшому, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом шахрайських дій, з метою легкої наживи, 08.06.2020 року, близько 17 год. 30 хв., перебуваючи у с.Гопчиця, Погребищенського району, Вінницької області, ОСОБА_6 за допомогою автомобіля ОСОБА_7 , якому не повідомив про свій злочинний намір, відбуксирував автомобіль марки ЗАЗ -968 М005, 1988 року випуску, жовтого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , на пункт прийому металобрухту, що розташований по АДРЕСА_3 , де здав його як брухт ФОП ОСОБА_8 , заподіявши таким чином потерпілому ОСОБА_4 матеріального збитку, який згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 4614/20-21 від 19.06.2020 року становить 1307 грн. 52 коп.
Своїми протиправними діями ОСОБА_5 завдав потерпілому ОСОБА_4 матеріальної шкоди на загальну суму 2764 грн. 62 коп.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку визнав повністю, підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини його скоєння, докази щодо фактичних обставин справи не оспорював. У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо його не карати. Також вказав, що він не оспорює викладені в обвинувальному акті фактичні обставини вчиненого ним кримінального проступку.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні просив, щоб обвинувачений ОСОБА_5 повернув йому автомобіль, щодо міри покарання просив суворо не карати. Також підтвердив ту обставину, що обвинувачений заволодів його майном шляхом зловживання його довірою.

Враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального проступку, а також те, що фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження не оспорюються, зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
З огляду на викладене суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України ухвалив обмежитись допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням документів, що характеризують обвинуваченого, та доказів щодо понесених процесуальних витрат в кримінальному провадженні та вирішення питання про долю речових доказів.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст встановлених досудовим слідством обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, а також судом роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд дійшов висновку, що обвинувачений надав правдиві показання щодо фактичних обставин справи, які узгоджуються з обставинами, наведеними в обвинувальному акті та встановленими в процесі судового розгляду.
Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку доведена повністю.
Його дії судом кваліфікуються за ч. 1 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Згідно із ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір.

Згідно із ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як роз`яснено в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд ураховує характер та суспільну небезпечність, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу
обвинуваченого та обставину, що пом`якшує його покарання.
Так, суд бере до уваги, що вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України, згідно із ст.12 КК України (в редакції, діючій станом на час вчинення кримінального правопорушення) відноситься до злочинів невеликої тяжкості. Водночас, дане кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України ( в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року) відноситься до кримінальних проступків.

Обвинувачений ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується позитивно, має середню спеціальну освіту, на обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , передбаченою пунктом 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.
Згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими так і іншими особами.
Частиною 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
За правилами ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Зважаючи на наведене, та беручи до уваги положення ч. 2 ст. 5 КК України, суд вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити у виді громадських робіт в межах, установлених у санкції ч.1 ст. 190 КК України, в редакції закону про кримінальну відповідальність, діючій станом на час вчинення кримінального правопорушення.
Таке покарання, на переконання суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.
Речовий доказ по кримінальному провадженні, а саме автомобіль марки ЗАЗ- 968 М005, д.н.з НОМЕР_1 , 1988 р.в., на підставі п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України необхідно повернути потерпілому.
Процесуальні витрати по оплаті проведеної судово - автотоварознавчої експертизи в сумі 1307 (одна тисяча триста сім) грн. 52 коп. відповідно до ч. 2 ст. 124, ч.1 ст.126 КПК України підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.

Підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили чи інших заходів забезпечення кримінального провадження стосовно обвинуваченого суд не вбачає.
За змістом ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Зважаючи на те, що автомобіль марки ЗАЗ- 968М, д.н.з НОМЕР_1 , 1988 р.в., не підлягає спеціальній конфіскації, а також беручи до уваги, що цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся, суд, ураховуючи приписи ч.4 ст.174 КПК України, дійшов висновку про необхідність зняття арешту на вищезазначений автомобіль.
Керуючись ст. ст.174, 349, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком 120 (сто двадцять) годин.
Речовий доказ, а саме автомобіль марки ЗАЗ - 968М005, д.н.з НОМЕР_1 , 1988 року випуску, жовтого кольору, власником якого згідно технічного паспорту автомобіля серії НОМЕР_2 являється ОСОБА_9 , житель с. Павлівка, Погребищенського району, Вінницької області, повернути потерпілому
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_2 .
Процесуальні витрати на залучення експерта, пов`язані із проведенням судово-автотоварознавчої експертизи № 4614/20-21 від 19.06.2020 року, в сумі 1307 (одна тисяча триста сім) грн. 52 коп. стягнути із обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.

Зняти арешт із автомобіля марки ЗАЗ - 968М, д.н.з НОМЕР_1 , 1988 року випуску, жовтого кольору, власником якого згідно технічного паспорту автомобіля серії НОМЕР_2 являється ОСОБА_9 , житель с. Павлівка, Погребищенського району, Вінницької області, який зберігається на території металобази, власником якої являється ОСОБА_8 , яка розташована по АДРЕСА_3 , накладений ухвалою слідчого судді Погребищенського районного суду Вінницької області від 10 червня 2020 року у справі №143/617/20.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Суддя