У Х В А Л А

25 червня 2021 року суддя-доповідач - суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_1 , отримавши апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно даних Єдиного реєстру судових рішень, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.06.2021 у кримінальному провадженні № 120 200 000 000 001 78 (справа № 757/6441/21-к) ОСОБА_2 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 12 серпня 2021 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 392, ч. 4 ст. 331 КПК України, ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 14.06.2021 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 , постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку, і він має право на подачу апеляційної скарги на підставі п. 3 ч. 1 ст. 393 КПК України.

Строк подачі апеляційної скарги, що передбачений п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК України, обвинуваченим дотриманий.

Водночас, згідно п. 4 ч. 2 ст. 396 КПК України в апеляційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Тобто, виходячи з положень даної норми закону, доводи, які наведені в апеляційній скарзі щодо неправильності судового рішення, повинні бути обґрунтовані з наведенням доказів на підтвердження цих доводів, а конкретні вимоги апеляційної скарги повинні бути сформульовані з урахуванням того, яке рішення має право ухвалити суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок чи ухвалу суду першої інстанції, відповідно до положень, визначених ч. 1 ст. 407 КПК України.

Так, згідно ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити вирок або ухвалу без змін;

2) змінити вирок або ухвалу;

3) скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок;

4) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу;

5) скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження;

6) скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Проте, дані вимоги обвинуваченим ОСОБА_2 не дотримані, оскільки, як убачається зі змісту поданої останнім апеляційної скарги, вона взагалі не містить будь-яких вимог.

Натомість обвинувачений ОСОБА_2 в апеляційні скарзі, посилаючись на пряму упередженість місцевого та апеляційного суду по відношенню до нього під час розгляду питань продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, використовує неетичну форму викладення своєї позиції.

Зокрема, мотивуючи апеляційні вимоги обвинувачений ОСОБА_2 , допускає вживання жаргонної лексики, образливих та лайливих слів до учасників провадження та всієї судової системи, що не можуть використовуватися ні у процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу, оскільки свідчить про очевидну неповагу до честі, гідності учасників провадження з боку обвинуваченого, порушення загальних засад кримінального провадження, закріплених ч. 1 ст. 7 КПК України.

Кримінальне процесуальне законодавство не містить загального положення про заборону зловживання процесуальними правами, проте воно є загальноправовим (конституційним) принципом і поширюється на всі галузі права.

Окремо слід наголосити, що, обґрунтування апеляційної скарги з використанням наведених висловлювань виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики, що, наприклад, у розумінні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) констатується як зловживання правом на подання заяви.

Так, цей Суд, застосовуючи підпункт а п. 3 ст. 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі ст. 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання.

Для прикладу, Суд вказав на зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. ухвали щодо прийнятності у справах Ржегак проти Чеської Республіки від 14 травня 2004 року, заява № 67208/01, Дюрінже та Грандж проти Франції від 04 лютого 2003 року, заяви № 61164/00 і № 18589/02, Guntis Apinis проти Латвії від 20 вересня 2011 року, заява № 46549/06).

Отже, оскільки обґрунтування апеляційної скарги у поданій обвинуваченим ОСОБА_2 редакції не може бути предметом дослідження та дачі оцінки судом апеляційної інстанції, що перешкоджає її прийняттюдо провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без руху та надати обвинуваченому достатній строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Завикладеним, керуючись ст.ст. 398, 399 КПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року щодо нього - залишити без руху.

Встановити засудженому строк для усунення недоліків апеляційної скарги терміном в 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Копію ухвали направити обвинуваченому.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду ОСОБА_1