Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/192/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2021 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження №0003618за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 грудня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Салахи Євлахського району, Азербайджан, азербайджанця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 21.12.2007 року Володарським районним судом міста Брянськ за ч. 1 ст. 30, п. «Г» ч. 3 ст. 228, ч. 2 ст. 188, ч. 1 ст. 69 КК Російської Федерації до покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі. 25.03.2011 року постановою Жовтневого районного суду міста Харкова вирок щодо ОСОБА_7 приведено у відповідність із законодавством України та перекваліфіковано його дії зі статей КК Російської Федерації на статті КК України і вирішено вважати засудженим за ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 307 КК України, ч. 2 ст. 305 КК України, із застосуванням ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі. 18.02.2014 року звільнився з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;
- 03.11.2017 року Кіровським районним судом міста Кіровограда за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 289 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (штраф сплачено 08.02.2019 року)
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати у зв`язку істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону й не відповідністю тяжкості кримінального правопорушення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після зміни обвинувачення (ст.338 КПК України) та вручення нового обвинувального акта обвинуваченому та захиснику, у сторони обвинувачення та суду виникає обов`язок вручити такий же обвинувальний акт і потерпілому. У відповідності до ст.338 ч. З КПК України - якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, головуючий зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі. Чого судом не було виконано. Крім того, ні прокурором ні судом не було проінформовано потерпілого або ж обвинуваченого про їх право укласти угоду про примирення або визнання винуватості. Крім того, суд, фактично призначив майже максимальне покарання в межах санкції статті, що не
відповідає вимогам чинного законодавства та особі засудженого. Так, ОСОБА_7 визнав свою вину, щиросердно розкаявся, активно сприяв слідству у розкритті злочину, з потерпілим вони примирилися та потерпілий не мав претензій матеріального та морального характеру, за місцем проживання характеризується позитивно, скарг від сусідів на його поведінку не надходило, проживає спільно з батьками котрі є людьми похилого віку та дружиною і неповнолітніми дітьми. Має стійкий соціальний зв`язок з сім`єю котра його весь час підтримує та чекає на його повернення з СІЗО, на обліку у психіатричній лікарні та наркологічному обліку не перебуває.
Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого змінив вимоги апеляційної скарги, підтримавши її лише в частині зміни призначеного покарання, просив пом`якшити ОСОБА_7 покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним за те, що він 06.06.2019 року, близько 3-00 години, перебував на вулиці Тельнова в місті Кропивницькому, біля кафе «Кактус», де помітив раніше йому незнайомого ОСОБА_9 , який сидів на лавці біля кафе та вживав алкогольні напої. В цей момент у нього виник умисел на відкрите викрадення належного останньому майна. Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 підбіг зі сторони спини до ОСОБА_9 , який вже направлявся в строну АС № 2 міста Кропивницького, заламав йому руки за спину та, погрожуючи фізичною розправою, дістав з кишені штанів ОСОБА_9 мобільний телефон «Xiaomi Redmi 4х3/32 Gb Black», чорного кольору, вартістю 2034 гривні 50 копійок, а також грошові кошти в сумі 1500 гривень. Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3534 гривні 50 копійок.
Заслухавши доповідача, в дебатах захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , який підтримав частково апеляційну скаргу відносно покарання та просив її задовольнити, прокурора, який не підтримав доводи апеляційної скарги захисника та просив її залишити без задоволення, потерпілого ОСОБА_9 , який просив вирок суду залишити без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, встановленим органом досудового розслідування та учасниками судового провадження не оспорюється.

Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), колегія суддів визнає правильною.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно.

При розгляді кримінального провадження, судом першої інстанції допитано потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Однак, після допиту потерпілого ОСОБА_10 , який зазначив, що не ОСОБА_7 вчив стосовно нього кримінальне правопорушення, прокурором був змінений обвинувальний акт, та виключено з обвинувачення ОСОБА_7 епізод стосовно потерпілого ОСОБА_10 та кваліфіковано його дії за ч.1 ст.186 КК України.

При цьому, апеляційному суду потерпілим ОСОБА_10 надано заяву, в якій він зазначає, що згоден зі зміненим обвинувальним актом та вважає, що його права не порушені.

Під час апеляційного розгляду також потерпілий ОСОБА_9 не заперечив проти зміненого прокурором обвинувального акта, зазначивши, що його права під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції порушені не були та просив вирок суду залишити без зміни.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні вимоги захисника стосовно того, що порушені права потерпілих після зміни прокурором обвинувального акта, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Що стосується тверджень апеляційної скарги захисника про надмірну суворість призначеного обвинуваченому покарання та необґрунтованість висновків суду в цій частині, то колегія суддів вважає їх не обґрунтованими.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України - покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до загальних засад призначення покарання суд, крім іншого, має призначати покарання, максимально індивідуалізуючи його, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Дотримання судом зазначених правил в їх сукупності має гарантувати досягнення визначених кримінальним законом цілей покарання, призначення законних і справедливих покарань, адекватних суспільній небезпеці вчиненого злочину та особі винного.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував дані про особу винного, його вік та соціальне положення, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку, що покарання повинно бути призначене в межах, встановлених у санкції інкримінованої статті, оскільки перевиховання і виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Так, ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, не має постійного джерела доходу, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочинів, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Доводи захисника, на які він посилається в своїй апеляційній скарзі визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття у вчиненому, наявність постійного місця проживання, судом першої інстанції були враховані в повній мірі. При цьому, районний суд врахував всі обставини справи, у тому числі пом`якшуючі покарання обставини, на які посилається у своїй скарзі захисник, а тому підстав для застосування пом`якшення покарання апеляційний суд не вбачає.

Крім того, з урахуванням особи ОСОБА_7 , даних про нього, системний характер його протиправної поведінки, свідчить про небажання ставати на шлях виправлення та підвищену суспільну небезпеку його особи. На переконання колегія суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, розмір якого колегія суддів вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів, навіть у майже мінімальному розмірі встановленому в санкції вказаної частини статті.
При цьому, колегія суддів також вважає не обґрунтованими доводи захисника з приводу призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, зважаючи на те, що вироком Кіровського районного суду міста Кіровограда від 03.11.2017 року ОСОБА_11 вже було засуджено за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 289 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді штрафу, однак, останній сплативши штраф, знову вчинив дане кримінальне правопорушення, тобто продовжив злочинну діяльність, що у свою чергу свідчить про стійку анті суспільну направленість поведінки обвинуваченого та його небажання стати на шлях виправлення, вказані обставини і стали підставою призначення покарання у виді позбавлення волі, саме таке покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.
Таким чином, аргументи захисника про недостатнє врахування судом першої інстанції при призначенні покарання даних про особу обвинуваченого є необґрунтованими, оскільки їх в повній мірі враховано, що підтверджується вироком суду, а призначене покарання є обґрунтованим та відповідає цілям покарання.

Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, через його суворість, як про це зазначається в апеляції захисника, колегія суддів не знаходить. Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, дотримався вимог статей 65 - 67 КК України, обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства і призначив покарання в межах санкції статті.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів визнає необхідним апеляцію захисника залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити - без змін.

Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4