Дата документу 02.08.2021 Справа № 310/3825/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 310/3825/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1152/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула 02 серпня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Бердянської окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 травня 2021 року про повернення прокурору обвинувального акту з додатками у кримінальному провадженні № 0000426 відносно ОСОБА_8 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, для усунення недоліків.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини

07.05.2021 року з Бердянської окружної прокуратури до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт за матеріалами кримінального провадження, внесеного 01.04.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000426 відносно ОСОБА_8 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Під час підготовчого судового засідання захисник адвокат ОСОБА_7 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, так як він не відповідає вимогам ст.291 КПК України, а саме в обвинувальному акті ОСОБА_8 спочатку є особою, що підозрюється, а потім обвинувачується. Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, а фактично були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав клопотання захисника.
Прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання захисника за безпідставністю та необґрунтованістю, оскільки допущені описки, а тяжкість спричинених тілесних ушкоджень, встановлена висновком експерта, на який є посилання в обвинувальному акті. Просив призначити судовий розгляд у відкритому судовому засіданні на підставі обвинувального акта, який відповідає вимогам ст.291 КПК України, вважає, що підстав для закриття справи, внесення подання про визначення підсудності, про обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого не встановлено.
Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні не заперечував проти повернення обвинувального акту.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд прийшов до висновку, що органом досудового слідства порушені вимоги п.5 ч.2 ст.291 КПК України, а саме судом встановлена невідповідність формулювання кваліфікації протиправних дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України, так як в обвинувальному акті фактично викладена диспозиція ч.2 ст.286 КК України. До того ж, на стадії підготовчого судового засідання суд не має у своєму розпорядженні матеріали кримінального провадження, в тому числі, висновку судово-медичної експертизи, яким встановлена ступінь тяжкості спричинених потерпілому тілесних ушкоджень. Тому суд, не може впевнитися, в тому, чи відповідає дійсності викладення висновку цієї експертизи в обвинувальному акті (чи недопущена помилка) та не має можливості перевірити, якої ступені тяжкості тілесні ушкодження дійсно були спричинені потерпілому.

Вимоги і узагальненні доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор, не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною і невмотивованою у зв`язку з істотним порушенням судом кримінального процесуального закону, неправильним тлумаченням закону, яке суперечить його точному змісту, а також невідповідністю висновкам суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Просив ухвалу скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції у тому ж складі суду.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 слідчим та прокурором зазначені всі необхідні складові формулювання обвинувачення, у тому числі місце, час, спосіб, наслідки правопорушення, форма вини, мотиви його вчинення.

Суд в ухвалі фактично зазначає, що він позбавлений можливості впевнитись чи відповідає висунуте обвинувачення фактичним обставинам кримінального правопорушення, оскільки він не має у своєму розпорядженні висновку судово-медичної експертизи. Слідством допущена технічна помилка, що виразилась у посиланні на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Формулювання ж обвинувачення відповідає кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України. Вказане порушення не може вважатись істотним порушення кримінального процесуального закону України та там мати наслідком порушення права обвинуваченого на захист.

Також вказує, що суд першої інстанції, вдаючись у дослідження суті обвинувачення, доказів у вигляді судової-медичної експертизи, фактично вийшов за межі судового розгляду під час підготовчого судового засідання, почав досліджувати обставини, які підлягають доказуванню лише під час судового розгляду.

Таким чином, під час складання обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування істотних порушень кримінального процесуального закону не допущено, так як і таких порушень, які можуть перешкодити суду у призначенні кримінального провадження до судового розгляду.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора, вказав, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.290 КПК України, просив ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.
Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні висловили заперечення вимогам та доводам апеляційної скарги прокурора. Просили ухвалу суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Згідно п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні, суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам кримінального процесуального Кодексу України.

Підставами для повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_8 стала встановлена судом невідповідність зазначеного процесуального документу вимогам ст.291 КПК України.

Відповідно до п.5. ч.2. ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Враховуючи, що звернення до суду з обвинувальним актом, у відповідності до вимог ст.283 КПК України, є однією із форм закінчення досудового розслідування відносно певної особи, є беззаперечним той факт, що відомості в обвинувальному акті повинні чітко відповідати встановленим вимогам до його змісту.

Зазначена вище норма закону органом досудового розслідування не дотримана, що унеможливлює постановити по справі законне і обґрунтоване рішення.

Між тим, згідно з ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Так, під формулюванням обвинувачення в доктрині кримінального процесу розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Наведені в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 фактичні дані вказують на інкримінування останньому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Про це також додатково свідчать і посилання органу досудового розслідування в обвинувальному акті на висновки судово-медичної експертизи №113 від 17.04.2021 року, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Проте, орган досудового розслідування кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України, при цьому вказує, що порушення останній правил безпеки дорожнього руху спричинили потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Перевірити, які саме потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження, апеляційний суд позбавлений можливості через відсутність в наданих матеріалах висновку судово-медичної експертизи №113 від 17.04.2021 року. Саме тяжкість спричинених тілесних ушкоджень є складовим елементом інкримінованого ОСОБА_8 злочину, який підлягає доказуванню і встановлення якого має значення для кримінального провадження, тобто впливає на подальшу кваліфікацію дій обвинуваченого.

Наведені обставини у своїй сукупності не дають повного уявлення стосовно кожного з елементів складу інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, що, у свою чергу, унеможливлює зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою (диспозицією статті КК України).

З огляду на це, неповне викладення фактичних обставин у даному провадженні вказує на неконкретність пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 , що не узгоджується з вимогами ст.291 КПК України.

Отже, зміст обвинувального акту, складеного відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогами ст.291 КПК України.

Зазначені районним судом недоліки є суттєвими, так як відсутність чіткого та конкретного формулювання обвинувачення із зазначенням всіх, передбачених ч.2 ст.291 КПК України складових порушують права обвинуваченого на захист, перешкоджають суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне відмітити практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, є частиною національного законодавства.

Так, в рішенні від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України» Суд зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

Отже, обвинувачення повинно бути конкретним і тільки в такому випадку обвинувачена особа може реалізувати своє право на захист від пред`явленого їй обвинувачення.

Наведені прокурором в апеляційній скарзі доводи є непереконливими та не можуть бути підставами для скасування рішення районного суду, яке направлене на виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, та його здійснення у відповідності до загальних засад, зокрема передбачених ст.9 КПК України, в першу чергу органами досудового розслідування і прокурором з тим, щоб в подальшому ці ж завдання належно могли бути виконані судом.

З огляду на викладене обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 у зазначеному виглядіне може бути визнаний таким, що складений відповідно до вимог закону, а тому підлягає поверненню прокурору.

За таких обставин апеляційна скарга прокурора, у зв`язку із необґрунтованістю, задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що висновок суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акту положенням ст.291 КПК України, з наведених районним судом підстав, колегія суддів знаходить слушним, інші доводи апелянта не заслуговують на увагу та не спростовують зазначеного висновку.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора Бердянської окружної прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 травня 2021 року про повернення прокурору обвинувального акту з додатками у кримінальному провадженні № 0000426 відносно ОСОБА_8 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4