Справа № 753/8673/21 Головуючий у 1інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2727/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
У Х В А Л А
іменем України
07 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 - захисника обвинуваченого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_8 - захисника обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2021 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -
В С Т А Н О В И Л А:
У провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_12 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України.
12.05.2021 року під час підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 заявили клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 з тримання під вартою на домашній арешт або передачу на особисту поруку, яке підтримали інші захисники та обвинувачені, посилаючись на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2021 року клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою, задоволено частково. Продовжено обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09 липня 2021 року включно, запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_14 у вигляді тримання під вартою змінено на домашній арешт в певний час доби, заборонивши останній залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 20 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв., з роз`ясненням зобов`язання прибувати за кожною вимогою суду та покладенням наступних обов`язків: утриматись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні строком до 9 липня 2021 року включно.
Не погоджуючись з ухвалою суду, адвокат ОСОБА_6 - захисник обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду в частині продовження застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу в частині застосування стосовно ОСОБА_9 більш м`якого засобу забезпечення кримінального провадження - цілодобового домашнього арешту, у разі прийняття рішення судом про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою скасувати ухвалу в частині не визначення останньому застави, визначивши помірний для нього розмір застави. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, при цьому, посилаючись на практику ЄСПЛ вказує, що прокурор у своєму клопотанні жодним чином не обґрунтував та не довів наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а лише послався на ризики, які нібито були встановлені раніше, не пославшись на конкретні матеріали справи та не зазначивши чи продовжують вони існувати і на цей час. Посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не підтверджені жодними матеріалами. Разом з тим, зазначає, що в порушення вимог ч. 3 ст. 184 КПК України, прокурор не надав жодних матеріалів, що обґрунтовують його позицію, викладену в клопотанні та не долучив ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва, якою ОСОБА_9 було продовжено застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу в розмірі 1362 000 грн. Разом з тим, зазначає, що ухвала суду не відповідає нормам КПК України, оскільки суд жодним чином не обґрунтував свою позицію щодо неможливості визначення обвинуваченому ОСОБА_9 застави, як це передбачено ч. 3 ст. 183 КПК України, чим погіршив становище обвинуваченому, так як попередньою ухвалою розмір застави був визначений. Окрім того, зазначає, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, дружину, малолітню доньку 2017 року народження, має позитивні характеристики з місця роботи, навчання, а також вказав, що перебуваючи під домашнім арештом ОСОБА_9 жодного разу не допустив порушення встановленого режиму і демонстрував належну поведінку. У зв`язку з викладеним, вважає, що наявність ризиків, передбачених п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України відсутні, відсутня будь-яка суспільна небезпека від ОСОБА_9 , що виключає необхідність застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу.
Не погоджуючись з ухвалою суду, адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу на ухвалу суду, в якій просить скасувати ухвалу суду в частині продовження строку застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову, якою стосовно ОСОБА_10 обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою місця проживання ОСОБА_10 : АДРЕСА_2 . У разі прийняття рішення судом про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, скасувати ухвалу в частині не визначення останньому застави, визначивши помірний для нього розмір застави. ОСОБА_10 має постійне місце проживання, більше п`яти років проживає разом у цивільному шлюбі з ОСОБА_16 та її дочкою, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, веде активне громадське життя. Вказує, що судом не взято до у ваги той факт, що ОСОБА_10 обвинувачується лише в 3 епізодах із 13 інкримінованих організованій групі. Не досліджено, що ОСОБА_10 брав участь у інкримінованих злочинах лише надаючи послуги перевезення на власному автомобілі і не приймав ні єдиного разу в здійсненні протиправної діяльності особисто. Також судом не взято до уваги, що в матеріалах справи не існує ні єдиного прямого доказу, який би підтверджував прийняття участі ОСОБА_10 в організованій групі чи протиправній діяльності, яка інкримінується організованій групі. Тому вважає, що доводи сторони захисту переконливо доводять, що на теперішній час відсутні підтвердження наявності будь-яких ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутня будь-яка суспільна небезпека від ОСОБА_10 , що в сукупності виключає необхідність застосування стосовно нього найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою, а для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого цілком достатньо застосувати до нього цілодобовий домашній арешт.
Згідно ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Розгляд справи відбувся у відсутності прокурора та обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , які не заявляли клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників обвинувачених, які підтримали апеляційні скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_8 підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Перевіряючи доводи апеляційних скарг щодо незаконності ухвали суду першої інстанції про продовження тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , колегія суддів приходить до наступного.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як вбачається із матеріалів провадження питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на етапі підготовчого судового засідання. Тобто це питання вирішувалось на етапі, який унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання у суді першої інстанції на стадії підготовчого судового засідання та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона за ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Рішення про необхідність продовження строку тримання обвинувачених під вартою суд першої інстанції мотивував тим, що враховуючи фактичні обставини вчинення ймовірних, крім іншого, особливо тяжких злочинів, оскільки вони викладені в обвинувальному акті, те, що на час затримання обвинувачені не працювали, джерело їх доходів не встановлене, неодружені, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, тяжкість покарання, що загрожує останнім, а саме до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що вказує про наявність ризику втечі. Також, судом прийнято до ваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачені можуть вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати, зокрема судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Ці висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає такими, які ґрунтуються на вимогах закону, у зв`язку із чим із цими висновками колегія суддів погоджується.
Відтак, беручи до уваги наведене, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються, зокрема, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які відповідно ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, відповідальність за які передбачено до 12 років позбавлення волі, суспільну небезпечність вчиненого, оскільки вказані злочини відносяться до злочинів проти здоров`я населення, конкретні обставини його вчинення, зважаючи що вказаний злочин вчинено організованою групою, а тому є підстави вважати про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Разом з тим, доводи сторін захисту щодо наявності у обвинувачених постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, оскільки ОСОБА_9 одружений, має малолітню доньку, а ОСОБА_10 понад 5 років проживає із своєю цивільною дружиною та її донькою, наявність у них позитивних характеристик, не є тими стримуючими факторами та не переважають можливих ризиків неправомірної поведінки, при цьому суд надав обґрунтовану оцінку особам их
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Доводи захисників обвинувачених щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченим на домашній арешт, є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
На посилання адвоката ОСОБА_8 , що обвинувачений ОСОБА_10 не приймав особистої участі у вчиненні кримінальних правопорушень та здійснював лише функції водія, слід зазначити, що вказані відомості стосуються безпосередньо суті матеріалів кримінального провадження, а тому суд на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Доводи захисників про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Разом з тим, колегія суддів визнає слушними доводи сторін захисту щодо того, що судом не визначено розмір застави, як це передбачено ч. 3 ст. 183 КПК України, чим погіршено становище обвинуваченим, оскільки попередньою ухвалою розмір застави був визначений.
Як зазначено в ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Розмір застави, як зазначено в ч. 4 ст. 182 КПК Українивизначається судом з урахуванням обставин кримінального провадження, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Проте зазначених вимог, судом першої інстанції виконано не було та не визначено обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розмір застави. При цьому посилання суду першої інстанції на не визначення обвинуваченим альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, взагалі не вмотивовано.
Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК Українирозмір застави, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Як було встановлено судом апеляційної інстанції ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 16.03.2021 року продовжено ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із встановленням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1362000 (один мільйон триста шістдесят дві тисячі) гривень. Ухвалою Київського апеляційного суду залишено без змін вказане рішення суду першої інстанції.
Також було встановлено, що слідчим суддею Дарницького районного суду м. Києва від 17.03.2021 року було продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_10 та визначено заставу в розмірі 120 (сто двадцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 272400,00 грн. (двісті сімдесят дві тисячі чотириста гривень). Ухвалою Київського апеляційного суду залишено без змін вказане рішення суду першої інстанції.
Апеляційний суд, визначаючи розмір застави, бере до уваги обставини, встановлені ст. ст. 177, 178 КПК України, вимоги п. 3 ч.5 та абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а тому враховуючи обставини кримінального правопорушення, майновий і сімейний стан, тяжкість кримінальних правопорушень, вважає, що слід залишити без змін обраний раніше ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.03.2021 року обвинуваченому ОСОБА_9 розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1362 000 (один мільйон триста шістдесят дві тисячі) гривень, а також залишити обраний раніше ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.03.2021 року обвинуваченому ОСОБА_10 розмір застави у виді 120 (сто двадцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 272400,00 грн. (двісті сімдесят дві тисячі чотириста гривень).
Саме такий розмір застави, на переконання колегії суддів, буде здатен забезпечити виконання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покладених на них судом обов`язків відповідно до ст.194 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає за можливе змінити ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12.05.2021 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 шляхом визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави, задовольнивши частково апеляційні скарги захисників.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 - захисника обвинуваченого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_8 - захисника обвинуваченого ОСОБА_10 , задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2021 року, якою продовжено обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,змінити, доповнивши в частині визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.
Визначити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі 600 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1362000 (один мільйон триста шістдесят дві тисячі) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, код ЄДРПОУ суду 42258617, код банку 820172, номер рахунку 2186, назва банку ГУ ДКСУ у м. Києві, номер рахунку за стандартом IBAN UA 3182186).
Визначити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заставу в розмірі 120 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 272400,00 (двісті сімдесят дві тисячі чотириста) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, код ЄДРПОУ суду 42258617, код банку 820172, номер рахунку 2186, назва банку ГУ ДКСУ у м. Києві, номер рахунку за стандартом IBAN UA 3182186).
Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі, до 09 липня 2021 року включно.
На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати на виклики до суду; не відлучатись із населеного пункту, де вони проживають, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання.
В решті ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2021 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_11 залишити без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: