Справа № 559/543/21
Провадження № 1-кп/559/167/2021
УХВАЛА

20 березня 2021 року м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

перекладача ОСОБА_12

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 358 КК України та ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:
у Дубенському міськрайонному суді Рівненської області знаходиться обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні.

В підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що вважає за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні, просив справу призначити до судового розгляду та продовжити обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_14 та ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 діб, з підстав наявності та не втрати ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Мотивуючи вказане клопотання прокурор зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, проживає у м. Ірпінь Київської області, а зареєстрований у Одеській області, при цьому у м. Дубно відсутнє у нього будь-яке житло, згідно вимоги про судимість йому повідомлено про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень, а відтак наявні ризики переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення. Щодо ОСОБА_4 , то останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не має будь-якого зареєстрованого місця проживання, під час затримання повідомив про себе неправдиві дані, надавши документи на ім`я ОСОБА_15 , не працює, не має міцних соціальних зв`язків, притягався до кримінальної відповідальності, будучи засудженим Сихівським районним судом м. Львова та Шевченківським районним судом м. Львова та востаннє із іспитовим строком, який не закінчився на час вчинення інкримінованих злочинів, а Дарницьким районним судом м. Києва оголошений у розшук за кримінальним провадженням по обвинуваченню за ч. 3 ст. 185 КК України, а відтак наявні ризики переховування від суду та вчиненні іншого кримінального правопорушення. Щодо ОСОБА_13 , то будучи обвинуваченим у вчиненні тяжкого злочину, не має зареєстрованого місця проживання, при затриманні повідомив про себе неправдиві відомості, вказавши, ім`я ОСОБА_16 , не працює, відсутні міцні соціальні зв`язки, неодноразово судимий, зокрема ухилився від виконання вироку, через що був оголошений у розшук, а відтак наявні ризики переховування від суду та вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтримали позицію і клопотання прокурора у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував щодо призначення справи до судового розгляду по суті, однак заперечив щодо клопотання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказавши, що відносно нього немає ніяких кримінальних проваджень, він хворий, має родину, яка передала йому передачу у СІЗО, а відтак має міцні соціальні зв`язки.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 заперечив щодо заявленого клопотання, вказавши, що ОСОБА_6 тяжко хворіє, однак за час перебування під вартою йому ніхто не поставив діагноз, хоча неодноразово до нього були застосовані медичні заходи. З приводу цього захисник звертався до начальника Державної установи «Рівненський слідчий ізолятор», однак відповіді не отримав, та звертався до секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, за результатами перевірки якого встановлено, що ОСОБА_6 звертався за медичною допомогою, яка йому надавалася із веденням медичної документаці, однак останній просив можливості доступу за медичним обслуговуванням за межами установи, що було рекомендовано для адміністрації установи СІЗО із перебуванням такого на контролі секретаріату. Просив застосувати будь-який інший більш м`який запобіжний захід, як достатній із врахуванням стану здоров`я підзахисного.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив щодо поданого клопотання, вказавши, що він має неповнолітню дитину, тому просить застосувати заставу, меншу, аніж застосована раніше.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7 заперечила щодо клопотання, вказавши, що підтримує позицію свого підзахисного, а ризики, на які посилається прокурор не можуть грунтуватися лише на тяжкості покарання.

Обвинувачений ОСОБА_17 заперечив щодо клопотання, вказавши, що є хворим та має житло, сім`ю, родину, є годувальником сім`ї, просить зменшити розмір застави, яка йому застосована.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 - адвокат ОСОБА_8 підтримав позицію свого підзахисного і вказав, що наявність підозри не є встановленим фактом вини у вчиненні кримінального правопорушення, а судимості не можуть бути підставою висновків про схильність до вчинення кримінальних правопорушень, просив застосувати заставу у меншому розмірі.

Заслухавши прокурора, потерпілих, обвинувачених і їх захисників, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, суд зробив такі висновки.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Так, у розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, зокрема ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Окрім того, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».
Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , який спливає 21.03.2021, судом встановлено наявність ризиків, визначених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки суд вважає, що обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на тяжкість інкримінованого йому злочину, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, за відсутності відомостей про трудову зайнятість, за відсутності міцних соціальних зв`язків, наявності відомостей про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України. При цьому суд зазначає, що відсутні відомості, які унеможливлювали б застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зокрема за станом здоров`я, а направлення останнього поза межі СІЗО для надання медичної допомоги є входить в повноваження адміністрації СІЗО. Окрім того, суд не вбачає належних підтверджень наявності міцних соціальних зв`язків у ОСОБА_6 , зокрема твердження про отримання ним передачі від родини, не спростовує такого висновку, як недостатній доказ наявності міцних соціальних зв`язків. А відтак, суд вважає виправданим необхідність продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів наразі не буде достатнім для забезпечення вищезазначених ризиків. З огляду на що, у клопотанні захисника щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який слід відмовити. Разом з тим, суд звертає увагу на встановленні кількох обставин, які досліджені та оцінені в сукупності, на яких грунтуються ризики, а не лише тяжкості покарання.
Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , який спливає 21.03.2021, судом встановлено наявність ризиків, визначених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки суд вважає, що останній, будучи обвинуваченим за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 358 КК України, може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на тяжкість інкримінованих йому злочинів, зокрема за ч. 3 ст. 185 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, за відсутності зареєстрованого місця проживання, за наявності обвинувачення у використанні під час затримання неправдивих даних, шляхом надання документів на ім`я ОСОБА_15 , за відсутності офіційної роботи, відсутності міцних соціальних зв`язків, враховуючи, що наявні відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, будучи засудженим Сихівським районним судом м. Львова та Шевченківським районним судом м. Львова та востаннє із іспитовим строком, який не закінчився на час вчинення інкримінованих йому злочинів, за наявності відомостей, що Дарницьким районним судом м. Києва оголошений у розшук за кримінальним провадженням по обвинуваченню за ч. 3 ст. 185 КК України. А відтак, суд вважає виправданим необхідність продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів наразі не буде достатнім для забезпечення вищезазначених ризиків. З огляду на що, у клопотанні ОСОБА_4 щодо зменшення розміру застави слід відмовити, при цьому суд зазначає про відсутність будь-яких підтверджень про наявність у останнього неповнолітньої дитини. Разом з тим, суд звертає увагу на встановленні кількох обставин, які досліджені та оцінені в сукупності, на яких грунтуються ризики, а не лише тяжкості покарання.
Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_13 , який спливає 21.03.2021, судом встановлено наявність ризиків, визначених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки суд вважає, що останній, будучи обвинуваченим за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 358 КК України, може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на тяжкість інкримінованих йому злочинів, зокрема за ч. 3 ст. 185 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, за відсутності зареєстрованого місця проживання, за наявності обвинувачення у використанні під час затримання неправдивих даних, шляхом надання документів на ім`я ОСОБА_16 , за відсутності офіційної роботи, відсутності міцних соціальних зв`язків, при цьому пояснення про наявність цивільної дружини не спростовують такого висновку, враховуючи, що наявні відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, при цьому суд не бере до уваги відомості про ухилення від виконання вироку суду, як такого, що не підтверджене стороною, яка заявила клопотання. А відтак, суд вважає виправданим необхідність продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів наразі не буде достатнім для забезпечення вищезазначених ризиків. З огляду на що, у клопотанні ОСОБА_13 та його захисника щодо зменшення розміру застави слід відмовити. При цьому суд зазначає про відсутність будь-яких підтверджень щодо наявності дітей у обвинуваченого, житла, офіційеного працевлаштування та утримання неповнолітніх чи непрацездатних осіб. Разом з тим, суд звертає увагу на встановленні кількох обставин, які досліджені та оцінені в сукупності, на яких грунтуються ризики, а не лише тяжкості покарання.
Суд вважає, що суспільний інтерес в даному випадку полягає у необхідності забезпечення виконання завдань кримінального провадження, якими відповідно до ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а також охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Тому, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає виправданим необхідність продовження застосування до обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів наразі не буде достатнім для забезпечення вищезазначених ризиків.
Таким чином, враховуючи зазначені обставини, за наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою на шістдесят днів, а у клопотанні обвинувачених ОСОБА_18 , ОСОБА_13 та їх захисників, захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 177, 178, 183, 197, 314-316, 369-372 КПК України, суд,

ухвалив:
задовольними клопотання прокурора та продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 строком на шістдесят днів, а саме по 18 травня 2021 включно.
Задовольними клопотання прокурора та продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_14 строком на шістдесят днів, а саме по 18 травня 2021 включно.
Задовольними клопотання прокурора та продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 строком на шістдесят днів, а саме по 18 травня 2021 включно.
Відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_9 про застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зменшення розміру застави.
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_13 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 про зменшення розміру застави.
Копію ухвали вручити обвинуваченим, захисникам, прокурору та надіслати до Державної установи «Рівненський слідчий ізолятор».

Ухвала в частині обрання/продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області протягом семи днів з дня її оголошення.
В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1