Ухвала
іменем України

6 липня 2021 року

м. Київ
справа № 373/686/17
провадження № 51-3267ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року щодо ОСОБА_5 .
Встановлені обставини
За вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від

23 грудня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 9 квітня 2015 року і призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк

5 років.
Київський апеляційний суд ухвалою від 25 травня 2021 року апеляційну скаргу потерпілого та апеляційну скаргу зі змінами захисника залишив без задоволення,

а вказаний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Усупереч наведеним положенням кримінального процесуального закону, захисник у касаційній скарзі не навів доводів на обґрунтування незаконності рішень місцевого й апеляційного судів, як він мав зробити відповідно до вимог статей 412 і 413 КПК. Захисник не зазначив, у чому полягають порушення судами першої й апеляційної інстанцій положень процесуального і матеріального законів, як вони вплинули на законність, обґрунтованість і справедливість оскаржуваних судових рішень і чому ці порушення слід відносити до підстав для їх скасування касаційним судом з огляду на положення статей 349, 370, 374, 404 та 419 КПК, а також ч. 2 ст. 186 та ч. 1 ст. 71 КК

у їх взаємозв`язку.

У касаційній скарзі не наведено доводів на підтвердження порушення судами попередніх інстанцій принципу змагальності, зокрема, не вказано, які клопотання з цього приводу були заявлені стороною захисту на виконання положень ст. 22 КПК однак усупереч наведених положень кримінального процесуального закону безпідставно залишені без задоволення.
Також захисник не зазначив, чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, яких усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПКапеляційний судбезпідставно

не задовольнив та у дослідженні яких обставин, установлених під час кримінального провадження і досліджених судом першої інстанції не повністю або з порушеннями (у чому полягає неповнота і порушення) відмовив. Також захисник не вказав, яких конкретно доводів, наведених в апеляційній скарзі, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив, не перевірив та не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

У касаційній скарзі захисник не погоджується з висновками апеляційного суду, однак не наводить конкретних доводів щодо їх незаконності з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права. Натомість у касаційній скарзі наголошує на неповноті судового розгляду та на невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду касаційним судом.

Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 25 травня 2021 року щодо ОСОБА_5 і встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3