Справа № 751/3054/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/164/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого - ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

представника апелянта ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою генерального директора ДП «Центр державного земельного кадастру» ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова 28 квітня 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_11 заявлене у межах кримінального провадження, внесеного 26 березня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000044 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.362, ч.2 ст.364 КК України, про арешт майна.

Накладено арешт у вигляді заборони розпорядження, відчуження та користування на ноутбук марки «Хіaomi Redmi Book», який поміщено до спеціального пакету №7254778 з написом «Національна поліція України», мобільний телефон марки «Хіaomi», модель «M1903F10G», ІMEI 1: НОМЕР_1 , ІMEI 2: НОМЕР_2 з карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_3 , який поміщено до спеціального пакету INZ№ 1048987 з написом «Національна поліція України», банківську картку АТ «Укрсиббанк» № НОМЕР_4 , яка поміщена до паперового пакету та опечатана печаткою «Для пакетів СУ ГУНП в Чернігівській області», які було вилучено 22 квітня 2021 року в ході проведення санкціонованого обшуку за адресою: вул. Народного Ополчення 3, м. Київ.

Мотивуючи рішення, слідчий суддя вказав, що виявлені в ході обшуку предмети, є матеріальними об`єктами, і можуть бути використані як доказ в ході розслідування кримінального провадження, так як вони відповідають критеріям, встановленим у ст.98 КПК України і з огляду на мету ініційованого слідчим заходу, яка відповідає інтересам суспільства, оскільки вона пов`язана з ефективністю розслідування кримінального провадження, а також розумність, співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, з метою забезпечення збереження речових доказів та запобігання можливості приховування чи знищення слідів кримінального правопорушення, вважає за необхідне накласти арешт на зазначені предмети.

На зазначену ухвалу слідчого судді генеральним директором ДП «Центр державного земельного кадастру» ОСОБА_10 була подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати її та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що клопотання слідчого та ухвала слідчого судді не містять правової підстави для арешту майна, яка має відповідати вимогам закону, обгрнутування підозри у вчиненні особою злочинів, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 364 КК України, а ні в клопотанні, а ні в оскаржуваній ухвалі не наведено обґрунтувань, що вилучене майно є предметом вказаних злочинів. Вважає, що викладені слідчим у клопотанні обставини, які слідчим суддею покладено в основу рішення, є надуманими і не підтверджуються жодним доказом. Апелянт зазначає, що слідчим суддею не враховано недотримання на стадії досудового розслідування порядку проведення обшуку, оскільки ухвалою слідчого судді були надано дозвіл на проведення обшуку за робочим місцем заступника начальника відділу методичного забезпечення Департаменту технологічного забезпечення ДП «Центр державного земельного кадастру», що зафіксовано у протоколі, однак обшук та тимчасове вилучення речей фактично проведено у ОСОБА_12 , який займає іншу посаду. Також вказує, що ухвалою слідчого судді надано дозвіл на проведення обшуку робочого місця, однак в ході його проведення слідчим проведено обшук і особистих речей обшукуваного, а саме кишень верхнього одягу.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_10 також зазначає, що ОСОБА_12 , відповідно до наказів, не мав доступу до системи електронного документообігу та не міг бути причетним до незаконних операцій в автоматизованій системі управління документами «ДОК ПРОФ3» в 2019-2021 роках. Вказує, що Центр ДЗК є адміністратором Державного земельного кадастру, має доступ до відомостей зазначеного кадастру визначених відповідним наказом за виключенням доступу до автоматизованої системи управління документами «ДОК ПРОФ3», доступ до якої надається наказом Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру чітку визначеному переліку відповідальних осіб і вказані обставини не отримали жодної оцінки в оскаржуваній ухвалі.

Заслухавши доповідача, пояснення представника власника майна адвоката ОСОБА_8 та представника апелянта ОСОБА_9 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, СУ ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове слідство кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000044 від 26 березня 2021 року за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.362, ч.2 ст.364 КК України.

В ході проведення санкціонованого обшуку робочого місця ОСОБА_12 , яке розташоване в кабінеті №609, за адресою: вул. Народного Ополчення 3, м. Київ, було виявлено та вилучено ноутбук «Хіaomi Redmi Book», мобільний телефон марки «Хіaomi» та банківську картку АТ «Укрсиббанк».

Постановою слідчого від 22 квітня 2021 року вказані предмети було визнано речовими доказами в кримінальному провадженні та визначено їх місце зберігання.

Слідчим суддею за наслідками розгляду клопотання обґрунтовано встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, враховано правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказували на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, встановлено, що арешт вказаного майна не призведе до зупинення та надмірного обмеження правомірної цивільної діяльності особи або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (принаймні докази зворотного відсутні), прийнято до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів на втручання в право власності.

Приймаючи рішення про накладення арешту на майно, суд першої інстанції мотивував таку необхідність саме тим, що слідчим доведено, що вищевказане майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України і застосування обмежувальних заходів у даному кримінальному провадженні застосовано з метою забезпечення збереження речових доказів та запобігання можливості приховування чи знищення слідів кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що вимоги клопотання, на даному етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою забезпечення збереження речових доказів та запобігання можливості приховування чи знищення слідів кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховуючи наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Доводи апеляційних скарг правильність висновків слідчого суді не спростовують.

Отже, підстав для скасування ухвали слідчого судді, передбачених ст. 409 КПК України, колегія суддів не вбачає і не наведені такі дані в апеляційних скаргах.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу генерального директора ДП «Центр державного земельного кадастру» ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова 28 квітня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_11 заявлене у межах кримінального провадження, внесеного 26 березня 2021 року до ЄРДР за № 0000044 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.362, ч.2 ст.364 КК України, про арешт майна без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3