Провадження № 1-кс/947/9045/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.07.2021 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене заступником начальника відділу захисту дітей та протидії насильству Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000987 від 01.07.2021 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дубровицьк Ровенської області, громадянина України, українця, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2020 року народження, із середньою технічною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням установлено, що 01.07.2021, приблизно о 21:40 год., у темний час доби, водій ОСОБА_4 , керуючи власним технічно справним легковим автомобілем «NISSAN MAXIMA», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , здійснював рух по правій смузі проїзної частини автодороги «Одеса Рені», яка має по одній смузі для руху транспортних засобів зустрічних напрямків, з боку м. Рені в напрямку м. Одеси.

Під час руху водій ОСОБА_4 на керованому ним автомобілі став проїжджати ділянку зазначеної автодороги, розташовану на 68 км + 100 м в Білгород-Дністровському районі Одеської області, на якій проїзна частина мала розширення та складалася з чотирьох смуг для руху транспортних засобів зустрічних напрямків, при цьому він продовжив здійснювати рух на своєму автомобілі по лівій смузі проїзної частини свого напрямку руху.

В цей час на проїзну частину вказаної автодороги, а саме на нерегульований пішохідний перехід, позначений дорожньою розміткою 1.14.3 («зебра») Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі Правила), який розташований на 68 км + 100 м в Білгород-Дністровському районі Одеської області, вийшли пішоходи ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та малолітній ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які стали перетинати автодорогу «Одеса Рені» з боку с. Семенівка в напрямку с. Козацьке, тобто справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «NISSAN MAXIMA».

Під час руху по проїзній частині автодороги «Одеса Рені», наближаючись до вищевказаного нерегульованого пішохідного переходу, розташованого на 68 км + 100 м в Білгород-Дністровському районі Одеської області, маючи реальну і об`єктивну можливість своєчасно виявити поперечні шумові смуги червоного кольору, які влаштовані на дорожньому покритті проїзної частини на смузі руху його автомобіля, під час наїзду на які колеса та підвіска його автомобіля створювали вібрацію та шум, тим самим привертаючи увагу водія про наближення до небезпечної ділянки, а саме до нерегульованого пішохідного переходу, на якому можуть перебувати пішоходи, а також маючи можливість своєчасно виявити дорожню розмітку 1.14.3 («зебра») Правил і пішоходів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які по цьому нерегульованому пішохідному переходу перетинали проїзну частину вказаної автодороги справа наліво відносно напрямку руху автомобіля, водій ОСОБА_4 , діючи з необережності, та в порушення вимог п. п. 1.7., 2.3. б) Правил, які передбачають:

п.1.7. «Водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності»;

п.2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»,

уважним не був, постійно не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого відповідно не відреагувала на її зміну, та в порушення вимог п. п. 1.5., 18.1. Правил, якими передбачено:

п.1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п.18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»,

не вжив належних і своєчасних заходів до зменшення швидкості свого руху до безпечної, аж до зупинки автомобіля, та не надав дорогу вказаним пішоходам, а проявляючи кримінальну противоправну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, продовжив рух у зазначеному режимі, в результаті чого на нерегульованому пішохідному переході скоїв наїзд передньою частиною кузову керованого ним автомобіля «NISSAN MAXIMA» на пішоходів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Внаслідок даної ДТП пішоходам ОСОБА_9 і ОСОБА_11 спричинені тілесні ушкодження, від яких настала їх смерть на місці події, а пішоходу ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження, з приводу яких останню госпіталізовано на стаціонарне лікування до медичного закладу.

Допущенні водієм ОСОБА_4 порушення вимог п. п. 1.5., 1.7., 2.3. б), 18.1. Правила дорожнього руху України, а також вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.14.3 «зебра» Розділу 34 цих Правил, знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та у своїй сукупності призвели до настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді загибелі ОСОБА_9 і ОСОБА_11 .

Слідчий звертається до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи його наступними доводами та посиланням на наступні ризики.

Підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, скоєного за обтяжуючих вину обставин, тобто вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, яким спричинено загибель декількох осіб, за який законом передбачена можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до 3 років.

Розуміючи тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, останній може зникнути та переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, підозрюваний ОСОБА_4 перебуваючи на свободі може незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інші кримінальні правопорушення, що свідчить про існування ризиків передбачених п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання слідчого заперечував, надавши письмові заперечення та доповнивши, що жодної інформації, стосовно причини смерті потерпілих до суду не надано. Підозрюваний визнає свою вину, співпрацює з органом досудового розслідування, максимально намагається відшкодувати завдану шкоду, матеріально допомагає родині загиблих, раніше не судимий. Підозрюваний на момент скоєння ДТП був тверезий, він взагалі не вживає алкогольні напої. Має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні малолітню дитину, має гарні характеристики. Крім того, захисник зазначив, що підозрюваний має проблеми зі здоров`ям та не може перебувати в місцях позбавлення волі, йому постійно потрібна медична допомога. На підставі чого, захисник просив суд відмовити в задоволенні клопотання та обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, запевнивши, що покладені на підозрюваного обов`язки будуть виконуватись.

Підозрюваний підтримав думку свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Як вбачається з матеріалів клопотання, письмове повідомлення про підозру про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, складено, оголошено та вручено підозрюваному 02.07.2021 року.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які наявні в матеріалах клопотання.

При вирішенні питання про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчий суддя виходить з наступного. Так, враховуючи обставини можливого вчинення кримінального правопорушення, тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_4 покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винним у його вчиненні, беручи до уваги наслідки, які були спричиненні в результаті вчинення такого кримінального правопорушення, у вигляді, зокрема, смерті двох осіб та третій особі спричинені тілесні ушкодження, слідчий суддя приходить до переконання про наявність ризику у вигляді можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення є обґрунтованим, а відповідний запобіжний захід достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання ризику, передбаченому п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

З урахуванням встановленого в судовому засіданні ризику та обставин кримінального правопорушення, а також обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного в судовому засіданні встановлено не було.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що в результаті вчинення кримінального правопорушення загинуло двоє осіб, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що посилання захисника підозрюваного на те, що останній не має можливості за станом здоров`я перебувати в умовах слідчого ізолятора в судовому засіданні не доведено жодними належними доказами.

Таким чином, з урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене заступником начальника відділу захисту дітей та протидії насильству Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000987 від 01.07.2021 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», строком до 29.08.2021 року, в межах строку досудового розслідування.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1