Постанова

Іменем України
16 лютого 2021 року

м. Київ
справа № 362/5447/18
провадження № 51-4532км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001414, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст. 89 КК України судимості не має,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2019 року, залишеним без зміни ухвалою Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року, ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Вирішено питання про стягнення судових витрат та про долю речових доказів.
Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 13 липня 2018 року близько 13:00 за місцем проживання ОСОБА_8 на АДРЕСА_2 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ході сварки з ОСОБА_8 умисно вдарив останнього декілька разів кулаками в тулуб, голову та обличчя. Надалі ОСОБА_7 обхопивши голову ОСОБА_8 декілька разів вдарив його коліном у ніс. Також, схопивши зі столу сковорідку ОСОБА_7 декілька разів вдарив нею по голові та обличчю ОСОБА_8 . В подальшому ОСОБА_7 продовжив наносити потерпілому удари ногами в груди та ребра. Своїми діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння, що спричинили смерть останнього.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала, а також позиції інших учасників кримінального провадження
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності винуватості засудженого, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, а також на істотне порушення кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор зазначає про те, що ухвала апеляційного суду про залишення апеляційної скарги сторони обвинувачення без задоволення не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, оскільки цей суд не навів належного обґрунтування достатності обраного ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, що призвело до призначення надто м`якого заходу примусу.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_6 , посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів, просить залишити ухвалу апеляційного суду без зміни, а касаційну скаргу без задоволення.
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні суду касаційної інстанції
Прокурор вважав касаційну скаргу обґрунтованою та просив її задовольнити.
Захисник ОСОБА_6 , висловивши свої доводи проти задоволення касаційної скарги, просила постановлену у кримінальному провадженні ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог, викладених у касаційних скаргах.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК України у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.
Згідно статей 370, 419 КПК України ухвала апеляційного суду повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою. Виходячи із законодавчих приписів суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у кримінальному провадженні всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на норму права; при залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі належить зазначити підстави, на яких скаргу визнано необґрунтованою.
Відповідно до ст. 50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару,

а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
За ст. 65 КК України особі, котра вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Відповідно до вищевказаної норми зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
За приписами ст. 69 вказаного Кодексу призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) цього Кодексу, може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині свого рішення зазначити, які саме обставини справи та дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на вибір покарання.
Цих вимог закону апеляційний суд при перегляді вироку щодо ОСОБА_7 не дотримався.
Як убачається з матеріалів провадження, не погоджуючись із вироком місцевого суду, прокурор подав на нього апеляційну скаргу, в якій навів конкретні аргументи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме про безпідставність застосування положень ст. 69 КК України до ОСОБА_7 та про м`якість призначеного покарання за інкримінований йому злочин. Тому прокурор просив апеляційний суд скасувати у відповідній частині оспорюване рішення і постановити нове рішення, яким призначити засудженому більш суворий захід примусу в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України.
За наслідками апеляційного провадження цей суд залишив вирок місцевого суду без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Між цим всупереч положенням ст. 419 КПК України у своєму рішенні апеляційний суд переконливо не спростував усіх доводів сторони обвинувачення. Визнаючи правомірним застосування ст. 69 КК України, у своїй ухвалі цей суд указав на те, що обвинувачений у силу ст. 89 КК України раніше не судимий. Також апеляційний суд послався на повне визнання вини, наявність на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини, добровільне відшкодування завданих збитків та на позицію потерпілої щодо призначення покарання ОСОБА_7 .
За висновком апеляційного суду, наведені обставини є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, а тому рішення місцевого суду про призначення ОСОБА_7 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 121 КК України, є законним.
При цьому, колегія суддів касаційного суду не може погодитися із такими висновками апеляційного суду.
Згідно з наявними у провадженні даними ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується посередньо. Крім того, у минулому засуджений притягався до кримінальної відповідальності, будучи працездатним, суспільно корисною діяльністю не займається. Також, колегія суддів враховує обставини вчинення злочину, а також характер протиправних дій ОСОБА_7 , які полягали у спричиненні численних ударів по тілу потерпілого ОСОБА_8 .
Ці відомості про особу винного, що за приписами ст. 69 КК України підлягали обов`язковому врахуванню, однак фактично не отримали належної оцінки суду.
З огляду на викладене колегія суддів вважає слушними доводи касаційної скарги прокурора про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при постановленні ухвали та про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме про безпідставність застосування положень ст. 69 КК України, а тому і про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість.
Таким чином, з огляду на наведене рішення апеляційного суду через порушення ним вимог ст. 419 КПК України не можна вважати законним та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен урахувати наведене в цій постанові, перевірити всі доводи, викладені в поданій апеляційній скарзі прокурора, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.
Якщо в результаті нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції суд не встановить нових позитивних даних про ОСОБА_7 та нових обставин, що пом`якшують його покарання, то рішення про призначене останньому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, слід вважати незаконним та необґрунтованим.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3