Справа № 357/8412/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.05.2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0001895, яке внесене до ЄРДР 07 липня 2019 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, без місця реєстрації, який відбуває покарання в державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», раніше судимого:

вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 09 лютого 2007 року за ч. 1 ст. 309 КК України до одного року позбавлення волі, від відбування якого звільнений за ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком один рік;

вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2009 року за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до чотирьох років позбавлення волі, яке відбув повністю;

вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2014 року за ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186, ст. 70 КК України до п`яти років позбавлення волі, яке відбув повністю;

вироком Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року за ч. 2 ст. 187 КК України до семи років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке йому належить,

за ознаками кримінальних правопорушень кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 , установив наступне.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
07 липня 2019 року близько 04:45 год. ОСОБА_3 , знаходячись біля входу до більярдного клубу «Сова», що по вул. Леваневського, буд. 138, в м. Біла Церква Київської області на ґрунті виниклих неприязних відносин, діючи з метою заподіяння тілесних ушкоджень, передбачаючи протиправний характер своїх дій та бажаючи при цьому настання відповідних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, умисно наніс п`ять ударів кулаком правої руки по обличчю потерпілого ОСОБА_5 від яких останній впав спиною на землю, спираючись на лікті. В час, коли потерпілий ОСОБА_5 перебував в положенні лежачи на землі, ОСОБА_3 продовжував наносити удари останньому, а саме наніс два удари лівою рукою по голові та один удар правою ногою в область голови.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді рани на чолі справа; синця та садна на носі; крововиливу на слизовій оболонці нижньої губи, крововиливу на шиї; синців та саден на верхніх кінцівках, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Окрім того, продовжуючи свої умисні дії 07 липня 2019 року близько 04:50 год. ОСОБА_3 , знаходячись біля більярдного клубу «Сова», що по АДРЕСА_1 , після заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 , помітив на шиї у останнього золотий ланцюжок, яким вирішив незаконно заволодіти. З метою реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_3 схилився над потерпілим ОСОБА_6 та умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи що за його діями спостерігає потерпілий, зірвав із шиї останнього золотий ланцюжок, 585 проби, довжиною 56 см, вагою 22,12 г, вартістю 26 657,25 грн. та в подальшому з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_5 на вказану суму.

Сума завданої майнової шкоди потерпілому ОСОБА_6 становить 26 657,25 грн.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 , за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), вчинене повторно.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювалась, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
На підставі ч. 4 ст. 349 КПК України, суд допитав обвинуваченого ОСОБА_3 , який визнав, що вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України та надав покази, які повністю узгоджуються із зазначеними в обвинувальному акті, жалкував про вчинене, просив суворо не карати.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття ОСОБА_3 , добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, прокурором не заявлялося, судом не установлено.
Мотиви призначення покарання.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно із ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України є кримінальним проступком, санкцією якого передбачене покарання у виді: штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до одного року, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Натомість, кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 186 КК України є тяжким злочином, санкцією якого передбачене покарання у виді: позбавлення волі від чотирьох до шести років.

Згідно із характеристики ОСОБА_3 , яка видана начальником ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» від 12 жовтня 2018 року, ОСОБА_3 характеризується негативно.

Відповідно до вимоги УІП МВС України, м. Київ, вул. Воздвиженьска, 2, № 17822 від 10 липня 2019 року, ОСОБА_3 раніше судимий вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 09 лютого 2007 року за ч. 1 ст. 309 КК України до одного року позбавлення волі, від відбування якого звільнений за ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком один рік; вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2009 року за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до чотирьох років позбавлення волі, яке відбув повністю; вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2014 року за ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186, ст. 70 КК України до п`яти років позбавлення волі, яке відбув повністю.

За змістом вироку Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 липня 2020 року та вироку Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року, ОСОБА_3 засуджений ч. 2 ст. 187 КК України, до семи років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке йому належить.

Отже, зважаючи на ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, які згідно із ст. 12 КК України є кримінальним проступком (ч. 2 ст. 125 КК України) та тяжким злочином (ч. 2 ст. 186 КК України), установлені дані про особу ОСОБА_3 , який раніше неодноразово не судимий, характеризується негативно, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, які обтяжують покарання, думку потерпілого, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливе без його ізоляції від суспільства.

Отже, за викладених обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 належить призначити покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, у виді шести місяців арешту та ч. 2 ст. 186 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі.

Суд вважає, що призначення більш суворого виду покарання не є необхідним.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 необхідно визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Судом установлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року до семи років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке йому належить.

Тоді як, злочини, винуватим у вчиненні яких визнається ОСОБА_3 вчинені до його постановлення.

Таким чином, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 необхідно визначити остаточне покарання за даним вироком та вироком Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року, у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке йому належить.

За правилами, передбаченими в ст. 72 КК України, ОСОБА_3 в строк покарання, необхідно зарахувати відбуте покарання за вироком Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року.

Підстав, передбачених КК України, для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання, судом не встановлено.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно із постановою про визнання та приєднання до справи речових доказів від 20 липня 2019 року золотий ланцюжок, визнаний речовим доказом.

Згідно із п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, його необхідно вважати повернутими власнику, згідно із розпискою від 30 липня 2019 року.

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу, судом не встановлено.

Керуючись ст. 100, 124, 368, 374, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання:

за ч. 2 ст. 125 КК України - шість місяців арешту;

за ч. 2 ст. 186 КК України - п`ять років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання за даним вироком та вироком Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року, у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке йому належить.

За правилами, передбаченим в ст. 72 КК України, в строк покарання за даним вироком, зарахувати ОСОБА_3 строк відбутого ним покарання за вироком Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2020 року.

Речові докази: золотий ланцюжок, - вважати повернутими власнику, згідно із розпискою від 30 липня 2019 року.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з особливостями визначеними ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області ОСОБА_1