Справа № 466/7404/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з Личаківською ВК-30, справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2020 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

встановила:

Даною ухвалою було відмовлено у задоволені клопотання адміністрації ДУ «Личаківська ВК-30» та спостережної комісії Шевченківської РА ЛМР про умовно дострокового звільнення з місць позбавлення волі засудженого ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з даною ухвалою засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення та дати можливість подальше покарання відбувати за місцем проживання. Така зміна місця відбування покарання дасть можливість лікуватися. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що під час відбування покарання він не мав порушень режиму, позитивно характеризується адміністрацією, має ряд захворювань, зокрема ВІЛ інфекцію, гепатит С, які в умовах колоні не вилікувати. Просить врахувати його молодий вік. Він втратив матір і залишився сиротою. Дома його чекає сестра.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2018 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України та із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки один місяць.

Початок строку покарання 07 серпня 2018 року, кінець строку покарання 07 вересня 2021 року.

Адміністрація державної установи »Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережна комісія Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради звернулись до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. 81 КК України, посилаючись на те, що він відбув 2/3 частини призначеного покарання та встановлений порядок відбування покарання не порушував.

Судом першої інстанції встановлено, щоу ОСОБА_6 це вже п`ята судимість, раніше до нього застосовувалось звільнення від відбування покарання з випробуванням, після умовно дострокового звільнення із місць позбавлення волі під час невідбутої частини покарання вчинив новий злочин. Після звільнення з місць позбавлення волі він на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив нові умисні тяжкі злочини, за який засуджений по даній справі.

Наявність у засудженого ОСОБА_6 одного заохочення, на думку суду, не свідчать про те, що він довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_6 , підтриману представником адміністрації колонії, про задоволення апеляційної скарги, міркування прокурора, яка просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги засудженого, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності із ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 107 КВК України, належне виконання законних вимог представників адміністрації виправної колонії та дотримання встановлених норм щодо порядку і умов відбування покарання є обов`язковим для засуджених упродовж усього строку відбування ними покарання.

Приймаючи рішення про застосування до засудженого ст. 81 КК України суд повинен брати до уваги не лише доводи клопотання засудженого, а й інші дані щодо засудженого у їхній сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2018 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України та із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки один місяць.

Початок строку покарання 07 серпня 2018 року, кінець строку покарання 07 вересня 2021 року.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, на момент розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_6 , який засуджений за вчинення тяжкого злочину, за ч.3 ст. 185 КК України, відбув, у відповідності до вимог ст. 81 КК України, 2/3 строку покарання, а саме станом на 10.09.2020 2 роки 1 місяць 3 дні та не вібув 11 місяців 27 днів, однак судом першої інстанції було враховано, що у ОСОБА_6 це вже п`ята судимість. Після звільнення з місць позбавлення волі, за попередніми вироками, він на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний тяжкий злочин, за який засуджений по даній справі.

Наявність у засудженого ОСОБА_6 одного заохочення, на думку суду, не свідчать про те, що він довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання. Адміністрацією виправної колонії не надано достатніх доказів того, що ОСОБА_8 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення.

На думку колегії суддів, станом на 26.11.2020 судом першої інстанції по дані справі було прийнято законне та обгрунтоване рішення.

Покликання апелянта про те, що судом першої інстанції не було врахований кількість стан його здоров`я, не відповідають дійсності, оскільки судом було досліджено наявні в справі документи, зокрема медична довідка з зазначенням діагнозу та підтвердженням, що засуджений ОСОБА_6 перебуває на диспансерному обліку лікарів медичної частини №30 з 13.03.2019, тобто дане питання було предметом розгляду в суді першої інстанції.

За таких обставин ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 26.11.2020 щодо відмови в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_8 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Порушень закону, які б впливали на законність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2020 року, якою відмовлено у задоволені клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає .

Головуючий:

Судді: