Справа № 308/1333/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1617/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 липня 2019 року про відмову у задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробування засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ужгорода, мешканця АДРЕСА_1 , і направляння для відбування покарання, призначеного вироком Ужгородського міськрайонного суду від 18 лютого 2019 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

представника органу пробації ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні подання ст. інспектора Ужгородського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області майора внутрішньої служби ОСОБА_10 про скасування звільнення від відбування покарання з випробування і направляння для відбування покарання, призначеного вироком Ужгородського міськрайонного суду від 18 лютого 2019 року.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 липня 2019 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою подання ст. інспектора Ужгородського МРВ філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_10 від 11.07.2019 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засудженому вироком Ужгородського міськрайонного суду від 18 лютого 2019 року за ч.3 ст.185 КК України задоволити, скасувати засудженому звільнення від відбування покарання з випробуванням та направити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі, призначеного на підставі вироку Ужгородського міськрайонного суду від 18 лютого 2019 року.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та підлягає скасуванню з огляду на невідповідність висновків фактичним обставинам справи.

На переконання прокурора, в ухвалі суду не надано жодної правової оцінки порушенню засудженим ОСОБА_7 обов`язку періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, внаслідок чого останнім допущено п`ять неявок без поважних причин та без відповідного документального підтвердження.

Апелянт вважає, що наявні достатні правові та фактичні підстави для скасування звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, адже останній не виконує обов`язок покладений на нього судом, тобто систематично не з`являється для реєстрації до Ужгородського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області та допустив 5 (п`ять) неявок, без поважних на те причин і не реагує на застереження, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення, зник з місця проживання, не повідомивши уповноважений орган з питань пробації, систематично притягувався до адміністративної відповідальності та порушив п.І, п.2 ст. 76 КК України.

Також на переконання прокурора, невірним є твердження в ухвалі про те, що передчасне звільнення від відбування покарання унеможливить застосування зазначеної вимоги кримінального закону при призначенні остаточного покарання, оскільки суд не обмежений у праві застосування ст.71 КК України при призначенні остаточної міри покарання за сукупністю вироків за результатами судового розгляду обвинувального акта по суті та в разі доведеності вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача, прокурора та представника органу пробації на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Із положень ч. 3 ст. 166 КВК України вбачається, що у разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання вноситься до суду після застосування уповноваженим органом з питань пробації до засудженого письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

У разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.

Письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання застосовується у разі невиконання засудженим хоча б одного з обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, за відсутності об`єктивних обставин, що фактично позбавляють засудженого можливості їх виконувати і документально підтверджені.

Згідно з ч. 2 ст. 78 КК України, суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, або систематичного вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

При розгляді питання про скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням суддя зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Як вбачається із матеріалів справи, 18 лютого 2019 року ОСОБА_7 засуджено Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком один рік із покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

12 липня 2019 року уповноваженою особою органу з питань пробації внесено до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженого ОСОБА_7 , в обґрунтування якого покликається на те, що засуджений систематично не з`являється для реєстрації до Ужгородського МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області та допустив п`ять неявок без поважних на те причин і не реагує на застереження, зник з місця проживання, не повідомивши уповноважений орган з питань пробації, систематично притягувався до адміністративної відповідальності та порушив п. 1, п. 2 ст. 76 КК України, під час іспитового строку вчинив новий злочин, зокрема 26 квітня 2019 року обвинувальний акт за ч.2 ст.185 КК України було скеровано до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Відмовляючи у задоволенні подання про скасування звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного судом покарання, місцевий суд мотивував своє рішення передчасністю внесення такого подання, оскільки у разі доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину у кримінальному провадженні, обвинувальний акт якого скеровано до суду, судом буде застосовано ст.71 КК України під час призначення покарання за сукупністю вироків.

З вказаним висновком погоджується й колегія суддів апеляційного суду, адже частиною другою ст. 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Сам факт скерування до суду обвинувального акта про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, не може бути підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки на час розгляду клопотання органу пробації він не був засуджений за вказаним обвинувальним актом, водночас наявність інформації про факт скерування на розгляд до суду обвинувального акта свідчить про передчасність вирішення такого питання.

З огляду на те, що суд першої інстанції дійшов висновку про передчасність вирішення питання скасування звільнення від відбування покарання, такий не надав оцінки наведеним в поданні обставинам неявки ОСОБА_7 для реєстрації, притягнення його до адміністративної відповідальності та зміни місця проживання, з чим погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Ураховуючи, що судом не було допущено порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді подання органу пробації, колегія суддів не знаходить підстав для скасування законної, обґрунтованої ухвали суду першої інстанції, а, відповідно, і для задоволення апеляційної скарги прокурора, доводи якої визнає безпідставними.

Поряд з тим, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що в тексті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції помилково вказано невірну дату вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, яким засуджено ОСОБА_7 , а саме вказано «08 лютого 2019 року», замість вірної дати «18 лютого 2019 року», однак вказана помилка є технічною опискою та не вплинула на правильність висновків суду.

Окрім цього, звертає увагу апелянта й на те, що вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 лютого 2019 року ухвалений на підставі угоди про визнання винуватості, та у разі невиконання умов такої настають наслідки, передбачені ст.476 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 липня 2019 року про відмову у задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробування засудженого ОСОБА_7 , залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4