1Справа № 335/2075/20 1-кп/335/237/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , процесуального прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, кримінальне провадження за №0000233 від 20.01.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, маючого середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2020 року, приблизно о 13 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «DAEWOO SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух в межах середньої смуги проїзної частини вулиці Перемоги зі сторони вулиці Яценко у напрямку вулиці Лермонтова у місті Запоріжжі, зі швидкістю, що перевищувала максимально дозволену в населеному пункті.

В цей час, на нерегульований пішохідний перехід, що позначений дорожніми знаками - 5.35.1, 5.35.2 (Пішохідний перехід) Правил дорожнього руху України, та розташований у районі будинку 115 у м. Запоріжжі, вийшла пішохід ОСОБА_4 , яка почала перетинати проїзну частину вулиці Перемоги, зліва-направо відносно руху автомобіля «DAEWOO SENS».

Попереду, у попутному з водієм автомобіля «DAEWOO SENS», ОСОБА_5 напрямку, в межах лівої смуги, перед пішохідним переходом повністю зупинився автомобіль «GEELY FE-2» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який побачивши пішохода ОСОБА_4 , надавав їй перевагу у русі.

Під час руху, водій автомобіля «DAEWOO SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , маючи об`єктивну можливість виявити зупинку автомобіля «GEELY FE-2», діючи в порушення вимог п.18.4 Правил дорожнього руху України, де сказано: «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», не вжив заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух та виїхавши на пішохідний перехід, передньою частиною керованого ним транспортного засобу скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 .

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо - транспортних пригод» № 9-114 від 26.02.2020, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування з зупинкою до місця наїзду як при русі з дозволеною швидкістю так і при вибраній швидкості.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судової медичної експертизи № 170 від 26.02.2020, ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді: «Тупої травми правого колінного суглобу у вигляді: закритого перелому заднього краю зовнішнього виростку великогомілкової кістки зі зміщеннях, і кісткових фрагментів; перелому голівки малогомілкової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів; закритого перелому верхнього краю наднаколінника, що кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Саден в ділянці носу, лоба; гематоми в параорбітальних ділянках в ділянці лівої гомілки (без опису кількості та локалізації в наданій медичній документації); гематоми м`яких тканин лобної ділянки праворуч, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів. Не виключається можливість виникнення виявленого комплексу тілесних ушкоджень в умовах дорожньо-транспортної пригоди».

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України визнав повністю, фактичні обставини справи і зібрані по ній докази не заперечує, не оспорює, у вчинені злочину розкаюється і дав показання, що повністю узгоджуються з мотивувальною частиною цього вироку. Цивільний позов (уточнений у ході судового розгляду) визнає. Потерпілій збитки відшкодував частково. Зазначив, що повністю відшкодувати збитки потерпілій не має фінансової можливості.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, а саме обставини вчинення кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

За таких обставин суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення, доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України віднесено до категорії нетяжкого злочину, необережну форму вини, особу обвинуваченого, обставини вчинення кримінального правопорушення, обставину, що пом`якшує покарання.
При призначенні обвинуваченому покарання суд керується положеннями ст.5 КК України, частиною другою якої визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотньої дії в часі.

Так, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення 20 січня 2020 року. На момент вчинення кримінального правопорушення санкція ч.1ст. 286 КК України була викладена в редакції Закону № 586-VI від 24.09.2008, та передбачала покарання у виді штрафу в розмірі від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Отже, до обвинуваченого має бути застосована санкція ч.1 ст.286 КК України, в редакції Закону№ 586-VI від 24.09.2008.

При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_5 суд враховує суспільну небезпеку вчиненого необережного злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, часткове погашення матеріального збитку потерпілій, думку потерпілої, яка просила суворо не карати обвинуваченого та погодилась із думкою прокурора, яка вважала за доцільне призначити покарання у вигляді мінімального строку обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, та застосувати ст.ст.75, 76 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини кримінального правопорушення, особу винного, обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують покарання, часткове відшкодування шкоди потерпілій, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою, а саме: покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

При цьому, враховуючи правову позицію постанови Великої палати Верховного суду від 21.08.2019 (справа №682/956/17), з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його наслідків, обставин, за яких відбулося порушення ОСОБА_5 правил безпеки дорожнього руху, а також, даних про особу обвинуваченого, зокрема наявність факту вилучення водійського посвідчення, у зв`язку із складанням протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, що підтверджується копією тимчасового дозволу від 20.10.2019 (а.с.89), суд вважає необхідним призначити ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на мінімальний строк, визначений в санкції ч. 1 ст. 286 КК України.
Суд вважає, що призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), що випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду» і не буде становити особистий надмірний тягар для особи.
Разом з тим, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 , який вчинив, кримінальне правопорушення, яке, згідно ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, менш суворого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, суд зазначає, що поряд з іншими видами покарань, вказаною нормою закону передбачено також штраф. Призначаючи покарання у виді штрафу і визначаючи його розмір, суди мають враховувати майновий стан обвинуваченого. Майновий стан винного є поняттям оціночним. Для оцінки майнового стану винного слід, зокрема, враховувати розмір заробітної плати, пенсії чи стипендії такої особи; грошових доходів та інше.

Оскільки, обвинувачений не працює, не має постійного джерела доходів, зважаючи на відсутність у нього коштів для відшкодування потерпілій шкоди в повному обсязі, тому, в даному конкретному випадку, до нього, на думку суду, не може бути застосований такий вид покарання як штраф.

Що стосується, такого виду покарання, як виправні роботи, який передбачений санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, то в даному випадку, відповідно до ст. 57 КК України, він не підлягає застосуванню, оскільки обвинувачений офіційно не працює, а вказаний вид покарання повинен відбуватися за місцем його роботи.

Вирішуючи заявлений у кримінальному провадженні потерпілою цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд виходить із наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Відповідно до вимог статті 129 цього Кодексу за результатами розгляду позову суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Приписами ст. ст. 23, 1167 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, нанесеної в результаті порушення її прав яка відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Потерпілою ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 в рахунок погашення матеріальних збитків у розмірі 13 950,40 грн. + 1633,00 грн. (збільшено у ході розгляду) та в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн., який у ході розгляду кримінального провадження було зменшено потерпілою.

Так, у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 просила стягнути з ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 6053,40 грн. (15583,40 грн. 9530,00 грн.(сплачено)) та моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. При цьому, встановлено, що розмір матеріальної шкоди підтверджено належними доказами (медичні виписки, копії фіскальних чеків).

Як вбачається із показань обвинуваченого у судовому засіданні, останній заявлений до нього потерпілою цивільний позов визнає повністю, не заперечуючи проти стягнення на користь потерпілої в рахунок відшкодування заподіяної ним матеріальної шкоди у розмірі 6053,40 грн. та моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн., оскільки частково відшкодував шкоду на суму 9530,00 грн.

З огляду на встановлені обставини провадження суд вважає, що визнання обвинуваченим пред`явленого до нього цивільного позову не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 витрати на залучення експертів: у розмірі 1884,12 грн. (експертиза №9-99); 1884,12 грн. (експертиза №9-114), у загальній сумі 3 768,12 грн., на користь держави, оскільки підтверджено відповідними документами.

Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому під час досудового розслідування не застосовувався.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2020 (справа №334/354/20, № 1-кс/334/229/20) на автомобіль «Daewoo Sens» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_8 - підлягає скасуванню, на підставі ч.4 ст.174 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 174, 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 6 053,40 (шість тисяч п`ятдесят три) гривні 40 коп. та моральної шкоди у розмірі 20 000,00 (двадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення експертиз: № 9-99 від 14.02.2020 у розмірі 1884,12 (одна тисяча вісімсот вісімдесят чотири) гривень 12 коп.; № 9-114 від 26.02.2020 у розмірі 1884,12 (одна тисяча вісімсот вісімдесят чотири) гривень 12 коп., а разом: у розмірі 3 768,24 (три тисячі сімсот шістдесят вісім) гривень 24 коп.

Речовий доказ: автомобіль «Daewoo Sens» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 залишити ОСОБА_5 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2020 (справа №334/354/20, № 1-кс/334/229/20) на автомобіль «Daewoo Sens» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_8 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1