Справа № 445/552/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1149/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 445/552/20 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 125 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_8 на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Золочівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесят) годин. На підставі статті 71 КК України до покарання за даним вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Золочівського районного суду Львівської області від 28 грудня 2019 року, яким ОСОБА_5 засуджено за статтею 126-1 КК України до 1 (одного) року та 6 (шести) місяців обмеження волі. Відповідно до ст. 72 КК України, менш суворий вид покарання переведено в більш суворий вид, виходячи з того, що одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт, тобто призначене ОСОБА_5 покарання у вигляді 160 (сто шістдесят) годин громадських робіт відповідає 20 (двадцяти) дням обмеження волі. Визначено ОСОБА_5 остаточну міру покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців 20 (двадцять) днів.

Згідно з вироком суду, 15 лютого 2020 року близько 00 год. 30 хв., ОСОБА_9 перебуваючи у житловому будинку за місцем свого проживання, що на АДРЕСА_1 , з мотивів особистих неприязних відносин, діючи умисно, розуміючи протиправний характер свої дій та негативні наслідки, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , наніс декілька ударів кулаками своїх рук в ділянку голови останній, чим спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді синця на правій вушній раковині з переходом на завушну ділянку, який згідно з висновком судово-медичної експертизи відноситься до легкого тілесного ушкодження.

На вирок суду захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити вирок у бік пом`якшення.

На думку захисника, призначене судом покарання є несправедливим і надмірно суворим. Він покликається на те, що суд врахував показання поліцейських та показання сусіда обвинуваченого, хоч вони і не були очевидцями події. Також в апеляційній скарзі зазначено, що суд не врахував, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, працює на тимчасових заробітках, а тому обмеження волі поставить його сім`ю у скрутне становище.

Апелянт звертає увагу, що не відповідають дійсності висновки суду, що виправлення ОСОБА_5 можливе лише шляхом ізоляції від суспільства. На думку адвоката, суд несправедливо не застосував до обвинуваченого норму ст. 75 КК України та не звільнив від відбування покарання з випробуванням.

Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про поважні причини неявки суду не повідомив, що відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає апеляційному розгляду.
Захисник ОСОБА_8 у суді апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просить таку задовольнити.
Прокурор ОСОБА_7 апеляційну скаргу обвинуваченого заперечив.
Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, прокурора щодо законності судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Апеляційний суд переглядає вирок у межах апеляційної скарги відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, при наведених у вироку обставинах підтверджуються зібраними в провадженні, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.
Щодо показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , з яким не погоджується сторона захисту, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання показань свідків недостовірними, оскільки вони є логічними та послідовними, узгоджуються між собою та з іншими доказами у кримінальному провадженні, а також дані під присягою з попередженням свідків про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання. Допитані свідки та обвинувачений у неприязних відносинах не перебували.
Що стосується покарання, з яким не погоджуються захисник, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обране з врахуванням особи винного, який за місцем реєстрації та проживання характеризується посередньо, на психіатричному на наркологічному обліках не перебуває, дані досудової доповіді, згідно з якою ризик вчинення повторного правопорушення обвинуваченим оцінюється як високий, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин які пом`якшують покарання, обставини, які обтяжують покарання рецидив кримінальних правопорушень, вчинення кримінального правопорушення в присутності дитини, вчинене щодо особи, з якою обвинувачений перебуває у сімейних відносинах; та призначене в межах, встановлених санкцією ч.1 ст. 125 КК України, у виді 160 години громадських робіт.
Що стосується доводів апелянта про необхідність врахування при призначенні покарання особи обвинуваченого та обставин, які пом`якшують покарання, то усі дані про особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують покарання, були відомі суду та в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
Підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість, немає.
Вироком Золочівського районного суду Львівської області від 28 грудня 2019 року ОСОБА_5 засуджений за ст. 126-1 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.
Оскільки кримінальне правопорушення (проступок) у цьому кримінальному провадженні вчинено ОСОБА_5 в період іспитового строку, остаточне покарання ОСОБА_5 у виді 1 року 6 місяців 20 днів обмеження волі правильно визначене судом першої інстанції за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України із застосуванням принципу повного складання покарань за даним вироком та вироком Золочівського районного суду Львівської області від 28 грудня 2019 року.
При цьому судом першої інстанції відповідно до ч.4 ст. 71 КК України та роз`яснень, які містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», правильно враховано, що призначене ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю вироків не могло бути меншим від невідбутої частини покарання за попереднім вироком Золочівського районного суду Львівської області від 28 грудня 2019 року, і повинно бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин.
Тому безпідставними є вимоги апелянта про призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.
Апеляційні доводи сторони захисту про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України не відповідають вимогам закону.
Виходячи з положень ч. 2 ст. 75, ч. 3 ст. 78 КК України та відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 1 року 6 місяців 20 днів обмеження волі відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів й підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому покарання немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.
Апеляційна скарга захисника не містять правових підстав для скасування чи зміни вироку, й колегія суддів визнає її необґрунтованою.
Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Золочівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4