Справа №523/8339/21
Провадження №1-кс/523/1948/21
УХВАЛА
про повернення клопотання про арешт майна

13 травня 2021 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , отримавши внесене у кримінальному провадженні №0000317 від 07.05.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, клопотання слідчого СВ ВП №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 від 07.05.2021 року про арешт майна, -

в с т а н о в и в:
11.05.2021 року до Суворовського районного суду м.Одеси від слідчого СВ ВП №2 Одеського районного управління поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 надійшло погоджене прокурором Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 клопотання про арешт майна, за яким 06.05.2021 року приблизно о 19:40 годині невстановлена особа, знаходячись у приміщенні магазину «Бонжур» за адресою: м.Одеса, вул.Площа Молоді 2, таємно з кишені напоясної сумки ОСОБА_4 викрала мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 8 T», імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 .
Як слідує з клопотання, за заявою ОСОБА_4 , СВ ВП №2 Одеського районного відділу №1 ГУНП в Одеській області розпочате кримінальне провадження №0000317 від 07.05.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, а слідчий ОСОБА_2 просить слідчого суддю накласти арешт на виданий 06.05.2021 року ОСОБА_5 в результаті огляду місця події мобільний телефон.
В обґрунтування внесеного клопотання слідчий ОСОБА_2 посилається на те, що метою арешту вказаного майна є збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
Вивчивши клопотання й додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного.
В силу ч.ч.1, 5 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Положеннями ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 зазначеного Кодексу встановлено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
За ст.132 вказаного Кодексу, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідчий суддя у контексті ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182).
Статтями 276, 277 КПК України регламентовано, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст.278 цього Кодексу, а письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.
Згідно зі ст.171 наведеного Кодексу, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, наряду з іншим, повинні бути зазначені підстави і мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право на власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, та до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
За ч.3 ст.172 КПК України, слідчий суддя чи суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк для усунення недоліків в сімдесят дві години, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
Разом із тим, за змістом ст.ст.36, 37, 110 КПК України, рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у цьому кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим означеним Кодексом вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у тому числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла.
Однак, матеріали означеного клопотання не містять постанови про призначення (визначення) групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000317, зокрема ОСОБА_3 , що обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування цього кримінального провадження, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурорів, які не мають на те законних повноважень, а відтак унеможливлює обґрунтування такими доказами процесуального рішення слідчого судді.
Тотожну правову позицію висловила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 22.02.2021 року (справа №754/7061/15, провадження №51-4584 кмо 18).

Між тим, у внесеному клопотанні всупереч приписам ч.2 ст.171 КПК України належним чином не викладено значення цього майна для потреб кримінального провадження у конкретному випадку, а в порушення ч.3 ст.132 вказаного Кодексу матеріали клопотання не містять відомостей щодо існування обґрунтованої підозри про вчинення відповідною особою кримінального проступку, що може бути підставою для застосування у конкретному випадку такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а матеріали означеного клопотання не містять відомостей щодо повідомлення в порядку ст.276 цього ж Кодексу певній особі про підозру у вчиненні кримінального проступку в даному провадженні.
Необхідно зауважити також на тому, що слідчим ОСОБА_2 взагалі не зазначено будь-яких відомостей, зокрема, контактної інформації власника мобільного телефону, що у контексті ч.1 ст.172 КПК України унеможливлює належне сповіщення вказаної особи про дату, час й місце судового засідання та його участь під час розгляду означеного клопотання.
Одночасно слід зауважити на тому, що в порядку п.1 ч.2 ст.87 КПК України, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов, а за п.2 ч.3 цієї ж норми закону, недопустимими доказами визнаються такими, що були отримані після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.
Крім того, з матеріалів означеного клопотання вбачається, що 06.05.2021 року в ході проведення огляду місця події службового приміщення кабінету №7 ВП №2 за адресою м.Одеса, вул.Чорноморського Козацтва 31, у ОСОБА_5 був вилучений мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 8 T», імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 .

Попри те, проведений слідчим ОСОБА_2 06.05.2021 року в період часу з 21:43 до 21:46 години огляд місця події, свідчить про реалізацію органом досудового розслідування повноважень, не передбачених вказаним Кодексом, оскільки за викладеними у клопотанні фактичними обставинами кримінального правопорушення, місцем вчинення правопорушення є адреса м.Одеса, вул.Площа Молоді 2, а оглянутий службовий кабінет не є місцем події за внесеними до ЄРДР відомостями, а відтак такий огляд фактично був проведеним за правилами обшуку та для проведення такого огляду органу досудового розслідування слід було керуватися ст.208 КПК України.
З огляду на встановлені обставини, враховуючи те, що огляд місця події від 06.05.2021 проведений слідчим фактично за правилами обшуку особи та без складення відповідного протоколу, - призвело до грубого порушення гарантованих Конституцією України, Законами України прав власності та свобод особи, а відтак означений протокол в контектсі ч.4 ст.87 КПК України неможливо визнати допустимим доказом.

Аналогічну правову позицію висловив Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у справі №756/8425/17 (постанова від 21.01.2020 року).
До того ж, порівняльний аналіз змісту протоколу огляду місця події наданих пояснень ОСОБА_5 , свідчить про суперечність викладених у зазначених документах обставин вилучення у вказаної особи майна, про накладення арешту на яке йдеться у внесеному клопотанні, що з урахуванням наведеного вище перешкоджає прийняттю будь-якого позитивного для сторони обвинувачення судового рішення.
Оскільки з наданих до суду клопотання і доданих до нього матеріалів вбачається, що внесене до суду слідчим СВ ВП №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 і погоджене прокурором Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 клопотання про арешт майна є недостатньо обґрунтованим й безпідставним, зміст якого не відповідає вимогам ст.ст.170, 171 КПК України та процесуальні повноваження вказаного прокурора не підтверджені доданими до клопотання матеріалами, внаслідок чого слідчий суддя доходить висновку про повернення вказаного клопотання до вказаної прокуратури для усунення недоліків, зі встановленням строку для їх усунення протягом 72-х годин з часу отримання копії цієї ухвали.
Керуючись ст.ст.1, 3, 26, 132, 167, 170-172, 369-372 КПК України, слідчий суддя -
п о с т а н о в и в:
Клопотання слідчого СВ ВП №2 Одеського районного управління поліції №1 в Одеській області ОСОБА_2 від 07.05.2021 року, погоджене прокурором Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3 та подане у кримінальному провадженні №0000317 від 07.05.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, про арешт майна, повернути вказаному прокурору для усунення недоліків, викладених у мотивувальній частині.
Надати прокурору Суворовської окружної прокуратури м.Одеси строк для усунення недоліків, наведених у мотивувальній частині цієї ухвали, - протягом 72-х годин з часу отримання цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1