Справа № 212/8420/20
1-кп/214/504/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у межах кримінального провадження № 0001897 від 09.11.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Грушуватка, П`ятихатського району, Дніпропетровської області, офіційно не працевлаштованої, мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.311 КК України,

за участю: прокурора - ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника - ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

До Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001897 від 09.11.2020, відносно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.307, ч.1 ст.311 КК України з угодою про визнання винуватості.

В підготовчому судовому засіданні прокурор та обвинувачена та її захисник просили суд затвердити угоду про визнання винуватості, яка була укладена між ними 12.11.2020 року на підставі ст. ст.468,469,472 КПК України.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт, перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам кримінально-процесуального законодавства та Кримінального кодексу України, суд, вважає заявлене прокурором та обвинуваченою клопотання про затвердження укладеної між ними угоди про визнання винуватості таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1ст. 468 КПК Україниу кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до вимог ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

У силу вимог ч. 1ст. 472 КПК України зміст угоди про визнання винуватості має містити, зокрема, формулювання підозри чи обвинувачення та його правову кваліфікацію з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 7ст. 474 КПК Українисуд, перевіривши угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та закону, відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та закону.

Перевіривши угоду про визнання винуватості, укладену 12.11.2020 між прокурором Криворізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 та підозрюваною ОСОБА_3 на відповідність вимогам Кримінально-процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, суд виявив невідповідність укладеної угоди вимогам закону.

На думку суду, зазначення в угоді про визнання винуватості обставин кримінального правопорушення, скоєного іншими, крім ОСОБА_3 особами, відносно яких відсутній вирок суду про визнання їх винуватими, входить у колізію з нормами кримінального процесуального законодавства щодо вільної оцінки доказів та суперечить передбаченим ст.ст. 2, 7 КПК України завданням кримінального провадження та загальним засадам кримінального провадження, зокрема забезпеченню до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Системний аналіз зазначених норм КПК України, а також правова позиція Верховного Суду України в Постанові ВСУ від 03 березня 2016 року у справі №5-347 кс15, вказують на те, що навіть незважаючи на непрюдиційність обвинувального вироку на підставі угоди, ухваленого щодо одного співучасника, питання вини іншого співучасника має бути доведено в іншому кримінальному проваджені.

Таким чином, умови укладеної між прокурором та підозрюваною угоди про визнання винуватості, з урахуванням положень ч.4 ст.469 КПК України, суперечать вимогам кримінального процесуального законодавства та порушують права, свободи та інтереси інших осіб.

При цьому суд наголошує, що при перевірці угоди на відповідність вимогам п.7 ст.474 КПК України було з`ясовано, що в угоді про визнання винуватості, укладеної між прокурором та ОСОБА_3 , викладені обставини вчинення кримінальних правопорушень особами, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, яких можливо ідентифікувати, однак сторони кримінального провадження не вважали за потрібне уточнити укладену угоду та/або внести відповідні зміни до її змісту, пов`язані з виключенням із тексту угоди даних, за яких можливо було б ідентифікувати особу.

Крім зазначеного, як вбачається з угоди про визнання винуватості, сторони погодились на призначення ОСОБА_3 покарання за ч. 2ст. 307 КК Українина підставі ст. 69, у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, за ч. 2 ст. 311 КК України - 2 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставіст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком, відповідно дост. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Призначення покарання повинно узгоджуватись з положеннями ч. 2 ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.

Разом з цим, дослідженням угоди про визнання винуватості та обвинувального акту встановлено, що вказаних вимог закону сторонами не було дотримано.

Згідно з умовами угоди про визнання винуватості, яка є предметом розгляду, сторонами узгоджено покарання за ч. 2 ст. 307 із застосуванням ст. 69 КК України, при цьому угода містить фактично одну пом`якшуючу обставину, яка стала підставою застосування ст. 69 КК України, а саме, що ОСОБА_3 щиро розкаялася та активно сприяла розкриттю злочинів, які їй інкримінуються. При цьому, сторонами угоди проігноровано те, що положення ст. 69 КК України підлягають застосуванню за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, проте аж ніяк не однієї обставини у вигляді сприяння розкриттю злочину. Вказана обставина ніяким чином не знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а суд в підготовчому судовому засіданні позбавлений можливості встановлювати інші обставини, що помякшують покарання.

З огляду на погоджене сторонами покарання, суд враховує, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за злочин, передбачений ч.2 ст. 307 КК України на підставі ст. 69 КК України може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. Висновки з цих питань мають бути вмотивовані.

В угоді відсутнє обґрунтування наявності справжнього суспільного інтересу в укладенні угоди з ОСОБА_3 , а відтак у суду відсутні належні підстави вважати, що умови угоди відповідають суспільним інтересам.

Також зміст угоди в частині призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає вимогам КК України, оскільки в тексті угоди відсутній виклад обставин і висновок про можливість виправлення засудженої без відбування покарання, і звільнення її від відбування покарання з випробуванням.

Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність угоди про визнання винуватості вимогам Кримінально-процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, у зв`язку з чим, суд прийшов до висновку, що угода про визнання винуватості затвердженню не підлягає.

Оскільки угода в даному кримінальному провадженні надійшла на розгляд суду з обвинувальним актом, з урахуванням клопотання прокурора щодо відсутності необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення, суд, відповідно до положень ч.7ст.474КПК України вважає за доцільне судове провадження у даному кримінальному провадженні продовжити у загальному порядку.

Керуючись ст. ст.314,369,468,469,472, ч. 7 ст.474 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В затвердженні угоди про визнання винуватості від 12 листопада 2020 року, укладеної між прокурором Криворізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 та підозрюваною ОСОБА_3 в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.1 ст.311 КК України відмовити.

Судове провадження у даному кримінальному провадженні продовжити у загальному порядку.

Повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її оголошення.

Повний текст ухвали складено 21 квітня 2021 року.

Суддя ОСОБА_1