Справа № 128/3692/20
УХВАЛА

11 березня 2021 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі- ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора- ОСОБА_3

захисника- ОСОБА_4 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого- ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Вінниці клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою (у переданому кримінальному провадженні для вирішення питання про об`єднання з іншим за клопотанням захисника) у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 15.11.2020 до ЄРДР за №0000779 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області на розгляді знаходиться вищевказане клопотання.

09.03.21 року через канцелярію суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_7 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 однак суддя ОСОБА_8 перебуває у основній щорічній відпустці.

Відповідно до постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», продовжено всеукраїнський карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19.12.2020 по 30.04.2021.

Згідно Закону України «Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» - Пункт 20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України викладено в такій редакції: розгляд питань, які віднесено до повноважень слідчого судді (крім розгляду клопотань про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій і скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування), та окремих питань під час судового провадження здійснюється з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом.У разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 10.03.2021 клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 передано судді ОСОБА_1 .

З огляду на вищезазначене, беручи до уваги те, що до закінчення строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 . 12.03.2021 неможливо розглянути клопотання суддею ОСОБА_8 з об`єктивних причин, а саме у зв`язку з перебуванням судді у відпустці, тому розгляд клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 проводиться іншим суддею Вінницького районного суду Вінницької області, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, що відповідає положенням п.20-5 Розділу XІ Перехідні положення КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заявила клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просила врахувати, що обвинувачений ОСОБА_6 має ще декілька обвинувачень у вчинені тяжких кримінальних правопорушень, місця працевлаштування нема, а навчання не послугувало стримуючим фактором, тому не може бути взято до уваги при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу. Обвинувачений є схильним до вчинення кримінальних правопорушень, стримуючі соціальні фактори відсутні, тому обвинувачений може порушувати покладені на нього обов`язки обвинуваченого та уникнути явки до суду.

Захисник ОСОБА_4 просила суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, заявила клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_6 є неповнолітньою особою, має постійне зареєстроване у встановленому законом місце проживання та місце навчання, вину визнає повністю.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого: ОСОБА_5 та обвинувачений: ОСОБА_6 підтримали клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечили.

Вислухавши клопотання прокурора та захисника, міркування присутніх учасників судового процесу щодо них, суд, вважає клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та про передачу кримінального провадження для вирішення питання про об`єднання з іншим є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню, а клопотання захисника необґрунтованим та таким, що підлягає відмові у задоволені, виходячи з такого.

Згідно до ч.1 ст. 484 КПК, порядок кримінального провадження щодо неповнолітніх визначається загальними правилами цього Кодексу з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

Відповідно до положень ч.3 ст. 331 КПК, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно до п. 4 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до положень, викладених в ч.1 ст. 177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення. Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»). З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Судом установлено, що запобіжний захід щодо неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 застосований за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений КПК України.

Вирішуючи письмове клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд враховує, що тримання під вартою є винятковим та відповідно до ст. 176 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «К.Г. проти Німеччини»).

Згідно роз`ясненнями, викладеними у постанові № 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

Визначаюсь, щодо наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 хоча і є неповнолітнім, на теперішній час обвинувачується у вчиненні кількох умисних тяжких злочинів за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України. Не був працевлаштований, а навчання не стало для обвинуваченого стримуючим фактором. Кримінальне провадження натепер перебуває на стадії підготовчого судового засідання, ще не заслухані пояснення потерпілого, свідків, обвинуваченого, не досліджені письмові та речові докази, тому суд вважає існують ризики того, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків.

Також, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 негативно характеризується за місцем проживання та місцем навчання, що свідчить про відсутність стримуючих факторів, у зв`язку з чим є достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 може ухилятися від органів досудового розслідування та суду.

Відтак, суд приходить до висновку, що більш м`який запобіжний захід відносно обвинувачених не виправдає себе та не може забезпечити цілей кримінального провадження, та не зможе запобігти встановленим судом ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Виходячи з наведеного, суд також вважає, що підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у підготовчому судовому засіданні судом не встановлено, а обґрунтованого клопотання та будь яких доказів про зміну запобіжного заходу на цілодобовий арешт стороною захисту для спростування ризиків, зазначених прокурором,- не надано , у зв`язку з чим у задоволені клопотання захисника ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Таким чином, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд доходить висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, доцільно продовжити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також суд не знаходить підстав для визначення розміру застави, оскільки клопотання стосується продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Частина 3 статті 183 КПК України зобов`язує слідчого суддю, суд визначати розмір застави лише при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вимог визначати розмір застави при продовженні такого запобіжного заходу Закон не містить.

Тому, суд, не зачіпляючи питання доказовості вини обвинуваченого, вважає за доцільне продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме - по 09.05.2021 включно.

Керуючись ст.ст. 372,508,512 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів у Державній установі «Вінницька установа виконання покарань №1», а саме по 09.05.2021 включно.

Копію ухвали направити уповноваженій особі Державної установи «Вінницька установа виконання покарань №1» - для відома та виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо або через Вінницький районний суд Вінницької області протягом семи днів: особою, щодо якої вирішується клопотання - з дня отримання копії цієї ухвали, а іншими учасниками - з дня проголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_1