Справа № 180/1256/17
Провадження № 1-кп/0182/217/2021
У Х В А Л А
Іменем України

31.03.2021 року м. Нікополь

Колегія суддів Нікопольського міськрайонного суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000933 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115, п.п. 9, 13 ч.2 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України ,-

ВСТАНОВИЛА :

В провадженні колегії суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження №0000933 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115, п.п. 9, 13 ч.2 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому, яке мотивував тим, що існує ризик , що обвинувачений може переховуватись від суду, чинити тиск на потерпілих та свідків, вчинити інше, аналогічне кримінальне правопорушення.

Обвинувачений заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що ризики, на які посилався прокурор нічим не обгрунтовані, у нього є близькі родичі- мати та бабуся, відсутність у нього міста роботи обумовлена тілько його знаходженням під вартою.Обвинувачений просив змінити запобіжний захід на домашній арешт за місцем проживання його матері в АДРЕСА_1

Захисник адвокат ОСОБА_6 підтримав думку свого підзахисного.

Вислухавши думку сторін, суд приходить до наступних висновків.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд повинен оцінити в сукупності обставини, передбачені ч.1ст.194 КПК України, а також підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема, ризики переховування від органів досудового розслідування та/або суду, знищення доказів, незаконного впливу на учасників судового провадження, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, продовження кримінального правопорушення або вчинення іншого тощо. При цьому у відповідності до п.3, п.4ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується в скоєнні особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років, або довічного позбавлення волі.

За думкою суду існує обґрунтований ризик переховування обвинуваченого від суду.

Ухвалою слідчого судді Марганецького міського суду від 29.12.2016 року ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому постійно продовжувався, останній раз - ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.02.2021 року до 09.04.2021 року.

Станом на вересень 2020р. колегією суддів за кримінальним провадженням №0000933 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115, п.п. 9, 13 ч.2 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України досліджені всі докази, надані державним обвинуваченням.

В судовому засіданні 23.09.2020р. обвинуваченим ОСОБА_7 заявлено про застосування стосовно нього недозволених методів досудового розслідування зі сторони співробітників поліції.

Ухвалою колегії суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.09.2020 ТУ ДБР розташованого у м. Полтаві було доручено внести заяву ОСОБА_7 про кримінальне правопорушення, вчинене щодо нього працівниками Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань і провести досудове розслідування за вказаним фактом.

Згідно витягу з ЄРДР заяву ОСОБА_7 про кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР 16.10.2020 року за № 0001591.

Згідно відповіді слідчого третього слідчого відділу ДБР (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань , розташованого у місті Полтаві ОСОБА_8 досудове розслідування за кримінальним провадженням № 0001591 триває з 16.10.2020р. по теперішній час, слідчі дії тривають, про підозру у зазначеному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялось.

Відсутність у суду рішення за заявою обвинуваченого, не дозволяє колегії суддів зробити законний висновок що до належності та допустимості доказів по кримінальному провадженню, а відповідно прийняти законне рішення по провадженню.

В рішеннях Європейського суду з прав людини неодноразово (наприклад, справа від 12 червня 2008 р. «Яременко проти України», справа від 12 березня 2009 р. «Вергельський проти України», справа від 24 червня 2010 р. «Олексій Михайлович Захарків проти України» справа від 21 квітня 2011 р. «Нечипорук і Йонкало проти України» та інших) вказано, що, коли особа заявляє про небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень у порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно бути проведене ефективне офіційне розслідування, протягом якого можливо виявити та забезпечити свідчення винуватих осіб.

Пунктом 79 рішення ЄСПЛ в справі «Харченко проти України» визначено, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішуватись абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. При цьому колегія суддів враховує положення ст.178 КПК України, тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому, у разі визнання його вини у вчиненні злочину, в якому ОСОБА_7 обвинувачується, вчинення ним злочинів, які потягнули за собою смерть трьох людей.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вирішуючи питання за клопотаннями прокурора та обвинуваченого, суд враховує вимоги п.п. З і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення;

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого переховуватися від суду.

Отже, враховуючи викладене, оцінюючи сукупність обставин, а саме наявність постійного місця проживання, а також недоведення стороною обвинувачення ризиків тиску на свідків, скоєння нових злочинів, колегія суддів вважає за можливе змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який цілодобовий домашній арешт за адресою його проживання, а саме: АДРЕСА_1

Приймаючі таке рішення колегія суддів також зважає на те, що обвинувачений тривалий тривалий час перебуває під вартою.

Враховуючи вказані обставини суд вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту два місяці.

На підставі наведеного та керуючись ст. 331, КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою щодо обвинуваченого відмовими, клопотання обвинуваченого задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

заборонити ОСОБА_7 цілодобово залишати своє фактичне місце мешкання за адресою: АДРЕСА_1

утриматись від спілкування зі свідками по кримінальному провадженню;

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Строк дії ухвали з 31.03.2021 року до 31.05.2021 року.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати до Головного Управління Національної Поліції у Дніпропетровській області для передачі до відповідного територіального органу за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду на протязі 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3