Справа № 938/606/20
Номер провадження № 1-кп/938/27/21
У Х В А Л А
про продовження строку тримання під вартою

19 липня 2021 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.05.2020 за 0000074 про обвинувачення

ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої юридичної особи ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

у провадженні Верховинського районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.

Ухвалою суду від 25.05.2021 обвинуваченому ОСОБА_3 , було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 23.07.2021.

В судовому засіданні 19.07.2021 прокурор ОСОБА_4 подав клопотання, в якому просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з огляду на те, що ОСОБА_3 , будучи особою раніше судимою за вчинення умисних злочинів до покарання у виді позбавлення волі, судимість за які не знята та непогашена, а також будучи обвинуваченим у вчиненні інших злочинів проти власності, обвинувальні акти по яких було скеровано до суду, на шлях виправлення та перевиховання не став, правильних висновків для себе не зробив та обвинувачується у вчиненні нових умисних тяжких злочинів.

Зазначає, що встановлені під час обрання ОСОБА_3 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились та не перестали існувати. Зокрема, обвинувачений ОСОБА_3 , усвідомлюючи тяжкість злочину та неминучість покарання, може переховуватися від суду, окрім того, знаходячись на волі він може незаконно впливати на потерпілих, оскільки знає їх в обличчя та йому відомі їх анкетні дані і місце проживання, а також на свідків, з метою змінити дані ними показання, оскільки знає їх в обличчя, їх анкетні дані та місце проживання; обвинувачений може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки в минулому вже притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність, схильність до вчинення злочинів та небажання ставати на шлях виправлення. Існування цих ризиків виправдовує обрання саме вказаного виду запобіжного заходу, а підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу немає, а тому просить клопотання задовольнити.

Захисник заперечив проти задоволення клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Звернув увагу на те, що доводи прокурора зазначені на підтвердження існування ризиків щодо переховування ОСОБА_3 від суду, впливу на потерпілих та свідків а також вчинення ним нового злочину є надуманими та необгрунтованими. Зазначив, що на даний час судом допитані потерпілі та всі свідки. Просив застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_3 проти задоволення клопотання прокурора заперечив, підтримав позицію захисника.

Представник потерпілої юридичної особи - релігійної громади церкви "Пресвятої Тройці" Української Православної Церкви Київського Патріархату, ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_6 , просили задовільнити клопотання прокурора.

З урахуванням позицій учасників кримінального провадження, досліджених доказів та вимог закону суд прийшов до наступного висновку.

Так, за положенням ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч.ч.3,5 ст.199 КПК України, якою суд керується в силу ч.2 ст.331 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

За змістом ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд також враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України та практику Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження. Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою.

Таким чином, суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_3 у разі визнання його винним у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується; дані, що характеризують його особу, зокрема, що обвинувачений будучи раніше неодноразово судимий за умисні злочини, маючи не зняту та не погашену судимість на шлях виправлення не став, знову вчинив нові умисні злочини, що свідчить про його суспільну небезпечність. Окрім цього встановлено, що обвинувачений ніде офіційно не працював, не мав постійного джерела доходу та стабільних міцних соціальних зв`язків, що дає підстави вважати, що останній ухилятиметься від суду.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 у виді тримання під вартою, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК не перестали існувати, оскільки є достатні підстави вважати, що він може переховуватися від суду, та вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що він обвинувачується у вчиненні умисних кримінальних правопорушень, будучи неодноразово судимим за аналогічні злочини.

Разом з тим, суд вважає, що прокурором, на даній стадії розгляду кримінального провадження, не доведено наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: спробам незаконно впливати на потерпілих та свідків, оскільки на даний час, як потерпілі, так і свідки у даному кримінальному провадженні вже допитані судом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» (2012), наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Вищевикладені обставини кримінального провадження свідчать про те, що хоча один із наведених прокурорм під час обрання відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час відпав, однак тримання його під вартою є виправданим заходом, оскільки є чіткі ознаки того, що в даному кримінальному провадженні, справжній інтерес суспільства, який полягає у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого на свободу.

З урахуванням викладених обставин та особи обвинуваченого, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_3 на строк, що не перевищує 60 днів.

Визначений судом розмір застави залишити без змін.

За таких обставин, клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, задоволенню не підлягає, оскільки вказані вище обставини та доводи прокурора дають достатні підстави вважати, що такий запобіжний захід, як домашній арешт не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створити необхідні умови для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 197, 199, 315, 331 КПК України, суд,

у х в а л и в:

клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів з утриманням у Державній установі "Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)".

Строк дії ухвали в частині запобіжного заходу становить 60 днів з 17 год. 05 хв. 19 липня 2021 року по 17 год. 05 хв. 16 вересня 2021 року.

Визначений судом розмір застави залишити без змін.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_8 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1