06.05.2021
Справа № 639/5259/20
Провадження № 1-кп/642/35/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів- ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п.п.4,6,12,13, ч.2 ст. 115 , ч.2 ст. 342 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п.п. 4,6,12,13, ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 342 КК України,

встановив:

В провадженні Ленінського районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за ознаками ч.4 ст.187, п.п.4,6,12,13, ч.2 ст.115, ч.2 ст.342 КК України.

Прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у зв`язку із тим, що ризики, встановлені на досудовому розслідуванні не зникли та не зменшилися. Крім того, через характер вчинення злочинів з особливою жорстокістю, вчинене ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінальне правопорушення набуло суспільного резонансу. На час проведення судового слідства у кримінальному провадженні ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу не відпали, а тому слід продовжити запобіжний захід обвинуваченим у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці, але не більше 60 днів.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_8 проти подовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не заперечували.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_9 проти подовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не заперечували.

Вислухавши сторони кримінального провадження, судова колегія вважає за необхідне продовжити строки запобіжного заходу обвинуваченим у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст.178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Так, колегія суддів приходить до висновку про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема можливість переховування від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їм злочину можуть вдатися до відповідних дій.

Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачені обвинувачується у вчиненні кількох особливо тяжких злочинів, а саме за ч.4 ст.187, п.п.4,6,12,13, ч.2 ст.115, ч.2 ст.342 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі довічно.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Так, на час проведення судового розгляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченим, зокрема можливість переховуватися від суду, не втратили свою актуальність, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого їм обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи. Об`єктивних даних що вказують на зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст.177 КПК України, які можуть слугувати підставою для застосування до підозрюваних більш м`якого запобіжного заходу суду не надано.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, тому вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Керуючись ст. ст. 176-177, 331, 369-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відкласти судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень ч.4 ст. 187, п.п. 4,6,12,13, ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 342 КК України, на 24 травня 2021 року до 11 год.00 хвил.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, до 03 липня 2021 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, до 03 липня 2021 року включно.

Строк дії даної ухвали до 03 липня 2021 року включно.

Ухвала може бути оскаржена лише в частині продовження строку тримання під вартою безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів з дня оголошення, а обвинуваченим - з дня вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали буде виготовлено 06 травня 2021 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_3