Номер провадження: 11-кп/813/1302/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Дніпровським апеляційним судом та Державною установою «Одеський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.28, ч.2 ст.194 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003930 від 16 грудня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2021 року ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.28, ч.2 ст.194 КК України, був продовжений строк тримання під вартою до 30 травня 2021 року.

Залишено без змін альтернативний запобіжний захід у виді застави, визначений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.02.2021 року у розмірі 450 (чотириста п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 985050 (дев`ятсот вісімдесят п`ять тисяч п`ятдесят) гривень.

Також зазначеною ухвалою було відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжних захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та задовольнити його клопотання про зміну обраного відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосувавши до обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що:

1) при оцінці ризику переховування обвинуваченого від суду, суд врахував лише тяжкість покарання, проте жодними матеріалами не обгрунтовано, що ОСОБА_8 переховувався від органу досудового розслідування та суду;

2) передчасним є твердження суду про розмір завданої шкоди до постановлення вироку;

3) необхідність тримання під вартою не можна ставити в залежність від проживання обвинуваченого в іншому населеному пункті відмінному у здійсненні судового розгляду;

4) не встановлено фактів намагання обвинуваченим ОСОБА_8 впливати на свідків, потерпілих та інших підозрюваних;

5) визначений розмір застави є завідомо непомірним для підозрюваного.

Також захисник зазначив, що на момент затримання ОСОБА_8 проходив службу цивільного захисту пожежно-рятувального загону ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем служби має позитивні характеристики, подяку та нагороди, має місце реєстрації та проживає разом з родиною, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу суду без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали судового провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі апеляційний суд, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до положень ст.407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що Приморським районним судом м. Одеси проводиться судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0003930 від 16 грудня 2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.28, ч.2 ст.194 КК України, а тому на даному етапі кримінального провадження питання щодо обґрунтованості обвинувачення, оцінки доказів та встановлення вини обвинуваченого ОСОБА_8 , у вчиненні інкримінованого йому злочину , відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду.

Оскарженою ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2021 року обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 був продовжений строк тримання під вартою, та залишено без змін альтернативний запобіжний захід у виді застави, визначений ухвалою від 02.02.2021 року у розмірі 450 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 985050 гривень, оскільки суд дійшов висновку про те, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК на сьогоднішній день не зменшилися, у зв`язку з чим жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років.
Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_11 , у разі доведеності його вини, існує ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду підтверджується також тією обставиною, що ОСОБА_8 на виклики до слідчого не з`являвся та був затриманий на підставі ухвали слідчого судді з метою застосування до нього запобіжного заходу. При цьому ОСОБА_8 не має постійного місця проживання та реєстрації на території м. Одеси.

Апеляційний суд звертає увагу на обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , а саме вчинення злочину шляхом підпалу, що в свою чергу є небезпечним способом та могло потягти за собою непоправимі наслідки і для життя та здоров`я осіб, при цьому завдало шкоди майну потерпілих, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність ОСОБА_8 , що у сукупності із тяжкістю можливого покарання виправдовує продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про існування ризику незаконного впливу обвинуваченим ОСОБА_8 на потерпілих та свідків, що безпосередньо судом не допитувалися, з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Так, кримінальне провадження №0003930 від 16 грудня 2019 року, відносно ОСОБА_8 перебуває на стадії судового розгляду, однак, на теперішній час потерпілі та свідки безпосередньо судом не допитані, що дає підстави дійти висновку про наявність ризику незаконного впливу на них обвинуваченим ОСОБА_8 , якому добре відомі маршрути пересування потерпілих, з метою змінити їх первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Вищенаведене в сукупності з конкретними обставинами кримінальних правопорушень та встановлені ризики дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що у свою чергу дає підстави для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 .

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про недоведеність існування передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно враховані обставини, що відповідно до положень ст.178 КПК України слід враховувати при продовженні дії запобіжного заходу, а саме особу обвинуваченого ОСОБА_8 , його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, те, що він раніше не судимий, не одружений, офіційно не працевлаштований.

В свою чергу апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 проходив службу цивільного захисту пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області, що є підставою застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки ОСОБА_8 маючи знання та навички, здобуті під час проходження служби та роботи в ДСНС України, що дозволяли йому організовувати вчинення підпалів, діяв всупереч присязі, що вказує на особливий цинізм у відношенні до своєї справи, що проявилося у вчиненні декількох тяжких кримінальних правопорушень.

Щодо тверджень апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_8 за місцем служби має позитивні характеристики, подяку та нагороди, має місце реєстрації та проживає разом з родиною, раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді та не дають достатніх підстав вважати, що зазначені соціальні фактори можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що на даному етапі судового розгляду лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які посилався прокурор під час апеляційного розгляду.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з обвинувальним актом відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , злочинами, яких інкримінується обвинуваченим, спричинена майнова шкода потерпілим у загальній сумі становить 1 781 283,18 гривень.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя з урахуванням положень ч.5 ст.182 КПК України, обставин злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , кількість епізодів вчиненого злочину, особи обвинуваченого та розміру завданої шкоди, що підтверджується проведеними у кримінальному провадженні експертизами, обґрунтовано визначив заставу у розмірі 450 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 985050 гривень, оскільки саме такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти ризикам, на які посилався прокурор під час апеляційного розгляду.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя під час розгляду питання про залишення без змін визначеного ухвалою від 02.02.2021 року альтернативного запобіжного заходу у виді застави обвинуваченому ОСОБА_8 , врахував практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою, суд при встановленні суми застави, яка перевищує платоспроможність обвинуваченого повинен враховувати тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, а також його професійне становище. Судом, враховуючи винятковий характер справи, виправдано корегування суми для звільнення під заставу з рівнем передбачуваної відповідальності для забезпечення того, щоб винні не мали стимулу уникати правосуддя і знехтувати заходами безпеки. Розмір застави, встановлений виключно з урахуванням майнового стану підозрюваного, не є достатнім для забезпечення його явки у судове засідання.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що судом визначено завідомо непомірний для обвинуваченого ОСОБА_8 розмір застави та про наявність підстав для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими, а суд першої інстанції встановивши обставини, передбачені ч.3 ст.199 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_12 , а визначений розмір застави є необхідним та достатнім для забезпечення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2021 року, якою ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.28, ч.2 ст.194 КК України, був продовжений строк тримання під вартою до 30 травня 2021 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4