Справа № 462/6252/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/364/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м.Львова від 17 травня 2017 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Львова, неодруженого, із середньою освітою, непрацюючого, який проживає без реєстрації на АДРЕСА_1 , раніше судимого 17.02.2017 року Франківським районним судом м. Львова за ч.2 ст.185, ч.1 ст.309 КК України, на підставі ст.70 КК України остаточно обрано покарання у виді 5 років позбавленн10 лютого 2021 рокуя волі, згідно ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення 3 роки 10 місяців 1 день з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та звільнено від відбування покарання у зв`язку з відбуванням строку покарання, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_9 ,
встановила:

цим вироком, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю два роки.
Зобов`язано ОСОБА_7 , відповідно до ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь її користь 10 000 гривень моральної шкоди.
Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 26.08.2016 року близько 04:00 год., перебуваючи на вул. Квітки Основ`яненка, 38, у м. Львові з метою вчинення таємного викрадення чужого майна та власного збагачення, шляхом вільного доступу, повторно вчинив замах на таємне викрадення чужого майна, намагаючись викрасти реєстраційний номер болгарської реєстрації НОМЕР_1 , вартістю 11,74 болгарських левів, що станом на 26.08.2016 року, згідно офіційного курсу валют НБ України становить 165 гривень 47 копійок із належного ОСОБА_10 автомобіля марки «Jaguar S Type», однак довести свого злочинного умислу до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був виявлений потерпілою ОСОБА_10 .

Крім цього, 16.03.2017 року, близько 13:50 год., знаходячись в маршрутному таксі №25, яке рухалось по вул. Любінська, 98, у м. Львові, маючи умисел на повторне незаконне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, підійшовши ззаду до потерпілої ОСОБА_11 , скориставшись відсутністю уваги зі сторони інших пасажирів, витягнув із сумки останньої гроші в сумі 500 гривень, які сховав собі в кишеню, а в подальшому за пояс, однак довести свого злочинного умислу до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був викритий потерпілою та іншими пасажирами.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст.185 КК Країни, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок безпідставного застосування ст.75 КК України. Однак суд першої інстанції указаних вимог закону не виконав, належної оцінки всім обставинам, які мають значення для призначення покарання, не надав, обираючи ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, прийняв необґрунтоване рішення про застосування ст.75 КК України, безпідставно звільнивши обвинуваченого від відбування покарання із встановленням іспитового строку. Суд першої інстанції при призначенні покарання не взяв до уваги та неналежно оцінив те, що ОСОБА_7 , будучи особою молодого віку, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, двічі за вчинення тяжких злочинів проти власності. Крім того, вчинив новий злочин через 8 місяців після відбуття покарання у виді позбавлення волі. Наведене свідчить, що навіть відбуття ОСОБА_7 реальних покарань за вищевказаними вироками не забезпечило його виправлення, запобігання вчиненню ним нових умисних злочинів проти власності. Крім цього, ОСОБА_7 не працевлаштований, а отже не має законного джерела доходів, що в свою чергу збільшує ризик вчинення ним нових злочинів.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку злочинів відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції, на думку колегії суддів, вірно врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є злочином середньої тяжкості, вчинені умисно, з корисливих мотивів; особу винного, який раніше судимий, неодружений, не працює, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, згідно наданої характеристики за місцем проживання скарг від мешканців не поступало, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття.
Поряд з цим, колегія суддів вважає обґрунтованим звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, колегією суддів встановлено, що згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії №239/2019 від 13.06.2019 року, ОСОБА_7 встановлений діагноз «туберкульоз відкрита форма» та рекомендовано плановий курс лікування у стаціонарному режимі з подальшим курсом реабілітації.
У зв`язку з цим, ухвалою Львівського апеляційного суду від 30.09.2019 року розгляд кримінального провадження зупинявся до моменту видужання обвинуваченого.
На момент розгляду апеляційної скарги прокурора ОСОБА_7 продовжує лікуватися від тяжкої хвороби.
Крім того, колегією суддів встановлено, що з моменту вчинення злочину по даний час ОСОБА_7 не вчиняв нових злочинів.
З врахуванням вищенаведеного, доводи прокурора у апеляційній скарзі про неможливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням лише з огляду на його попередні судимості є необґрунтованим.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, що є достатнім для його виправлення, перевиховання та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Крім того, враховуючи що останній ОСОБА_7 продовжує лікуватися від тяжкої хвороби, його позитивну посткримінальну поведінку, висновок суду першої інстанції про можливість звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів вважає правильним.

Істотних порушень вимог КПК, які б давали підстави для скасування вироку Залізничного районного суду м. Львова від 17 травня 2017 року відносно ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

у задоволенні апеляційної скарги заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 відмовити.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 17.05.2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою протягом трьох місяців з моменту отримання її копії.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_12