Справа № 193/1754/16-к
1-кп/214/54/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

особи, що звернулась з клопотанням ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000112 від 24.02.2016 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.306, ч.2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження №0000112 від 24.02.2016 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.306, ч.2 ст.307 КК України.

15.03.2021 року ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.07.2016 року на належний йому автомобіль «BMW 520 D» д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу та ключі від нього.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_8 зазначив, що ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.07.2016 року на належний йому автомобіль «BMW 520 D» д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу та ключі від нього був накладений арешт. У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_8 має статус свідка. Разом з цим, на його думку, з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що відносно вказаного майна існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Окрім того, матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що існує потреба в застосуванні арешту майна свідка. Окрім того, ОСОБА_8 звертає увагу, що відносно нього кримінальне провадження не розглядається, він не є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння. Враховуючи, що з моменту арешту майна пройшло більше, ніж чотири роки, підозра ОСОБА_8 не пред`явлена, судове слідство щодо ОСОБА_6 на теперішній час ще триває, вказане майно не визнано речовим доказом у справі, він вважає, що на сьогодні відсутня потреба у перебуванні майна під арештом, тому він підлягає скасуванню.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 підтримав заявлене клопотання, просив його задовольнити та зняти арешт з майна.

Прокурор заперечував проти заявленого клопотання.

Обвинувачений, при вирішенні клопотання, покладався на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого не заперечував проти задоволення клопотання ОСОБА_8 .

Колегія суддів, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та клопотання про зняття арешту, вважає, що воно не підлягає задоволенню за таких підстав.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст.1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
В силу ст.41 Конституції України та ст.1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Згідно з ст.131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Окрім цього, згідно з ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Так, ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.07.2016 року накладено арешт, зокрема, на автомобіль «BMW 520 D» д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу та ключі від нього та заборонено ОСОБА_8 та іншим особам використання та розпорядження даним майном до закінчення досудового розслідування та судового провадження (Т.3 а.с.158-159).

Метою застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження зазначено встановлення обставин кримінального правопорушення, використання його в подальшому для проведення слідчих дій, використання, як доказів та обставин кримінального провадження.

Окрім того, постановою начальника відділення (у складі СВ) Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровської області ОСОБА_9 від 21.07.2016 року, автомобіль «BMW 520 D» д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу та ключі від нього, вилучені у ОСОБА_8 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000112. Також, постановлено, автомобіль «BMW 520 D» д.н.з. НОМЕР_1 зберігати на спеціально обладнаному майданчику на території Саксаганського ВП КВП (Т.3 а.с.169).

Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Нормами ч.1 ст.100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Відповідно до ч.9 ст.100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із ст.ст.171-174 цього Кодексу.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання ОСОБА_8 про те, що автомобіль «BMW 520 D» д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу та ключі від нього не визнано у справі речовими доказами, оскільки вказана обставина спростовується постановою начальника відділення (у складі СВ) Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровської області ОСОБА_9 від 21.07.2016 року.

Окрім того, колегія суддів наголошує, що під час судового розгляду ще не здійснено дослідження речових доказів, а арешт майна застосований саме з метою збереження речових доказів.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_8 не доведено обставин, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба, колегія суддів приходить до висновку про відсутність на теперішній час підстав для задоволення клопотання.

Окремо, колегія суддів наголошує, що за вказаних обставин певне тимчасове втручання в реалізацію права власності, яке прямо передбачено законом, не суперечить змісту статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини, оскільки переслідує легітимну мету в суспільних інтересах розгляду кримінального провадження, з дотриманням справедливого балансу інтересів.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.170, 174, 372 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні клопотання ОСОБА_8 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.07.2016 року у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000112 від 24.02.2016 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.306, ч.2 ст.307 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 19.03.2021 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2