Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4536/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.286 КК Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в кримінальне провадження №285/4536/18 за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_7 та прокурора Новоград-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 жовтня 2020 року відносно
ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

в с т а н о в и в:
зазначеним вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 обчислено з моменту приведення вироку у виконання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 в задоволення цивільного позову 100 000 гривень моральної шкоди.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19.10.2018 на автомобіль Renault Grand Scenic реєстраційний номер НОМЕР_1 - знято.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 2288 грн. судових витрат.
Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_10 , 12.10.2018 близько 22 години 40 хвилин, в порушення вимог п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів № 1306 від 10.10.2001, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем Renault Grand Scenic реєстраційний номер НОМЕР_1 , перевозячи пасажира ОСОБА_12 .
Рухаючись у вказаний день та час зазначеним транспортним засобом, у темну пору доби, під час опадів у вигляді туману, по неосвітленій вуличним освітленням під`їзній дорозі від м. Новоград-Волинський в напрямку автодороги Київ-Чоп, поблизу с. Майстрів, Новоград-Волинського району, водій ОСОБА_10 в порушення вимог п. 2.3 б) зазначених Правил, будучи неуважним, не простежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, порушивши вимоги п. 1.10 «дорожні умови», «дорожня обстановка» та п. 12.1 вказаних вище Правил, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожньої обстановки і стану свого транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в результаті чого допустив виїзд керованого автомобіля за межі проїзної частини, що призвело до його перекидання.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир вищевказаного транспортного засобу ОСОБА_12 , згідно висновку експерта № 749 від 14.11.2018 отримав тілесні ушкодження у вигляді: рани з синцем навколо в ділянці зовнішніх частин повік правого ока, синців навколо лівого ока, на лівому вусі, на шиї справа, на правому вусі, на тилі пра¬вої кисті, на тилі лівої кисті /2/, на задній поверхні правого плеча у нижній частині, на задній поверхні правого плеча у верхній частині, садна в підочній ділянці зліва, на тилі проксимального міжфалангового суглоба 2-го пальця правої кисті, в проекції правої реберної дуги /3/, на передньо-зовнішній поверхні лівого стегна у верхній частині, на передній поверхні правої гомілки у середній частині, на задньо-боковій поверхні грудної клітини справа з переходом на бокову поверхню живота справа, крововиливи на слизовій оболонці нижньої губи посередині та зліва, на слизовій оболонці верхньої губи посередині та справа, перелом нижньої щелепи між першими зубами із розривом ясен, перелом верхньої щелепи між першими зубами із розривом ясен, "надриви на задньо-зовнішній поверхні верхньої долі лівої легені, на задньо-зовнішній поверхні нижньої долі лівої легені із крововиливами в тканину легень навколо, крововиливи в коріння обох легень, переломи зліва 2-5 ребер по біляхребтовій лінії, 2-5 ребер по задній пахвовій лінії з розривом пристінкової плеври на рівні 5 ребра, переломи справа хрящів 2-4 ребер по біля грудинній лінії та 2-4 ребер по середній ключичній лінії, крововиливи в м`які тканини навколо переломів ребер, перелом грудини на рівні 2-го міжреберря з крововиливом в м`які тканини навколо, надрив правого грудинно- ключичного з`єднання по передній поверхні із крововиливом в м`які тканини навколо, крововиливи в м`які тканини передньо-бокових поверхонь шийного відділу хребта на всьому протязі, крововиливи в м`які тканини лобно-тім`яних ділянок справа та зліва, багатоосколковий перелом всіх кісток склепіння та основи черепа із багатьма розривами твердої мозкової оболонки на рівні переломів кісток основи черепа, крововиливи над твердою та під твердою моз¬ковою оболонкою в ділянках переломів кісток та розривів твердої мозкової оболонки, розміжчення речовини основи лобної долі лівої півкулі головного мозку, переднього гіпоталамуса, середнього мозку, Варолієва моста, мозочка, верхньої частини довгастого мозку на всьому протязі із крововиливами в речовину головного мозку в ділянці розміжчень та під м`які мозкові оболонки головного мозку на всьому протязі, крововиливи в шлуночки головного мозку, які входять в комплекс поєднаної тупої травми голови, шиї, тулуба, кінцівок, мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті його та ознаки тяжких тілесних ушкоджень при житті за ознакою небезпеки для життя.
Смерть ОСОБА_12 настала від поєднаної тупої травми голови, шиї, тулуба, кінцівок із ранами, саднами, крововиливами в м`які тканини на голові, шиї, тулубі, кінцівках, переломами нижньої щелепи, верхньої щелепи, кісток склепіння та основи черепа, розривами твердої мозкової оболонки на рівні переломів кісток основи черепа, крововиливами над твердою та під твердою мозковою оболонкою, розміжченням речовини лобної долі лівої півкулі головного мозку, переднього гіпоталамуса, середнього мозку, Варолієва моста, мозочка, верхньої частини довгастого мозку, крововиливами в речовину головного мозку в ділянці розміжчень, під м`які мозкові оболонки головного мозку та в шлуночки головного мозку, надривами лівої легені, переломами 2-5 ребер зліва, 2-4 ребер справа, грудини, надривом правого грудинно-ключичного з`єднання, що підтверджується самим характером грубих прижиттєвих тілесних ушкоджень.
Порушення водієм ОСОБА_10 вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.
В своїй апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Також просить задовольнити повністю її цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, стягнувши з ОСОБА_10 на її користь - 500 000 грн.
При цьому, зазначає, що ОСОБА_10 зовсім не покаявся, його так зване «щире каяття» було тільки формальне, тільки з метою пом`якшити покарання. Так, обвинувачений фактично оплатив тільки частину вартості автомобіля, а витрати пов`язані із розглядом справи, поховання, поминками, витрати на пам`ятник синові та моральну шкоду проігнорував. Також, судом першої інстанції належно не було враховано її думку при призначенні покарання, як і непоправних наслідків від вчиненого правопорушення обвинуваченим. Наголошує, що у даному випадку судом неправомірно застосовано положення ст. 69 КК України.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_10 та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення та призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В решті вирок суду залишити без змін.
При цьому, зазначає, що обираючи вид та міру покарання суд не врахував, що скоєне кримінальне правопорушення відносяться до категорії тяжких, за який передбачено покарання до 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Крім того, судом належно не враховано, що ОСОБА_10 грубо порушуючи ПДР України, керував транспортним засобом в темну пору доби, при цьому належним чином не зреагував на дорожньою обстановку, оскільки перебував в стані алкогольного сп`яніння, що в свою чергу, призвело до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настали тяжкі наслідки - смерть ОСОБА_12 .. Наголошує, що судом безпідставно застосовано ст.69 КК України та призначено покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкцією ч.2 ст. 286 КК України. Звертає увагу, що в мотивувальній частині вироку судом зазначено лише одну обставину що пом`якшує покарання ОСОБА_13 - щире каяття, тобто застосування судом ст. 69 КК України є незаконним.
В запереченнях на апеляційні скарги, захисник звертає увагу на їх необґрунтованість та просить вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи потерпілої та прокурора в підтримку своїх апеляційних вимог, заперечення обвинуваченого та його захисника щодо задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги потерпілої та прокурора підлягаю частковому задоволенню з таких підстав.
З висновками суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, про доведеність вини та кваліфікацію дій останнього, погоджуються автори апеляційних скарг і ніким з можливих учасників процесу не оспорюються, а тому не перевіряються апеляційним судом.
Санкція ч.2 ст.286 КК України, за якою ОСОБА_10 притягується до кримінальної відповідальності, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Як вважає апеляційний суд, вказаних вимог кримінального закону та відповідної практики Верховного Суду України, суд першої інстанції не дотримався.
Так, нормами ст.69 КК України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Тобто згідно положень ст.69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, тощо.
Призначаючи покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про особу обвинуваченого, зокрема його молодий вік, те що він раніше несудимий, вперше вчинив необережний тяжкий злочин з непоправними наслідками, вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, попросив вибачення у потерпілої ОСОБА_7 - матері загиблого, частково відшкодував шкоду, завдану вчиненням кримінального правопорушення, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, неофіційно працює, доглядає за бабусею, з врахуванням результатів досудової доповіді, думки потерпілої щодо призначення ОСОБА_10 . Пом`якшуючою обставиною судом встановлено - щире каяття ОСОБА_10 та обставиною, що обтяжує покарання - вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Фактичні обставини провадження, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим правопорушення, особа винного та визначені ст.66 КК України пом`якшуючі обставини (щире каяття ОСОБА_14 , як встановлено судом), у всій своїй сукупності дало суду першої інстанції дійти переконання, що вище зазначені обставини є винятковими у розумінні ст.69 КК України, і стало підставою для призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, передбаченої ч.2 ст.286 КК України (1 рік 6 місяців позбавлення волі), із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами (2 роки).
Однак, на переконання апеляційного суду, застосовуючи при призначенні обвинуваченому ОСОБА_14 норми ст.69 КК України, суд першої інстанції фактично не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке кримінальним законом віднесено до категорії тяжких, обставинам його вчинення, а саме вчинення такого у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок якого настала смерть особи.
Крім того, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, судом першої інстанції при застосуванні норм ст.69 КК України, фактично встановлено лише одну обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, а не декілька відповідних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність яких є обов`язковою умовою для застосування ст.69 КК України.
Таким чином, судом першої інстанції ОСОБА_14 призначено покарання з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому вирок в частині призначеного покарання на підставі п. 4 ч. 1 і ч. 2 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку відповідно до п.3 ч.1 ст.407, п.2 ч.1 ст.420 КПК України.
Призначаючи ОСОБА_14 покарання, апеляційний суд, згідно з вимогами ст.65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, наслідком якого є непоправні наслідки - смерть ОСОБА_12 , конкретні обставини його вчинення, які, на думку суду апеляційної інстанції, носять підвищений суспільно небезпечний характер, особливо з урахуванням керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, фактично в результаті чого було вчинено дане кримінальне правопорушення, дані про особу обвинуваченого, зокрема, вік обвинуваченого, те що він раніше несудимий (а.п.158), вперше вчинив необережний тяжкий злочин, визнав вину, попросив вибачення у потерпілої ОСОБА_7 , частково відшкодував шкоду, завдану вчиненням кримінального правопорушення (а.п.57-58), за місцем проживання характеризується позитивно (а.п.154), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.п.156-157), неофіційно працює, доглядає за бабусею (а.п.155), з урахуванням досудової доповіді Новоград-Волинського МРВ з питань пробації про те, що ОСОБА_10 не становить високої небезпеки для суспільства (а.п.53-55).
Також, апеляційний суд враховує і обставини, що як пом`якшують так і обтяжують покарання, зокрема, обставиною, що обтяжує покарання останнього - є вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, а обставиною, що пом`якшує щире каяття (обвинувачений визнав вину, просив вибачення в потерпілої, частково відшкодував шкоду, дав своїй поведінці самоосудну оцінку). Обставини щирого каяття достатньо підтверджені матеріалами кримінального провадження, з цього приводу будь-яких сумнівів не викликають.
Одночасно, апеляційний суд при призначені покарання ОСОБА_14 бере до уваги і думку потерпілої ОСОБА_7 , яка наполягала на призначенні обвинуваченому суворої міри покарання. Разом з цим, апеляційний суд вважає, що призначення ОСОБА_14 покарання у межах фактично максимальної міри покарання, передбаченої санкцією ч.2 ст.286 КК України, буде занадто суворим та вважає, що покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімальних меж санкції ч.2 ст.286 КК України, буде достатнім для його виправлення.
З вище наведених підстав, на переконання апеляційного суду підлягає збільшенню до максимальних меж міра додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Цей захід примусу внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.
Вирішуючи питання обґрунтованості визначеного судом розміру стягнення в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди, апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно до положень ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Як убачається з матеріалів провадження, потерпіла ОСОБА_7 заявила вимоги про відшкодування завданої злочином моральної шкоди, яку вона оцінила у 500000 грн. (а.п.37-38).
Разом із цим, суд визнав заявлену суму завищеною та визнав за доцільне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди 100000 грн.
Апеляційний суд, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на глибину і тривалість моральних страждань позивачки та непоправних життєвих втрат, що пов`язані з втратою рідної людини, фактичних обставин провадження, з врахуванням часткового відшкодування обвинуваченим цивільному позивачу потерпілій ОСОБА_7 в добровільному порядку 3000 доларів США, що по офіційному курсу НБУ становило 77610 грн. та 3 500 грн., виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, майнового стану обвинуваченого (не працює, майно відсутнє, отримує допомогу по догляду за пристарілою бабусею) та приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення апеляційних вимог потерпілої ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову.
Керуючись ст.ст.404,405,407,409,414,420 КПК України, апеляційний суд -
У Х В А Л И В :
Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 та прокурора Новоград-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_10 в частині призначеного покарання скасувати. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
В решті вирок залишити без зміни.
На вирок апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою з моменту отримання копії вироку.

Судді :