Провадження №1-кс/522/2501/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2021 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006650 від 20.12.2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
До провадження слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання слідчого СВ відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 про накладення арешту, в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006650 від 20.12.2019 року.

В обґрунтування доводів клопотання слідчий посилається на наступне.

В провадженні СВ ВП №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені 20.12.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006650, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 19.12.2019 р. до ЧЧ Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення "102" про те, що невстановлені особи, в порушення ЗУ «Про заборону грального бізнесу в Україні» з доповненнями та змінами, маючі на меті отримання прибутку від зайняття гральним бізнесом, організували діяльність щодо надання послуг з доступу до азартних ігор клієнтам закладів які розташовані на території Приморського району м. Одеси.

Проведеними під час досудового розслідування заходами встановлено, у порушення вимог статті 2 ЗУ «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор», вказані особи, достовірно знаючи про заборону зайняття гральним бізнесом в Україні, маючи корисливі мотиви, з метою отримання незаконного прибутку, займаються вказаним видом діяльності, використовуючи для цього орендоване нежитлове приміщення яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке обладнане гральними автоматами, облаштоване необхідним обладнанням для повноцінного функціонування вказаного закладу: меблями, камерами відеоспостереження, службовим мобільним телефоном. Працюючи відповідно до встановленого графіка виходу на роботу, задля належного функціонування грального закладу, вони здійснюють обмежений доступ громадян до приміщення грального закладу та гральних автоматів, розмінюють гравцям гроші, надають допомогу у прийнятті ставок, а також здійснюють видачу грошових виграшів переможцям азартних ігор, забезпечуючи своїми діями умови для грального бізнесу, виконуючи тим самим діяльність по наданню можливості доступу до азартних ігор на гральних автоматах.

01.03.2021 року слідчим слідчого відділення відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , згідно вимог ст. ст. 223, 233, 237 КПК України, 01.03.2021 у період часу з 22:22 год. по 23:11 год., проведено обшук нежитлового приміщення першого поверху за адресою: АДРЕСА_2 в ході якого виявлено та вилучено:

1) Системні блоки в кількості 22 шт. з наступними серійними номерами: 01005451, 01009944, 01005174, 01010362, 01001934, 010097041, 01008888, 01004677, 01010317, 01004814, 01008548, 01010526, 01010359, 01009992, 01002449, 01010175, 01009332, 01005347, 01009405, 01004724, 01003996, 01001814.

2) Грошові кошти у сумі 10 000 гривень, а саме:7 купюр номіналом 500 гривень, 14 купюр номіналом 200 гривень, 37 купюр номіналом 100 гривень.

3) Комутатор з серійним номером 04001410 з дротами до нього.

Постановою слідчого слідчого відділення відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 від 02.03.2021 року вищевказані речі та предмети визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0006650 відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.12.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, 1. речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Вказане майно є тимчасово вилученим майном і відповідає ч.2 ст.167 КПК України, так як є достатні підстави вважати що вищезазначені речі містять сліди кримінального правопорушення та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також за зазначеними критеріями відповідають ст.98 КПК України.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, та у даному випадку відповідно ч.3 ст.170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
У зв`язку з вищевикладеним слідчий вказує на необхідність накласти арешт, заборонивши використовувати, розпоряджатися вищевказаними системними блоками. Також є необхідність призначення відповідних експертиз по вказаному кримінальному провадженню.

В клопотанні зазначено, що в матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вищевказані предмети мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та неможливість іншими способами встановити обставини, які передбачаються довести за допомогою цих речей, слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту.

В судове засідання слідчий не з`явився, про час, дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Вказане клопотання, сторона кримінального провадження просить розглядати без виклику осіб, які володіють або користуються вищезазначеним майном.

З цього приводу суд вказує, що слідчим не обґрунтовано та не доведено наявність достатніх підстав вважати, що існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів.

Крім того, згідно обставин, які викладені слідчим у клопотанні, майно тимчасово вилучене в порядку невідкладного обшуку.

Заява про розгляд клопотання про накладення арешту на майно без виклику осіб, у володінні яких перебувають зазначене майно міститься тільки у прохальній частині клопотання, протирічить обставинам згідно наданих до клопотання доказів та зовсім не знаходить свого обґрунтування у його мотивувальній частині.

Враховуючи, те, що в судове засідання слідчий та прокурор не з`явились, суд розглянув клопотання без виклику особи, у володінні якої знаходиться майно та накласти арешт на яке просить слідчий.

Вивчивши клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, враховуючи положення ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимоги ч.2 ст.171 КПК України передбачають вичерпний перелік відомостей, які повинні бути зазначені у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, а саме: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Проте з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважаю, що досягнення цілей і мети досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке не має відношення до предмету доказування по даному кримінальному провадженню.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ ВП №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені 20.12.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006650, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
У клопотанні про накладення арешту на майно, слідчий, як на правову підставу для арешту майна, посилається на збереження речових доказів (п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України).
Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, ще встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Виходячи з положень наведеної норми права, матеріальні об`єкти, які, на переконання органу досудового розслідування, мають одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України можуть набути статусу речового доказу за рішенням слідчого/прокурора.
01.03.2021 року, в ході проведення невідкладного обшуку на підставі повідомлення до ЧЧ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області на лінію «102» по телефону від 01.03.2021 о 21 годині 02 хвилин, за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд. 88, які на думку слідчого можуть бути використані в суді як доказ обставин, які досліджуються в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР від 20 грудня 2019 року. Вказане твердження не вмотивовано належним чином, в тому числі клопотання не містить обґрунтувань, яким чином вилучення 22 системних блоків пов`язано із фабулою кримінального провадження.

Клопотання слідчого про арешт майна не містить належного обґрунтування, щодо можливості використання переліченого в клопотанні майна та документів як доказів у вказаному кримінальному провадженні.

На теперішній час всі необхідні оперативно-розшукові заходи органом досудового розслідування проведені, для дослідження вилученого під час проведення обшуку майна та документів та для призначення необхідних у кримінальному провадженні експертиз, на які посилається слідчий як на підставу для накладення арешту, у органу досудового розслідування було достатньо часу. Матеріали, які були додані до клопотання слідчим, не містять постанови слідчого про призначення експертиз у кримінальному провадженні.

Крім того, обшук в рамках вказаного кримінального провадження був проведений 01 березня 2021 року, проте на момент розгляду клопотання 19.03.2021 року, з матеріалів клопотання не вбачається, що володільцю вилученого майна посадовим особам було повідомлено про підозру, та взагалі не вказаний власник майна.

Проте, будь-яких інших підстав щодо необхідності накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, слідчим в клопотанні не вказано.

Слідчий суддя вважає, що клопотання про арешт майна не відповідає вимогам КПК України, оскільки слідчим не вмотивовано належним чином необхідність накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, його мету та значення вказаних в клопотанні речей та грошових коштів для органу досудового розслідування, а також те, що обшук проведене невідкладно та суду не надано копії відповідної ухвали слідчого судді, у зв`язку з чим в задоволенні клопотанні слідчого про накладення арешту слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 167-173, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання слідчого СВ відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно - відмовити з підстав, вказаних в мотивувальній частині ухвали слідчого судді.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1
19.03.21