Провадження № 1-кс/686/8259/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2021 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання дізнавача сектору дізнання відділення поліції № 1 Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором, про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000802 від 24.07.2021, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

09.08.2021 року дізнавач сектору дізнання відділення поліції № 1 Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_4 про накладення арешту на тимчасово вилучену річ, а саме мобільний телефон марки «Samsung A30», об`ємом пам`яті 64 гб., ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , темно сірого кольору який поміщено сейф-пакету SUD1014756, з позбавленням права розпорядження відчуження та користування.

В обґрунтування клопотання дізнавач зазначив, що 23.07.2021 року, близько 04:30 год., невстановлена особа перебуваючи по вул. Кам`янецькій, 98 у м. Хмельницькому, шляхом обману, під приводом зателефонувати по телефону, заволоділа мобільним телефоном марки «Samsung A30» ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 який належить гр. ОСОБА_5 , чим спричинила останньому матеріального збитку на суму 3000 грн..

По даному факту відомості внесені у ЄРДР №0000802 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

06.08.2021 протоколом огляду було вилучено мобільний телефон «Samsung A30», об`ємом пам`яті 64 гб., ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , темно-сірого кольору, який на підставі добровільно написаної заяви видав гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який поміщено сейф-пакету SUD1014756.
05 серпня 2021 року постановою дізнавача сектору дізнання відділення поліції № 1 Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , мобільний телефон «Samsung A30», об`ємом пам`яті 64 гб., ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , темно-сірого кольору визнано речовими доказами, відповідно до ст. 98 КПК України.

Дізнавач в судове засідання не з`явився, проте, в клопотанні міститься заява про розгляд справи за його відсутності, просить його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, повідомлений про розгляд клопотання на офіційну електронну адресу.

Перевіривши надані матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 170 КК України арештом майна є тимчасове до скасування установленому КПК України порядку позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду право на відчуженням розпорядження та користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання, можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів.

Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

З огляду викладене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Враховуючи положення ст.98 КПК України, є всі підстави вважати, що мобільний телефон марки «Samsung A30», об`ємом пам`яті 64 гб., ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_5 , є предметом вчинення кримінального правопорушення, який може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З огляду на наведене, у цій частині клопотання слідчого є обґрунтованим.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Відповідно до ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).

Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

Для проведення необхідних досліджень та забезпечення збереження речового доказу для досягнення мети кримінального провадження та мети ініційованого дізнавачем заходу забезпечення кримінального провадження за переконанням слідчого судді, достатньо накладення арешту на указане майно в частині заборони його відчуження, та розпоряджання, залишивши власнику можливість користуватися телефоном.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

З огляду на наведене, клопотання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.172, 173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт у кримінальному провадженні №0000802 від 24.07.2021 року з позбавленням права відчуження та розпорядження на тимчасово вилучену річ, а саме мобільний телефон марки «Samsung A30», об`ємом пам`яті 64 гб., ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 .

Виконання ухвали покласти на дізнавача сектору дізнання відділення поліції № 1 Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 .

Ухвала про арешт виконується негайно.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення, якщо ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні під час розгляду питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя ОСОБА_1