05.07.2021 Справа № 756/9992/21
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/9992/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.07.2021 слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , перевіривши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність дізнавача Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 у кримінальному провадження №0000674 від 20.02.2021, яка полягає у нерозгляді клопотань від 26.04.2021, 27.04.2021, 27.04.2021, поданих в порядку ст. 220 КПК України,
в с т а н о в и в:

02.07.2021 до провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшла вищевказана скарга в порядку ст. 303 КПК України.
Вивчивши матеріали скарги, слідчим суддею встановлено, що особа, яка звернулась зі скаргою просить:
поновити десятиденний строк для оскарження бездіяльності дізнавача Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , яка полягає у нерозгляді клопотань про проведення певних слідчих дій, який пропущено нею з поважних причин;
визнати протиправною бездіяльність дізнавача Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , яка полягає у нерозгляді клопотань про проведення певних слідчих дій;
зобов`язати дізнавача Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 розглянути клопотання про проведення певних слідчих дій.
Системний аналіз положень КПК України дає підстави вважати, що скарга, з якою звернулась ОСОБА_2 до слідчого судді, не може бути предметом розгляду та підлягає поверненню з підстав, передбачених ст. 304 КПК України, з огляду на наступне.
Як вбачається зі скарги, 28.04.2021 адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 направив до Оболонського УП ГУНП у м. Києві засобами поштового зв`язку клопотання від 26.04.2021, 27.04.2021 та 27.04.2021 в порядку ст. 220 КПК України, які були отримані уповноваженою особою 29.04.2021. Як зазначає у своїй скарзі ОСОБА_2 , її представником приймалися заходи для отримання інформації щодо результатів розгляду клопотань, а тому, на думку особи, яка звернулась зі скаргою, десятиденний строк оскарження бездіяльності дізнавача пропущений нею з поважних причин.
Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування регулюється положеннями § 1 Глави 26 КПК України.
За змістом ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 220 КПК України про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволені клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.
Згідно ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
У роз`ясненнях, що містяться в Узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 №9-49/0/4-17, зазначається про те, що 10-денний строк, передбачений ч. 1 ст. 304 КПК України, на звернення особи зі скаргою на бездіяльність слідчого починається з моменту вчинення такої бездіяльності, за виключенням триваючої бездіяльності, до якої відноситься неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні.
Тобто, така бездіяльність, як порушення вимог ст. 220 КПК України, має встановлений цим Кодексом строк в межах якого особа може подати скаргу до слідчого судді та така бездіяльність не вважається триваючою.
Початок обчислення строку на оскарження рішень, дій чи бездіяльності починає спливати з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності, на противагу тому, що строк подання скарги на постанову слідчого, дізнавача, прокурора починається з дня отримання особою її копії.
Процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій її прийняття (ч. 1 ст. 116 КПК України).
01.07.2021 ОСОБА_2 , не отримавши інформації про результати розгляду клопотань від 26.04.2021, 27.04.2021 та 27.04.2021, поданих в порядку ст. 220 КПК України, засобами поштового зв`язку звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність дізнавача Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 в порядку ст. 303 КПК України, тобто з пропуском десятиденного строку, передбаченого ч. 1 ст. 304 КПК України.
Разом з тим, оскарження бездіяльності щодо нерозгляду клопотання, поданого в порядку ст. 220 КПК України могло мати місце протягом 10 днів з дня отримання такого клопотання уповноваженим дізнавачем Оболонського УП ГУНП у м. Києві у кримінальному провадження №0000674 із врахуванням, передбаченого нормою КПК України, триденного строку на розгляд такого клопотання.
При цьому посилання ОСОБА_2 на скеровані її представником адвокатом ОСОБА_4 адвокатські запити, є безпідставним, оскільки розгляд адвокатського запиту лежить у площині управлінської, а не процесуальної діяльності, оскільки ні подання адвокатського запиту, ні порядок його розгляду КПК України не передбачає, що не дозволяє віднести дії органу досудового розслідування щодо розгляду такого запиту до процесуальних дій дізнавача у конкретному кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, відображеною у постанові від 22.12.2020 у справі №520/1877/19 (провадження №К/9901/30941/19), які беруться слідчим суддею до уваги в силу вимог ст. 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», а тому не може свідчити про поважність пропуску встановленого процесуального строку та бути підставою для його поновлення.
Інших доказів на підтвердження обставин наявності перешкод для звернення до суду з метою реалізації права на оскарження згідно ст. 303 КПК України у термін, визначений кримінальним процесуальним законодавством, до скарги не долучено та у змісті скарги не вказано. Враховуючи вищевикладене, підстав для поновлення процесуального строку на подачу скарги не вбачається.
При цьому, як передбачено ч. 5 ст. 9 КПК України, ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст. 19 Закону України від 29.06.2004 №19064V «Про міжнародні договори України», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Так, у рішенні по справі «Беллет проти Франції» від 04.12.1995 ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд із огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна маги чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Як зазначив «mutatis mutandis» (з урахуванням відмінностей щодо обставин) ЄСПЛ «при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом» (рішення у справі «Волчлі проти Франції» від 26.07.2007).
Крім того, ЄСПЛ в своїх рішеннях зазначає, що право на справедливий судовий розгляд (ст. 6 Конвенції), одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справах «Голдер проти Об`єднаного Королівства» від 21.02.1975; «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 20.06.2011), не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, особливо щодо умов прийнятності скарги, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави (рішення у справах «Мельник проти України» від 28.03.2006, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001).
У разі, якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним (постанова Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №705/5060/18 (провадження №61-3331св19).
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо є поданою після закінчення строку, передбаченого ч. 1 ст. 304 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Керуючись статтями 116, 220, 303, 304, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність дізнавача Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 у кримінальному провадження №0000674 від 20.02.2021, яка полягає у нерозгляді клопотань від 26.04.2021, 27.04.2021, 27.04.2021, поданих в порядку ст. 220 КПК України, повернути особі, яка її подала.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Слідчий суддя ОСОБА_1