Справа № 592/89/20
Провадження № 1-кп/592/45/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув в підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми кримінальне провадження № 0003169, відомості за яким 24.10.2019 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бояро-Лежачі, Путивльського р-ну, Сумської обл. , який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, особи з інвалідністю 3 групи за загальним захворюванням, який має неповну вищу освіту (Сумський кооперативний технікум, спеціальність бухгалтер) , вдівця, громадянина України, росіянина, раніше не судимого, невійськовозобов`язаного, РНОКПП НОМЕР_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника: адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В :

У невстановлений органом досудового розслідування день та час, перебуваючи за невстановленою адресою, ОСОБА_5 незаконно придбав у невстановленої особи обріз одноствольної мисливської рушниці моделі ИЖ-К 16 калібру. Діючи з порушенням встановленого законом порядку придбання та зберігання вогнепальної зброї, не маючи передбаченого законом дозволу, тобто діючи умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, ОСОБА_5 придбав вказаний предмет, та не маючи відповідного, належно оформленого в органах влади України дозволу почав незаконно зберігати дану вогнепальну зброю за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , у своїй кімнаті, розташованій на першому поверсі вищевказаного будинку. Відповідно до положень Постанови Верховної Ради України Про право власності на окремі види майна № 2471-XII від 17.06.1992 року зброя та боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, зазначеної в додатку № 2, і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ) віднесено до Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України (додаток № 1) . 24.10.2019 року під час проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , в кімнаті, розташованій на першому поверсі вищевказаного будинку у ОСОБА_5 було виявлено та вилучено обріз, який, згідно висновку судової балістичної експертизи № 19/119/6-3/263е від 21.12.2019 року, є обрізом одноствольної мисливської рушниці моделі ИЖ-К 16 калібру. На підставі викладеного ОСОБА_5 обвинувачується у незаконному зберіганні, придбанні вогнепальної зброї у виді обрізу одноствольної мисливської рушниці моделі ИЖ-К 16 калібру, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме: у зберіганні, придбанні вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської) без передбаченого законом дозволу.

30.12.2019 року прокурор Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_10 уклали угоду про визнання винуватості. Беручи до уваги те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відноситься до тяжкого злочину, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, сторони погодились на призначенні ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, а на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання. Із запропонованими видом та мірою покарання обвинувачений та його захисник згодні. Прокурору, захиснику, обвинуваченому було роз`яснено про те, що в результаті укладення та затвердження угоди про визнання винуватості вони позбавляються права на оскарження вироку суду в апеляційному або касаційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини (а. п. 19-24) .

Встановивши особу ОСОБА_5 , суд роз`яснив йому суть обвинувачення, з`ясував те, що воно йому зрозуміле, що він визнає себе винним. Після роз`яснення суті обвинувачення ОСОБА_5 не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості.

Перед прийняттям рішення про затвердження угоди про визнання винуватості під час підготовчого судового засідання суд з`ясував у ОСОБА_5 , що той цілком розуміє: - що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; - наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; - характер обвинувачення; - вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд з`ясував, що ОСОБА_5 правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи Відносно спрощеного кримінального правосуддя та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. ст. 468-475 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного та скороченого розгляду.

Суд переконався в судовому засіданні шляхом проведення опитування сторін, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Суд з`ясував у ОСОБА_5 , що він реально зможе виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, зокрема вчинити дії, перелік яких в ній зазначено.

Суд перевірив угоду на відповідність вимогам КПК України. При цьому: - умови угоди не суперечать вимогам КПК України, під час досудового розслідування не була допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке не є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; - умови угоди відповідають інтересам суспільства; - умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; - обґрунтованих підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним, не існує; - можливість виконання ОСОБА_5 взятих на себе за угодою зобов`язань очевидна.

Суд перевірив угоду на відповідність вимогам закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, щодо узгоджених виду та міри покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, вчинене ОСОБА_5 , згідно ч. 5 ст. 12 КК України, відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Крім того, суд бере до уваги положення абз. 3 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року (із змінами і доповненнями) , згідно якому, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення кримінального правопорушення як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень) , склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку) , його матеріальний стан тощо.

Як особа обвинувачений ОСОБА_5 характеризується наступним чином.

Має постійне місце проживання та постійне місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а. п. 1, 132, 139-141) .

Позитивно характеризується за місцем проживання (а. п. 59) .

Згідно довідці комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань № 3799Н/01-11 від 31.10.2019 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , на обліку у лікаря-нарколога не перебуває (а. п. 60) .

Згідно довідці комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань № 1787П/01-11 від 31.10.2019 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , звернення з приводу надання психіатричної допомоги в закладі відсутні, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (а. п. 61) .

Раніше не судимий (а. п. 1, 62) .

Одержав ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) НОМЕР_1 (а. п. 133) .

Є особою похилого віку, пенсіонером (вид пенсії: по інвалідності 3 групи) , особою з інвалідністю 3 групи за загальним захворюванням, з 28.03.2006 року йому була призначена пенсія в розмірі 284,69 грн. (а. п. 1, 130-132, 137-141) .

Має неповну вищу освіту (Сумський кооперативний технікум, спеціальність бухгалтер) (а. п. 142) .

Згідно ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Крім того, суд бере до уваги положення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року (із змінами і доповненнями) , згідно якому, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, суд вважає: - щире каяття (а. п. 2, 21) ; - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (а. п. 2, 21) ; - вчинення кримінального правопорушення вперше (а. п. 1, 62) ; - похилий вік винного у вчиненні кримінального правопорушення (а. п. 1, 130-132, 139-141) ; - вкрай незадовільний хворобливий стан здоров`я у зв`язку із встановленням йому ще у 2006 році 3 групи інвалідності та у зв`язку із перенесенням ним у лютому 2021 року інсульту (а. п. 1, 137, 138) ; - повне визнання ним своєї вини (а. п. 3, 20-24, 25) .

Крім того, враховуючи те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, мають бути суворо додержані вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за можливе взяти до уваги наступне.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, вчинення винною особою кримінального правопорушення вперше при призначенні покарання обґрунтовується тим, що це може свідчити про відсутність у винної особи стійких злочинних навичок, і, відповідно, про меншу суспільну небезпеку цієї особи. Крім того, суд враховує положення абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року (із змінами і доповненнями) , згідно якому судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили кримінальні правопорушення.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, похилий вік винного обґрунтовується тим, що в інтелектуальній та емоційній сферах такої особи відбуваються певні зміни, які можуть знижувати здатність особи до самоконтролю та сприяти вчиненню ними суспільно небезпечних діянь. Загальновідомим є той факт, що особам похилого віку притаманні зміни інтелектуальної сфери: порушення пам`яті, уваги, уповільнення сприйняття та обробки інформації, послаблення балансу процесів збудження та гальмування. В емоційній сфері спостерігається формування та прояв нахилів до агресивності та ворожості у відносинах з оточуючими, егоцентризму, скупості, нервових зривів при підвищених емоційних навантаженнях. Це відповідно знижує здатність цих осіб усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Крім того, в осіб похилого віку відбуваються також певні зміни фізіологічного характеру, спостерігається погіршення стану як фізичного, так і психічного здоров`я, що часто унеможливлює досягнення мети, яка стоїть перед покаранням, а згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, хворобливий стан винного у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що певні соматичні захворювання знижують ясність уявлення про навколишню дійсність, особа позбавлена того ступеня уважності та обачливості, якими володіє фізично здорова людина. Хворобливий стан робить людину дратівливою і легко збуджуваною; тяжка хвороба може сприяти розвитку егоїзму, відчуженості, і це, звичайно, може здійснювати вплив на особу при вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, визнання хворобливого стану винного обставиною, яка пом`якшує покарання, пов`язується з принципами доцільності призначеного покарання та гуманізму. Хворобливий стан винного може створити перешкоди для відбування винним покарання та для досягнення мети покарання. Застосування до особи, яка має певне соматичне захворювання, покарання може завдати їй фізичних та моральних страждань, і навіть створити загрозу її життю чи призвести до серйозно погіршення здоров`я. На необхідність з`ясування стану здоров`я при дослідженні даних про особу винного вказується також в абз. 3 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року (із змінами і доповненнями) .

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, повне визнання особою своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки вона щиро каючись у вчиненні кримінального правопорушення, викладає всі обставини вчиненого, що сприяє встановленню істини по справі, тобто розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України, судом встановлено не було (а. п. 2, 21) .

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_10 просив суд не покладати на його підзахисного обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, враховуючи вкрай незадовільний хворобливий стан здоров`я ОСОБА_5 , який є особою з інвалідністю 3 групи за загальним захворюванням, у лютому 2021 року переніс інсульт, внаслідок чого відбувся частковий параліч правої сторони тіла, правих верхньої та нижньої кінцівок, погіршилася мовна функція, і, як результат, ОСОБА_5 назавжди позбавлений здатності самостійно пересуватися без сторонньої допомоги. Також на підставі ст. ст. 119, 126 КПК України адвокат ОСОБА_10 заявив клопотання про звільнення його підзахисного від оплати документально підтверджених процесуальних витрат, враховуючи вкрай скрутний майновий стан його підзахисного (мінімальний розмір пенсії по інвалідності, відсутність родичів, які б могли надати матеріальну допомогу) .

Крім того, суд вважає за можливе взяти до уваги наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 КК України застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.

У відповідності до ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Ст. 550 КПК України закріплює засади справедливого судочинства, права людини і основоположні свободи.

У відповідності до ч. 4 ст. 164 КВК України у разі якщо засуджений з незалежних від нього обставин не може виконати обов`язок (обов`язки) , покладені на нього судом, уповноважений орган з питань пробації направляє до суду обґрунтоване подання про зміну таких обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Перелік передбачених ст. 76 КК України обов`язків є вичерпним не можна покласти на засуджену особу інші обов`язки з числа тих, які в ній не зазначені. Суд також не може ці обов`язки змінювати, звужуючи або розширюючи їх (наприклад, унеможливлюється замість обов`язку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації покладення обов`язку не виїжджати за межі України) . Проте суд може змінити вже покладені обов`язки, якщо засуджений з незалежних від нього обставин не може їх виконати. Для цього уповноважений орган з питань пробації звертається до суду з обґрунтованим поданням про зміну таких обов`язків (ч. 4 ст. 164 КВК України) . Ще один виняток становлять обов`язки та заборони, установлені в ст. 91-1 КК України. При ухваленні рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд замість обов`язків, коло яких визначає дана стаття, вправі застосувати зазначені обмежувальні заходи щодо специфічної категорії осіб тих, які засуджені за злочини, пов`язані з домашнім насильством.

Крім того, суд вважає за необхідне взяти до уваги наступне.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини часто зазначав про те, що вирішення питання щодо досягнення мінімального порогу жорстокості в поводженні для цілей застосування ст. 3 Конвенції може залежати від статі, віку та стану здоров`я обвинуваченого (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ранінен проти Фінляндії (Raninen v. Finland ) від 16.12.1997 року, Reports of Judgments and Decisions, 1997, VIII, с. 2821-2822, п. 55) , або коли була ув`язнена особа з серйозним ступенем інвалідності (рішення Європейського суду з прав людини у справі Прайс проти Сполученого Королівства (Price v. the United Kingdom ) від 10.07.2001 року, заява № 33394/96, ECHR 2001, VII, де сам по собі принцип поміщення заявниці у в`язницю був несумісним зі ст. 3 Конвенції з огляду на стан її здоров`я.

Стан здоров`я, вік в`язня та його серйозна фізична недієздатність є чинниками, які мають братися до уваги у зв`язку з позбавленням волі, з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції. Хоча загального обов`язку звільняти в`язнів з-під варти у зв`язку з поганим станом здоров`я не існує, держави повинні, згідно ст. 3 Конвенції, забезпечувати захист фізичної недоторканності ув`язнених осіб, зокрема шляхом надання їм необхідної медичної допомоги. Суд знову наголосив, що метод виконання заходу не повинен завдавати особі, яка перебуває під вартою, таких страждань, рівень яких перевищує міру страждань, яких неминуче зазнає особа в ув`язненні. Отже, Європейський суд з прав людини одностайно постановив про наявність порушення ст. 3 Конвенції у зв`язку з умовами поводження та подовження строку тримання особи під вартою, тоді як вона страждала на невиліковну хворобу (рішення Європейського суду з прав людини у справі Муйсель проти Франції (Mouisel v. France ) від 14.11.2001 року, заява № 67263/01, ECHR 2002, IX) .

Таким чином, з метою ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення та захисту прав людини й її основоположних свобод, дотримуючись засад справедливого судочинства, прав людини і основоположних свободи, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 з незалежних від нього обставин не зможе виконати обов`язок, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, відтак суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_5 слід звільнити від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, якщо він протягом визначеного іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладений на нього обов`язок, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, з урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_5 не має постійного місця роботи та не має постійного місця навчання.

Вислухавши думку прокурора щодо наведеного, думку обвинуваченого та його захисника щодо можливості затвердження угоди, що розглядається, які не заперечували проти затвердження угоди про визнання винуватості, суд переконався, що угода може бути затверджена, що можливо ухвалити вирок, яким затвердити угоду та призначити узгоджену сторонами міру покарання.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України (а. п. 2, 6, 7, 12, 13, 14, 34-37, 39-58) .

Крім того, суд вважає за можливе взяти до уваги наступне.

Із змісту п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України вбачається, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Дана стаття встановлює перелік витрат, які входять до складу процесуальних витрат. Процесуальними витратами є витрати, які здійснюють учасники кримінального провадження (п. 25 ч. 1 ст. 3 КПК України) у зв`язку з їх участю у кримінальному провадженні. Перелік витрат, який міститься в ст. 118 КПК України, є вичерпним. Інші види витрат не належать до складу процесуальних і відповідно не підлягають компенсації (ст. 124 КПК України) .

Згідно ст. 119 КПК України суд, враховуючи майновий стан особи (обвинуваченого, потерпілого) , за власною ініціативою або за її клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк. Якщо оплату процесуальних витрат відстрочено або розстрочено до ухвалення судового рішення, витрати розподіляються відповідно до судового рішення. У разі зменшення розміру належних до оплати процесуальних витрат чи звільнення від їх оплати повністю або частково відповідні витрати компенсуються за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо розподілу і порядку сплати процесуальних витрат вирішується у вироку суду або ухвалою (ч. 1 ст. 126 КПК України) відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України Про реалізацію окремих положень КПК України № 1104 від 19.11.2012 року. Разом з тим, за наявності обставин, зазначених в ч. 1 ст. 119 КПК України, суд за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого чи потерпілого має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк. Ця ухвала суду може стосуватися виключно витрат, зазначених в ст. 118 КПК України. Поняття майнового стану, вживане в ч. 1 ст. 119 КПК України, в контексті вирішення питання про зменшення розміру процесуальних витрат або звільнення від їх оплати, відстрочення та розстрочення процесуальних витрат слід тлумачити максимально широко, враховуючи, зокрема, наявність у відповідної особи на утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку, інших непрацездатних родичів чи членів сім`ї, інвалідність особи, розмір пенсії по інвалідності, похилий вік самого обвинуваченого тощо. Також суд при вирішенні питань, зазначених в ст. 119 КПК України, має зважити на сукупний дохід сім`ї, кількість працюючих в ній тощо.

У відповідності до ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

Отже, згідно ч. 1 ст. 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат за допомогою вироку суду або ухвали. Зважаючи на зміст ст. ст. 119, 126 КПК України, можливо дійти висновку про те, що вирішення питань щодо процесуальних витрат може здійснюватися як шляхом постановлення ухвали, якою закінчується кримінальне провадження (наприклад, ухвала щодо застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх, які не досягли віку кримінальної відповідальності) , так і в ухвалі, яка виноситься в ході судового розгляду (зокрема, при вирішенні питання про зменшення розміру належних до оплати процесуальних витрат чи звільнення від їх оплати повністю або частково, чи відстрочення або розстрочення сплати процесуальних витрат на визначений строк, в тому числі до ухвалення судового рішення (ст. 119 КПК України) ) . При цьому суд має чітко і конкретно визначити, на кого покладаються ці витрати, в якому розмірі і які саме витрати, порядок їх сплати (якщо їх було відстрочено чи розстрочено) . Якщо ці питання вирішуються під час ухвалення вироку, вони повинні бути викладені в його резолютивній частині (ст. 374 КПК України) .

Із змісту абз. 6 п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України вбачається, що у резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема, рішення щодо процесуальних витрат.

Таким чином, враховуючи вкрай скрутний майновий стан обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає за доцільне звільнити його від оплати процесуальних витрат повністю, а відповідні витрати, а саме: документально підтверджені процесуальні витрати у справі на залучення експерта, згідно довідці № 19/119/6-3/263е від 21.12.2019 року, пов`язані з проведенням судової балістичної експертизи в сумі 1727,11 грн. , слід компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (а. п. 2, 7, 13, 14, 34, 38) .

Крім того, суд бере до уваги ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.10.2019 року у справі № 592/16587/19, провадження № 1-кс/592/9542/19, якою клопотання слідчого Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_11 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0003169, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.10.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 128, ч. 1 ст. 263 КК України, було задоволено. Було ухвалено накласти арешт на майно: - гільза з металевими кульками всередині з написом Буран Тако , № 1, 16/70, 31Т з маркуванням 16 та використана гільза з написом Буран Тако , № 1, 16/70, 31Т; - предмет зовні схожий на обріз одноствольної рушниці з маркуванням НОМЕР_2 , 1963, 16; - наволочка з подушкою з речовиною бурого кольору схожою на кров; - штани сірого кольору, кофта чорного кольору з смужками білого кольору, належні ОСОБА_12 ; - змив та контрольний змив з переднього краю ствола предмета зовні схожого на обріз одноствольної рушниці; - змив та контрольний змив з правої та лівої руки ОСОБА_12 ; - ковдра з речовиною бурого кольору схожою на кров, з наскрізним отвором. Ухвала набрала законної сили 26.11.2019 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/85257719) (а. п. 6, 12, 15, 19, 143-145) .

Отже, суд дійшов висновку про те, що арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.10.2019 року у справі № 592/16587/19, провадження № 1-кс/592/9542/19, слід скасувати, що у повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ч. 4 ст. 174 КПК України.

При ухваленні даного вироку судом була взята до уваги постанова Верховного Суду України від 04.07.2011 року у справі № 5-12к11 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/16938317) .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 314, 468, 469, 471, 473-476 КПК України; ст. ст. 12, 53, 66, 75, 76, 263 КК України, -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30.12.2019 року між прокурором Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 за участю адвоката ОСОБА_10 .

Визнати ОСОБА_5 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, якщо він протягом визначеного іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладений на нього обов`язок, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речові докази по справі, а саме: 1) обріз одноствольної мисливської рушниці моделі ИЖ-К 16 калібру, який знаходиться в прозорому поліетиленовому пакеті, обв`язаному полімерною пломбою № 7645444, гільзи запаковані в пакет № 2121755, конверт з протяжкою з каналу ствола зброї, конверт з каналу ствола зброї; 2) жіночий джемпер із штучного трикотажу чорного кольору з рельєфною поверхнею у виді повздовжних смуг та поперечних смуг білого кольору, що належить ОСОБА_12 , який знаходиться в паперовому пакеті; 3) жіночі спортивні штани сірого кольору, що належать ОСОБА_12 , які знаходяться в паперовому пакеті; 4) наволочка з бавовняної тканини з подушки, яка була вилучена в ході огляду міста події від 24.10.2019 року за адресою: АДРЕСА_2 , яка знаходиться в паперовому пакеті; 5) виріз з ковдри та виріз з бавовняної тканини, які були вилучені в ході огляду міста події від 24.10.2019 року за адресою: АДРЕСА_2 , які знаходяться в паперовому пакеті; 6) змив речовини зі ствола (пакет № 6) , запакований до спецпакету № 2822102; 7) змив з рук (пакет № 7) , запакований до спецпакету № 2822098; 8) один патрон 16 калібру, одна стріляна гільза та упаковка, в якій надійшли об`єкти; 9) пневматична пружинно-поршнева гвинтівка SNOWPEAK LB 600, калібру 4,5 мм № НОМЕР_3 ; 10) зразки крові та слини ОСОБА_5 , які знаходяться в паперовому пакеті обласного комунального закладу Сумське обласне бюро судово-медичної експертизи ; 11) змиви з предмету зовні схожого на обріз рушниці об`єкт № 1, об`єкт № 2 (частина матеріалу) , які знаходяться в паперовому пакеті, що знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Сумського ВП ГУНП в Сумській області за адресою: м. Суми, вул. Першотравнева, буд. 21, знищити.

Звільнити ОСОБА_5 від оплати процесуальних витрат повністю, а відповідні витрати, а саме: документально підтверджені процесуальні витрати у справі на залучення експерта, згідно довідці № 19/119/6-3/263е від 21.12.2019 року, пов`язані з проведенням судової балістичної експертизи в сумі 1727,11 грн. , компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.10.2019 року у справі № 592/16587/19, провадження № 1-кс/592/9542/19, скасувати.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив вирок.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1