Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

15 червня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ Маневицька ВК № 42, Волинським апеляційним судом та Володимир-Волинським міським судом Волинської області кримінальне провадження № 0000644 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше неодноразово судимого, востаннє - вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 серпня 2015 року за ч.2 ст. 186, ст. 71 КК України на п`ять років і шість місяців позбавлення волі, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29 грудня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, та призначено покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України три роки і шість місяців позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК України чотири роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання чотири роки позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироку законної сили залишено попередній тримання під вартою. Прийнято рішення рахувати строк відбуття покарання ОСОБА_5 з 29 грудня 2020 року, зарахувавши в строк відбування покарання строк тримання під вартою з 12 листопада 2020 року по 29 грудня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі та постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 653,80 грн процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 21 жовтня 2020 року близько 05.30 год. знаходячись в м. Володимир-Волинський Волинської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом розбиття вікна, незаконно проник у житловий будинок АДРЕСА_2 , звідки повторно таємно викрав Wi-Fi роутер марки Tenda моделі D301 вартістю 300 грн, абонентський термінал для мережі марки ONU моделі Picotel PU-E710 вартістю 281,33 грн, 35 кг волоських горіхів, загальною вартістю 700 грн, та металеву праску вартістю 100 грн, заподіявши ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1381,33 грн.

01 листопада 2020 року біля 02.00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , повторно відкрито викрав з кишені ОСОБА_9 мобільний телефон марки Xiaomi Redmi 8T серійний номер НОМЕР_1 вартістю 3699,67 грн.

У поданій апеляційній скарзі із внесеними доповненнями ОСОБА_5 , не заперечуючи доведеності своєї вини у вчинених злочинах та правильності кваліфікації дій, покликаючись на виправлення, не пов`язане із карою, вказує, що судом не взято до уваги характеризуючі дані його особи та залишено поза увагою ряд обставин, що пом`якшують покарання, в тому числі, щире каяття, активне сприяння в розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди та думку потерпілих, які просили не позбавляти його волі, а також безпідставно враховано його кримінальне минуле. Вважає призначене покарання надто суворим і просить його пом`якшити, застосувавши ст. 75 КК України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_5 у вчинених злочинах та правильності кваліфікації його дій, доводить, що судом, на її думку, призначено надто суворе покарання без врахування ряду помякшуючих покарання обставин щирого розкаяння, активного сприяння в розкриттю злочинів, повного відшкодування заподіяної потерпілим шкоди, з приводу чого останні не мають будь-яких претензій до обвинуваченого, у звязку з чим просить вирок в частині призначення покарання ОСОБА_5 змінити та застосувати до обвинуваченого положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком в два роки.

Потерпіла ОСОБА_10 в апеляційній скарзі, не погоджуючись із вироком суду в частині призначення ОСОБА_5 покарання, вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою її прохання не позбавляти ОСОБА_5 волі, який повернув їй викрадений телефон.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

До початку апеляційного розгляду клопотань учасниками провадження не заявлено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданих апеляційних скарг, доводи прокурора щодо залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого, захисника-адвоката ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 не підлягають задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не заперечується в апеляційних скаргах і не оспорюється сторонами провадження.

Твердження захисника-адвоката ОСОБА_7 та самого обвинуваченого про призначення ОСОБА_5 надто суворого покарання не є переконливими, оскільки термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При обранні покарання обвинуваченому суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких судам, з врахуванням ступеня тяжкості злочину, даних про особу ( поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання), його минуле ( зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї ( наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку, матеріальний стан) належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, і тим, які активно сприяли розкриттю злочину, тощо.
Зокрема, врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 злочинів, які, згідно ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, особу винного, який раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, в тому числі, і тяжких ( ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України), ряд обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння в розкриттю злочинів, на які покликаються і апелянти в апеляційних скаргах, часткове добровільне відшкодування завданої шкоди, про що наголошує обвинувачений в суді апеляційної інстанції, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і призначив ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання, максимально наближене до мінімальної межі, та мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, яке, з врахуванням системності вчинення ним злочинів проти власності, не можна вважати надто суворим.

Доводи щодо звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком, відповідно до положень ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу, оскільки при апеляційному розгляді встановлено, що стосовно ОСОБА_5 судом вже застосовувалися положення ст.75 КК України, однак в період іспитового строку, встановленого судом. він скоїв новий умисний злочин грабіж, за який реально відбував покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі, звільнившись за відбуттям покарання 23.08.2019 року.

Враховуючи, що грабіж та крадіжку майна потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_9 . ОСОБА_5 вчинив після спливу незначного проміжку часу від моменту звільнення з місць позбавлення волі, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, правомірно дійшов висновку про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень, зважаючи на їх системність з боку обвинуваченого.

Переконливих доводів на користь твердження про невідповідність покарання, призначеного ОСОБА_5 , тяжкості вчинених ним злочинів та даним про його особу, а також інших пом`якшуючих обставин, які слугували б підставою для застосування ст. 75 КК України, захисником і обвинуваченим в апеляційних скаргах не наведено і при апеляційному розгляді не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим і підстав для його скасування чи зміни не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 29 грудня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника-адвоката ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена засудженим в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з моменту проголошення повного тексту ухвали.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3