Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/266/2021 Справа № 641/4142/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова,
громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого,
не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 , не судимого у відповідності до ст. 89 КК України,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

13.05.2020 року в період часу з 00 год. 20 хв. до 02 год. 13 хв., більш точного часу у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 перебуваючи біля гаражного комплексу, розташованого біля будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, підійшов до гаража (сараю) № НОМЕР_1 , та заліз на його дах та шляхом пошкодження покриття, зробив наскрізний отвір в даху. Після чого, ОСОБА_4 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, через отвір в даху гаража проник до його приміщення, де будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає виявив належне ОСОБА_6 майно, а саме: велосипед марки «Ocean ImpulseFX-300», вартістю 2083,00 грн. та запасними частини до вантажного автомобілю марки «Камаз», які не представляють матеріальної цінності для потерпілої, та через зроблений раніше отвір викинув їх назовні, тим самим намагаючись їх викрасти.
В подальшому, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, ОСОБА_4 покинув приміщення гаража, тим самим виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак довести свій злочинний намір до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений місцевим жителем.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчинені злочину визнав повністю, у скоєному розкаявся, та пояснив, що 13.05.2020 року в нічний період часу, він перебуваючи біля гаражного комплексу, який розташований біля будинку АДРЕСА_2 , підійшов до гаража, та забравшись на його дах, пошкодив покриття та проник всередину. Після чого, він намагався викрасти велосипед та запчастини до вантажного автомобілю, однак не довів свої наміри до кінця, оскільки його зупинив незнайомий йому чоловік.
Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального проступку, добровільності та істинності його позиції.
Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що в 13.05.2020 року близько 01 год. її розбудив сусід та повідомив, що її гараж намагалися пограбувати. Сусід затримав чоловіка, який вдерся до гаражу та намагався викрасти належні їй речі та викликав поліцію. Після чого вона побачила належний їй велосипед на вулиці, та інші речі, які раніше зберігалися в гаражі, що були упаковані в мішки і знаходилися поруч з гаражем, та побачила, що дах її гаражу було розібрано.
В подальшому потерпіла ОСОБА_6 до судового засідання не з`являлась, надала до суду заяву про розгляд кримінального провадження за її відсутності, при ухваленні вироку суду покладалася на розсуд суду.
Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому кримінального проступку, його показання повністю відповідають фактичним обставинам справи, наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України обвинуваченому та іншим учасникам судового розгляду були роз`яснені та вони вважали недоцільним дослідження доказів щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, при цьому у суду нема сумнівів у добровільності їх позиції, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку повністю доведена та його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 15, ч. 3 ст.185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаний з проникненням у сховище.
Згідно класифікації, передбаченої ст.12 КК України, ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, повністю визнав себе винним та щиро розкаявся у вчиненому, що відповідно до ст.66 КК України визнається судом обставиною, що пом`якшує покарання.

Відповідно до ч.2 ст.67 КК України обставин, що обтяжує покарання судом не встановлено.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання, не одружений, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, не судимий в силу положень ст. 89 КК України.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставину, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Слобідським районним відділом ДУ «Центр пробації» в Харківській області до суду було надано досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно якої беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, у тому числі окремих осіб. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливо за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, а саме обов`язкова участь у тренінгах, заходах, що проводяться благодійними організаціями або уповноваженим органом з питань пробації. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язку відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Також при призначенні покарання суд враховує приписи ч. 3 ст. 68 КК України, відповідно до яких за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність обставини що пом`якшує покарання, вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, думку прокурора, який вважав за доцільне призначення покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та 6 місяців із застосуванням ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання строком на 2 роки, і покласти обов`язки відповідно до ст. 76 КК України, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, призначити покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, та із застосуванням ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання строком на 2 роки та покласти обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Питання про процесуальні витрати суд вирішує відповідно до ст. 122, 124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку, суд стягує на користь держави документально підтверджені витрати про притягненню експерта. Згідно довідки від 25.05.2020 року про витрати на проведення експертизи № 6/1229СЕ-20 становлять 653,80 грн., які повинні бути стягнуті з ОСОБА_4 на користь держави.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, з іспитовим строком 2 (два) роки.
У відповідності до ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем свого проживання;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем свого проживання про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у сумі 653 (шістсот п`ятдесят три) грн. 80 коп.
Скасувати арешт накладений ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.05.2020 року на тимчасово вилучене майно, а саме: велосипед «OCEAN IMPULSE FX300», паливний насос високого тиску №8АЛ-4, корпус паливного фільтру «ММЗ АЛ 025-А1К45, дві металеві гальмівні колодки, стакан паливного фільтру, первинний вал коробки передач, вторинний вал коробки передач, розгрузочний клапан, середня частина енергоакумулятору, паливний насос високого тиску № 3А4.
Речові докази: велосипед «OCEAN IMPULSE FX300», паливний насос високого тиску №8АЛ-4, корпус паливного фільтру «ММЗ АЛ 025-А1К45, дві металеві гальмівні колодки, стакан паливного фільтру, первинний вал коробки передач, вторинний вал коробки переда, розгрузочний клапан, середню частину енергоакумулятору, паливний насос високого тиску № 3А4, які були передані на зберігання до камери зберігання речових доказів у Слобідському ВП ГУНП в Харківській області згідно квитанції № 01152 від 29.05.2020 року - повернути потерпілій ОСОБА_6 після набрання вироком законної сили.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст.349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку вручається прокурору та обвинуваченому.
Інші учасники мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя - ОСОБА_1