Справа № 345/2127/21
Провадження № 11-сс/4808/143/21
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Калуської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2021 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що вважає рішення слідчого судді необґрунтованим внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Посилається на встановлені органом досудового розслідування обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 . Вказує, що цей злочин є особливо тяжким. Зазначає, що підставами вважати, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування є те, що він після вчинення злочину покинув с. Студінку Калуського району, в якому він проживає, та переховувався в. м. Калуш, де був затриманий, тому, усвідомлюючи неминучість покарання та для уникнення кримінальної відповідальності, у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний може виїхати за межі Калуського району чи за межі області. Підставами вважати, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілого, свідків є те, що під час вчинення злочину він вже застосував насильство, що є небезпечним в момент заподіяння, щодо потерпілої ОСОБА_9 , а також те, що з потерпілими та свідками він проживає в одному населеному пункті, добре з ними знайомий та йому відоме місце їхнього проживання. Стверджує, що висновок слідчого судді про те, що не доведено існування ризиків щодо того, що підозрюваний, перебуваючи на волі, буде незаконно впливати на свідків, оскільки на даному етапі досудового розслідування свідки допитані, допитаний і потерпілий, не відповідають дійсності, так як є необхідність додаткового допиту потерпілої ОСОБА_9 , оскільки вона була допитувалась в лікувальному закладі і не стосовно всіх обставин, які на той час не були відомі органу досудового розслідування, окрім того з нею необхідно провести слідчий експеримент. Також, що слідчий суддя не взяв до уваги той факт, що досудове слідство не завершено, не встановлено повне коло можливих свідків, а визначення саме такого запобіжного заходу не дасть можливість підозрюваному спілкуватись зі свідками та впливати на них. Зауважує, що при застосуванні домашнього арешту не встановлено підозрюваному такого обов`язку як утримання від спілкування з потерпілою та свідками у кримінальному провадженні. Посилається на те, що ухвалою Жидачівського районного суду від 08 липня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним за ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання 1 рік позбавлення волі та звільнено від відбування призначеного покарання, застосовано примусові заходи виховного характеру, передано на виховання матері до повноліття. При цьому, на розгляді Жидачівського районного та Стрийського міськрайонного судів знаходяться обвинувальні акти щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України. Підсумовує, що домашній арешт не здатний забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та запобігти наявним ризикам, а тому необхідно визначити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосовано щодо нього запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк 60 днів, заборонено йому цілодобово залишати житло по місцю його проживання та зобов`язано прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора чи слідчого, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон. Строк дії ухвали 22 липня 2021 року включно.

Слідчий суддя мотивував прийняте рішення тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень (розбої), яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів особливо тяжких. Взяв до уваги існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, про те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення, яким вважає можливо запобігти шляхом заборони залишати житло та покладенням відповідного контролю на органи внутрішніх справ за місцем його проживання. Вказав, що належними доказами не доведено існування ризику щодо того, що підозрюваний, перебуваючи на волі, буде незаконно впливати на свідків, оскільки на даному етапі досудового розслідування свідки допитані, допитаний і потерпілий. Крім того в судовому засіданні не доведено обставин, викладених у п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України. Вважає, що слідчий та прокурор належним чином не довели неможливість застосування до підозрюваного, зважаючи на дані про його особу, його вік, більш м`якого запобіжного заходу, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою невмотивовано жорстким. Враховував особисті обставини життя підозрюваного, а саме вік, те, що він виховувався напівсиротою, його соціальні зв`язки, позитивну характеристику по місцю проживання, те, що на «Д» обліку у психіатра та нарколога не числиться, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання, не працює. Враховуючи ці обставини, оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, з метою забезпечення належного проведення досудового розслідування, явки даної особи для надання показань дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання про застосовування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та вважає за необхідне застосувати відносно останнього запобіжний захід у виді домашнього арешту, шляхом заборони підозрюваному цілодобово залишати своє житло. Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного, може забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та унеможливить вчинення нових злочинів.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав апеляційну скаргу, наголошував на наявності всіх підстав для застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали клопотання, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Прокурор в апеляційній скарзі не погоджується з видом запобіжного заходу, який застосований відносно ОСОБА_7 , - домашнім арештом, вказує на підстави для застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про доцільність застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді домашнього арешту, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

За приписами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

В суді першої інстанції долученими до клопотання копіями доказів підтверджено обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, - у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень (розбої), за обставин викладених у повідомленні про підозру (а.п. 33-34).

Також, сукупність відомостей, які містяться в клопотанні та долучених до нього доказах дали підстави слідчому судді дійти висновку, що в даному випадку мають місце ризики здійснити підозрюваним дії, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, - переховуватися від органів досудового розслідування , вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками слідчого судді про недоведеність існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, - незаконно впливати на потерпілого, свідків, з огляду на ті об?єктивні дані, які відображені у матеріалах провадження.

Слідчий суддя врахував те, що ОСОБА_7 неповнолітній, виховувався напівсиротою, його соціальні зв`язки, позитивну характеристику по місцю проживання, те, що на «Д» обліку у психіатра та нарколога не числиться, відомості щодо притягнення до кримінальної відповідальності, те, що має постійне місце проживання, не працює.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 492 КПК України затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, які згідно з ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, у санкції передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Із змісту ухвали слідчого судді вбачається, що сторона обвинувачення не навела переконливих доводів того, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 буде недостатнім та не забезпечить запобігання відповідним ризикам.
Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в повній мірі взяв до уваги відомості, що були в матеріалах клопотання відносно особи підозрюваного, та правильно оцінюючи їх, також в сукупності з іншими доказами, які підтверджували заявлені слідчим ризики, зробив висновок по вирішенню клопотання.

Під час апеляційного розгляду прокурором не наведено таких обставин, які можуть вказувати на те, що підозрюваний порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки, а також, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту є недостатнім та не забезпечить запобігання відповідним ризикам.
На думку суду апеляційної інстанції, за встановлених під час розгляду клопотання слідчого обставин слідчий суддя правильно дійшов висновку, що підозрюваний ОСОБА_7 не порушуватиме покладених на нього процесуальних обов`язків у разі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово.

З огляду на необхідність обрання запобіжного заходу, обумовленого підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 187 КК України, його обставини, наявні ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, недоведення стороною обвинувачення того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти цим ризикам, інші обставини, які враховуються згідно з ст. 178 КПК України, слідчий суддя мав всі підстави для висновку про необхідність застосування запобіжного заходу саме у вигляді домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків.

Також, суд апеляційної інстанції вважає, що непокладення слідчим суддею на підозрюваного обов`язку утримання від спілкування з потерпілою та свідками не вплине на формування доказів у кримінальному провадженні.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу.

Твердження прокурора про те, що підозрюваний ОСОБА_7 порушив покладені на нього оскарженою ухвалою обов`язки, не є підставою для її скасування, в такому випадку сторона обвинувачення може звернутися до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції не вбачає на даний час підстав для обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що не перешкоджає у подальшому прийняття такого рішення в порядку передбаченому КПК України.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 12, 131-132, 176-178, 181, 183, 194, 376, 404, 407, 419, 422, 492 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Калуської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2021 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в кримінальному провадженні № 0000115 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4