Провадження 1-кс/756/1892/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року м. Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали клопотання старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001721 від 29.07.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,

УСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 02.08.2021 звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва з клопотанням, погодженим з прокурором, в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001721 від 29.07.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, про накладення арешту на майно, вилучене 29.07.2021 під час особистого обшуку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 ; технічний паспорт на автомобіль ЗАЗ 110307, номерний знак НОМЕР_1 ; карту клієнта «Нова Пошта»; 2 квитанції від 29.07.2021; аркуш паперу з рукописним текстом; 5 банківських карток шляхом заборони користування, розпоряджання та відчуження будь-кому і будь-яким чином зазначеними речовими доказами.

Клопотання мотивоване тим, що 29.07.2021 приблизно о 03 год. 40 хв., невстановлена особа, шляхом приведення в дію за допомогою годинникового механізму, саморобного вибухового пристрою малої потужності на основі піротехнічних виробів цивільного призначення, умисно пошкодила майно ТОВ «Нова Пошта», яке знаходиться в приміщенні ТРЦ «ДрімТаун», розташованого за адресою: м. Київ пр. Оболонський,1-Б.

29.07.2021 за підозрою у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України у порядку ст.208 КПК України був затриманий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29.07.2021 під час проведення особистого обшуку ОСОБА_6 , який проводився у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено: посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 ; технічний паспорт на автомобіль ЗАЗ 110307, номерний знак НОМЕР_1 ; карта клієнта «Нова Пошта»; 2 квитанції від 29.07.2021; аркуш паперу з рукописним текстом; 5 банківських карток; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 .

30.07.2021 постановою старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 вищезазначене майно визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженню.

З урахуванням наведеного, слідчий просить накласти арешт на вищевказане майно з метою запобігання знищенню, втраті або пошкодженню речового доказу.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала у повному обсязі. Зазначила, що вказані речі були вилучені під час проведення особистого обшуку ОСОБА_6 , є речовими доказами у кримінальному провадженні, накладення арешту, зокрема, на посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 та технічний паспорт на автомобіль ЗАЗ 110307, номерний знак НОМЕР_1 , необхідне з метою доведення факту того, що вказаний автомобіль належить ОСОБА_6 , оскільки у цьому автомобілі під час огляду був знайдений мобільний телефон, на який переадресовувалися телефонні дзвінки з номерів телефонів, зазначених у накладних на «Новій пошті», що, у свою чергу, підтверджує причетність ОСОБА_6 до вказаного кримінального правопорушення.

Слідчий у судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання в частині накладення арешту на посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 та технічного паспорту на автомобіль ЗАЗ 110307, номерний знак НОМЕР_1 , обґрунтовуючи це тим, що стороною обвинувачення не доведено, яким чином вказані документи стосуються кримінального провадження, оскільки вказані документи не відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України. В іншій частині клопотання не заперечував у його задоволенні.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні погодився з думкою захисника.

Слідчий суддя, вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001721 від 29.07.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

29.07.2021 під час проведення особистого обшуку ОСОБА_6 , який проводився у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено: посвідчення водія на ОСОБА_6 ; технічний паспорт на автомобіль ЗАЗ 110307, номерний знак НОМЕР_1 ; карта клієнта «Нова Пошта»; 2 квитанції від 29.07.2021; аркуш паперу з рукописним текстом; 5 банківських карток; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 .

Постановою старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 від 30.07.2021 вищезазначене майно визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженню.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до вимог ч.7 ст. 237 КПК України вилучені речі та документи, які не відносяться до предметів, вилучених законом із обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. 2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч.1 ст.100 КПК України речові докази, які були вилучені стороною кримінального провадження, повинні бути як найшвидше повернуті володільцю, крім випадків, передбачених ст.170-174 КПК України, тобто до накладення на нього арешту в судовому порядку.

У відповідності до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.2 ст.173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння,що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого,третіх осіб.

Враховуючи, що карта клієнта «Нова Пошта»; 2 (дві) квитанції від 29.07.2021; аркуш паперу з рукописним текстом; 5 (п`ять) банківських карток, вилучені 29.07.2021 під час особистого обшуку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є тимчасово вилученим майном, має по кримінальному провадженню значення речових доказів, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з метою забезпечення збереження речового доказу, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність часткового задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, шляхом забороникористування, розпоряджання та відчуження.

Разом з тим, стороною обвинувачення не надано суду доказів на підтвердження необхідності накладення арешту на вилучені під час обшуку у ОСОБА_6 посвідчення водія на його ім`я та технічного паспорту на автомобіль ЗАЗ НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 , оскільки, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення та його правової кваліфікації, не доведено, що вказані документи необхідні для проведення експертного дослідження або вони отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом, знаряддям його вчинення, чи будь-яким іншим чином відповідають іншим критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З тексту постанови слідчого від 30.07.2021 про визнання вказаних речей речовими доказами у кримінальному провадженні вбачається формальне посилання на те, що вказані речі можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Конкретні визначені ст. 98 КПК України критерії належності вказаних речей до речових доказів в постанові слідчого не визначені. Також не визначені конкретні критерії, передбачені п.п.1-4 ч.2 ст. 167 КПК України.

Як вже зазначалося вище, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання слідчого у частині накладення арешту на посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 та технічного паспорту на автомобіль ЗАЗ 110307, номерний знак НОМЕР_1 , за недоведеності необхідності арешту вказаного тимчасово вилученого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001721 від 29.07.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене 29.07.2021 під час особистого обшуку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: карту клієнта «Нова Пошта»; 2 (дві) квитанції від 29.07.2021; аркуш паперу з рукописним текстом; 5 (п`ять) банківських карток, заборонивши користування, розпоряджання та відчуження вказаного майна.

У задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 06.08.2021 о 15 год. 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1