КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/434/2021 Головуючий у І-й інст.: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
Головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного матеріали кримінального провадження № 0007308 щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2020 року,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, визнано невинуватим та виправдано, оскільки не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він 08 серпня 2017 року о 10 год. в службовому кабінеті ОСОБА_10 на території адміністрації Національного музею народної архітектури та побуту України у с. Пирогов у Голосіївському районі міста Києва, на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних відносин, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , почав наносити їй удари правою рукою в область обличчя, тулуба та плечей, штовхаючи та тримаючи її за верхній одяг в області грудної клітини і не даючи їй покинути приміщення службового кабінету. Внаслідок завданих ударів ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, а саме: на передньо-зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині на фоні припухлості м`яких тканин синець овальної форми розмірами 9х8,5 см багрово-синього кольору, у верхній третині якого має місце садно подовженої форми переривчастого характеру (1,4х3,5 см) з підсохлою поверхнею рожево-червоного кольору розташоване нижче рівня оточуючих тканин, а також на боковій поверхні грудної клітки в проекції 4-ого міжребер`я по лівій задньо-паховій лінії на фоні продовженої форми багрово-синього кольору синця (1х3,5 см) аналогічних морфологічних властивостей садно (0,1х1,5 см).

Такі дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст. 125 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2020 року скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим за ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Просить дослідити усі матеріали судової справи № 752/22408/17, а також допитати ОСОБА_6 , потерпілу ОСОБА_10 та свідків у справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого та захисника, які проти неї заперечили, дослідивши докази у кримінальному провадженні, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Згідно вимог діючого законодавства, вирок суду повинен бути ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність доказів повинна бути достатньою та взаємозв`язаною для прийняття законного, обґрунтованого і вмотивованого судового рішення.
При вирішенні питання про винуватість обвинуваченої особи не можна виходити з припущень, повинні бути належні докази, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, коли усунені всі суперечності, що мали місце, і відсутні будь-які сумніви у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.
Виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченою особою кримінального правопорушення ухвалюється у тих випадках, коли факт кримінального правопорушення встановлено, але беззаперечно доведено, що обвинувачена особа його не вчиняла і сторона обвинувачення вичерпала можливість надати інші докази для усунення сумнівів, які виникли. Всі сумніви тлумачаться на користь обвинуваченої особи, тому в цьому випадку вона визнається невинуватою з огляду на принцип презумпції невинуватості в доказовому плані недоведеність вини означає доведеність невинуватості.
Частиною 1 ст. 125 КК України встановлюється кримінальна відповідальність за легке тілесне ушкодження, яке виявилося у порушенні анатомічної цілісності тканини або в порушенні нормального функціонування тканин чи органів тіла людини, але не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. За правилами ч.2 ст. 242 КПК України тяжкість та характер тілесних ушкоджень повинні встановлюватися експертом.
Виправдовуючи ОСОБА_6 , суд 1-ї інстанції вказав на недопустимість висновку №1476/е від 24.10.2017 за наслідками проведення судово-медичної експертизи, оскільки експерт ОСОБА_11 не провів жодних досліджень, не знайомився з матеріалами кримінального провадження, а переписав у свій висновок дані судово-медичного обстеження і тим самим порушив вимоги безпосередності.

Окрім того, експертом не були дотримані правила оформлення висновку експерта, оскільки в експертизі лише скорочено викладені дані з постанови слідчого та безпосередні висновки спеціаліста за наслідками огляду ОСОБА_10 . При цьому дослідна частина експертизи, яка повинна містити докладний опис процесу дослідження і всіх виявлених при цьому фактичних даних з вказівкою методів та методик, що застосовувались, а висновок про те, чи відносяться кулаки рук до тупих твердих предметів, експертом не зроблений.

Також суд визнав недопустимим протокол відтворення подій за наслідками проведеного слідчого експерименту 10.10.2017, оскільки ця слідча дія відбувалась на за місцем події, до того ж в самому протоколі немає опису результатів слідчого експерименту щодо розташування учасників події в кабінеті, послідовності їхніх рухів та дій, зокрема ОСОБА_6 і нанесених ним ударів, опис їх напрямку, механізму нанесення тощо, що свідчить про порушення правил складання протоколів та позбавило суд в подальшому перевірити встановлене, зокрема, розбіжності в показаннях свідка ОСОБА_12 , в судовому засіданні з даними вищевказаного протоколу.

Крім того, обвинувальний акт не містить посилань щодо визначення тяжкості тілесних ушкоджень, які були спричинені ОСОБА_10 , оскільки висновок експерта, на підставі якого ґрунтувалось обвинувачення щодо ступеню тяжкості тілесних ушкоджень визнаний недопустимим доказом. Отже, належного доказу щодо ступеню тяжкості виявлених у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень матеріали провадження не містять.

Колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції про те, що крім наданих стороною обвинувачення доказів, частина з яких визнана недопустимими, а частина такими, що не є достатніми та переконливими для визнання винуватості обвинуваченого, інших доказів, отриманих у визначений КПК України спосіб, які б доводили, що вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , (показання, речові докази, документи, висновки експертиз), стороною обвинувачення суду не надано.

Перевіривши висновки суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, вмотивованими, ретельно перевіреними та дослідженими в судовому засіданні.
Як показала потерпіла ОСОБА_10 в суді 1-ї та апеляційної інстанцій, вона 08.08.2017 близько 10 години перебувала на робочому місці разом зі свідком ОСОБА_12 , коли до її кабінету увірвався ОСОБА_6 , який на той час працював водієм у сусідньому відділі, та почав погрожувати завдати їй тілесні ушкодження, ображав, висловлювався на її адресу нецензурними словами, після чого наніс їй один удар правою рукою в обличчя нижню губу та ще один удар у грудну клітину, а потім удари рукою у її ліву руку в області плеча та передпліччя. Після цього ОСОБА_6 вибіг з її кабінету та деякий час притримував двері зовні у той час як вона намагалася їх відчинити, а коли той відпустив їх, вона натиснула на двері, вони відкрились і вона впала на ліву руку, внаслідок чого отримала перелом променевої кістки.

Свідок ОСОБА_12 в суді 1-ї інстанції показала, що в день подій зранку перебувала у кабінеті ОСОБА_10 , коли до нього увірвався ОСОБА_6 , який почав кричати та ображати ОСОБА_10 , яка просила його вийти з кабінету, на що той не реагував. Тоді ОСОБА_10 хотіла сама вийти з кабінету, але ОСОБА_6 не пустив її та вдарив правою рукою у підборіддя, від чого ОСОБА_10 похитнулася, а ОСОБА_6 вийшов на двір і почав тримати двері зачиненими зовні, на які ОСОБА_10 надавила, і коли ОСОБА_6 відпустив їх, то потерпіла впала. Бачила, як у ОСОБА_10 після цього була припухлою губа, а сама вона скаржилась на біль у руці.

Обвинувачений ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції показав, що у той день прийшов до кабінету ОСОБА_10 і почав з нею сваритися через образи його дружини з боку потерпілої. Між ними сталася штовханина. Свідок ОСОБА_12 сиділа до них спиною і не могла бачити подію повністю. Потерпіла почала його виштовхувати, на що він також штовхнув її і вийшов на вулицю, закривши за собою двері та притримуючи їх ногою, щоб вона не вийшла і не продовжила провокувати його на конфлікт. Потім він пішов, а потерпіла випала через відчинені двері, які штовхала зсередини, на клумбу, обкладену цеглинами, внаслідок чого отримала синці на плечі. Наголошує, що потерпілу не бив.

За даними висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи ОСОБА_13 від 08.08.2017 № 1310/ж, під час освідування ОСОБА_10 , виявлено на передньо-зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині на фоні припухлості м`яких тканин синець овальної форми розмірами 9х8,5 см, багрово-синього кольору, у верхній третині якого має місце садно подовженої форми переривчастого характеру (1,4х3,5 см) з підсохлою поверхнею рожево-червоного кольору, розташоване нижче рівня оточуючих тканин, а також на боковій поверхні грудної клітки в проекції 4-ого міжребер`я по лівій задньо-пахвій лінії на фоні продовженої форми багрово-синього кольору синця (1х3,5 см), аналогічних морфологічних властивостей садно (0,1х1,5 см). Також спеціаліст відмітив больові відчуття у ОСОБА_10 при пальпації на руках в ділянці променево-зап`ясткового суглобу (а.с. 155-156). Зазначено про те, що наявні у ОСОБА_10 тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, показання обвинуваченого, потерпілої та свідка узгоджуються між собою в частині підтвердження факту падіння ОСОБА_10 на клумбу внаслідок раптового відкриття дверей приміщення її кабінету, у зв`язку з чим остання могла отримати легкі тілесні ушкодження у виді синців лівої частини грудної клітини і плеча, а не від ударів ОСОБА_6 , як стверджується в апеляційній скарзі.
Визнання ОСОБА_6 винуватим за ч.1 ст.125 КК України на підставі лише показань свідка ОСОБА_12 під час слідчого експерименту не вбачається можливим, оскільки її показання стосовно місця завдання обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілій не узгоджуються з фактично отриманими тілесними ушкодженнями та відрізняються від її показань в суді 1-ї інстанції інстанції у цій частині, де вона говорила про 1 (один) удар в обличчя. Крім того, ОСОБА_12 на момент події перебувала у підпорядкуванні потерпілої, а тому могла під впливом останньої оговорити ОСОБА_6 .
При цьому, свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , яких прокурор просив допитати в судовому засіданні, не були очевидцями подій 07.08.2017, а отже не можуть свідчити щодо її обставин, у зв`язку з чим прокурор в суді апеляційної інстанції відмовився від їх допиту.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні поряд з іншим підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення.

Таким чином, надані суду докази не підтверджують винуватість ОСОБА_6 в умисному нанесенні потерпілій ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень, за що передбачена кримінальна відповідальність за ч.1 ст. 125 КК України.

Приписами ст. 62 Конституції України, винність особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України не доведена, і колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, як про те просить прокурор в апеляційній скарзі.

Сторони кримінального провадження надали усі можливі докази на підтвердження своїх доводів, які були досліджені судом належним чином, і в апеляційній скарзі про неповноту судового слідства не йдеться, а отже довід апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, є безпідставним.

За таких обставин, коли судом не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи ОСОБА_6 , і вичерпані усі можливості їх отримання, колегія суддів вважає встановлення судом відсутності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення правильним, що тягне за собою закриття кримінального провадження та відповідно ухвалення виправдувального вироку, що і було зроблено судом першої інстанції, рішення якого, як законне та обґрунтоване, має бути залишено без зміни, а апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні щодо його скасування без задоволення.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 30 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України без зміни.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді _______________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4