справа № 462/191/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2021 року
Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця Сумської області, Ямпільського району,
смт.Свеса, українця, громадянина України,
не працюючого, зеєстрованого за адресою
АДРЕСА_1 ,
раніше судимого: вироком Залізничного районного суду м.
Львова від 30.04.2020 року за ст. 186 ч.2 КК України до покарання
у вигляді 4 років і 3 місяців позбавлення волі.

за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 13.12.2017 року близько 21 год. 00 хв., знаходячись на вул. Марка Вовчка у м.Львові, під час конфлікту, який виник між ним та потерпілим ОСОБА_6 , наніс останньому удар в область обличчя. Після нанесення удару, ОСОБА_4 побачив у потерпілого мобільний телефон марки «Ксіомі Редмі S3», яким вирішив незаконно заволодіти. В подальшому, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення ОСОБА_4 відкрито заволодів мобільним телефоном та з місця події скрився. Своїми протиправними діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 4500 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.186 КК України.

Крім цього, ОСОБА_4 13.12.2017 близько 04 год. 00 хв. за попередньою змовою в групі осіб з особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи у барі, поруч із автовокзалом, що на АДРЕСА_2 , керуючись єдиним умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном, таємно викрав військовий рюкзак, світло-зеленого кольору, вартістю 400 грн., в якому знаходились військова куртка вартістю 600 гривень, особистий одяг потерпілого, загальною вартістю 1500 гривень, паспорт громадянина України та військовий квиток виданий на ім`я потерпілого, павербанк чорного кольору вартістю 500 гривень, зарядний пристрій вартістю 150 гривень, мобільний телефон марки «Meizu M3S», сірого кольору, IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 , вартість якого 2799 грн., в якому була вставлена сім карта мобільного оператора «Лайф», вартістюю 60 грн. та сім карта мобільного оператора «Київстар», вартістю 20 грн., мисливський ніж вартістю 650 гривень, 2 банківські картки «Приватбанк» і з яких в подальшому було знято гроші в сумі 1400 гривень.

Після вчинення даного злочину ОСОБА_4 разом із особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, з місця події втекли. Своїми протиправними діями потерпілому ОСОБА_7 завдано матеріальної шкоди на загальну суму 8079,00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою в групі осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186 КК України та ч.2 ст. 185 КК України визнав повністю. Зокрема, повністю погоджується з вартістю та кількістю викраденого майна, як зазначено у обвинувальних актах. Щиро кається, просить суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав не доцільним дослідження інших доказів по справі, обмежився допитом обвинуваченого.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, показаннями обвинуваченого, доказами, що характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, які йому інкриміновані, доведена повністю.

Виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дані кримінальні провадження, дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.186, ч.2 ст. 185 КК України є правильною, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж) та вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою в групі осіб .

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 р.) при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.3 вказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття та повне визнання вини.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_4 - відсутні.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, який притягався до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліках в психіатричному та наркологічному диспансерах та приходить до переконання, що виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції обвинуваченого від суспільства, з призначенням покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 186 КК України. При цьому слід застосувати ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки ОСОБА_4 30.04.2020 року засуджений Залізничним районним судом м. Львова на 4 роки 3 місяці позбавлення волі.

Запобіжний захід в даному провадженні не обирався.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід рахувати з 14.11.2018 року.

Долю речових доказів у справі слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-370, 371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання:

за ч. 1 ст. 186 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за даним вироком, більш суворим призначеним вироком Залізничного районного суду м. Львова від 30.04.2020 року у виді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі, зарахувавши відбуте покарання за попереднім вироком.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід рахувати з 14.11.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 684, 50 грн. витрат за проведення експертизи.

Речові докази: цифровий носій із 9-ма відеозаписами із камер відеоспостереження із кафе "Шаурма", що на пл. Двірцевій у м. Львові залишити при матеріалах справи, мобільний телефон марки «Meizu M3S», сірого кольору, IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 повернути потерпілому ОСОБА_7 ;

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1

Оригінал вироку