УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.04.2021 Справа №607/877/21

Провадження №1-кп/607/979/2021

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

заявника ОСОБА_15 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження №0000024 від 08 січня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 18 січня 2021 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000024 від 08 січня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 189 КК України, який, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, переданий головуючому судді на розгляд.

Під час підготовчого судового засідання захисники ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 подали клопотання, які підтримали обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , про направлення обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000024 від 08 січня 2020 року для визначення підсудності.

Захисник ОСОБА_12 у клопотанні вказує, що останнє за часом кримінальне правопорушення, у даному провадженні, вчинене на АЗС «WOG», що розташована на автодорозі Львів - Тернопіль (13 км + 36 м ліворуч села Підгірне Львівської області). Вказане село та зазначена ділянка автодороги відносяться до Львівської області.

Захисник ОСОБА_13 посилається на те, що потерпілими в даному кримінальному провадженні є ОСОБА_4 , якому, згідно обвинувального акту, в ході телефонної розмови було висунуто вимогу обвинуваченими щодо сплати грошових коштів за здійсненні рейси в Італійську Республіку. В цей час коли нібито обвинувачені телефонували потерпілому вони перебували на території Львівської області. Грошові кошти потерпілий передав в приміщені шиномонтажу, яке розташоване на об`їзній дорозі в місті Стрий Львівської області. Наступний раз грошові кошти потерпілий передавав поблизу мотелю «Катерина», що у місті Львові двічі на території АЗС «WOG», яка розташована на автодорозі Київ -Чоп 539км6350м на території Солонківської територіальної громади Львівської області, п`ять разів передав в приміщені шиномонтажу, яке розташоване на об`їзній дорозі в АДРЕСА_1 . Поблизу гіпермаркету «Ашан», розташованого по вулиці Стрийській, смт. Сокільники Пустомитівського району Львівської області. Тільки дві зустрічі потерпілого та обвинувачених згідно обвинувального акту відбулись в місті Тернопіль, однак ці епізоди не були останніми. Потерпілому ОСОБА_5 , згідно обвинувального акту, обвинувачений здійснив дзвінок, перебуваючи в момент дзвінка у місті Червоноград Львівської області та здійснив неправомірну вимогу для передачі грошових коштів за здійсненні рейси в Італійську Республіку. Зустрічі з ОСОБА_5 відбувались на території АЗС «WOG», що розташована на автодорозі Львів-Тернопіль (13км. + 136м. ліворуч села Підгірне Львівської області). Тільки одна зустріч відбулась у місті Тернопіль між обвинуваченими та потерпілим ОСОБА_5 , однак цей епізод також не був останнім. Щодо потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_8 - вони отримували нібито вимоги в телефонному режимі від обвинувачених, які перебували в м. Львові чи Львівській області (точнішого місця досудовим розслідуванням не встановлено), а потерпілий ОСОБА_7 отримав вимогу про передачу грошових коштів біля мотелю «Катерина», що знаходиться у місті Львові Пустомитівського району. Грошові кошти передавались виключно у Львівській області, а саме: в приміщені шиномонтажу, яке розташоване на об`їзній дорозі в місті Стрий Львівської області. Поблизу мотелю «Катерина», що у місті Львові, на території АЗС «WOG», яка розташована на автодорозі Київ -Чоп 539км6350м Солонківської територіальної громади Львівської області на території АЗС «WOG», що розташована на автодорозі Львів-Тернопіль (13км. + 136м. ліворуч села Підгірне Львівської області) та у місті Львові (точнішого місця досудовим розслідуванням не встановлено). Відносно потерпілого ОСОБА_16 , він отримав нібито вимогу в телефонному режимі від обвинувачених, які перебували в м. Львові чи Львівській області (точнішого місця досудовим розслідуванням не встановлено) та, зазвичай, грошові кошти передавав у місті Львові на автовокзалі по вул. Стрийській та на території АЗС «WOG», що розташована на автодорозі Львів-Тернопіль (13км. + 136м. ліворуч села Підгірне Львівської області). Отже, як вимога про передачу грошових коштів так і передача грошових коштів в даному кримінальному провадженні згідно обвинувального акту відбувалось виключно у місті Львові чи Львівській області. Затримання обвинувачених відбулось на території Львівської області. Якщо згідно твердження сторони обвинувачення, свою діяльність організована злочинна група припинила у зв`язку із затриманням учасників групи на місці вчинення кримінального правопорушення. В даному випадку останнім місцем вчиненням кримінального правопорушення, згідно обвинувального акту, є Львівська область, ліворуч села Підгірне.

Захисник ОСОБА_14 також покликається на те, що обвинуваченим інкримінують діяння, яке передбачене ст. 189 КК України - вимагання. При цьому, згідно обвинувального акту, вимоги до потерпілих про передачу коштів висловлювались в телефонному режимі (місце перебування обвинувачених не визначене), або під час особистих зустрічей в м. Львові. Кошти, згідно обвинувального акту, в більшості передавались в Львівській області, а саме в м. Стрий та в м. Львів. Встановити місце створення організованої групи - не можливо, однак всі учасники являються мешканцями Львівської області. Місцем вчинення остатнього кримінального правопорушення являється територія належна до Львівського району Львівської області.

Із наведених вище підстав захисники ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 просять обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000024 від 08 січня 2020 року направити в Тернопільський апеляційний суд для скерування до Касаційного кримінального суду Верховного Суду для визначення підсудності.

Прокурор вважає, що підстав для задоволення клопотання сторони захисту немає, оскільки останній за часом епізод у даному кримінальному провадженні вчинений на території Тернопільської області.

Потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали думку прокурора.

Суд, дослідивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000024, заслухавши доводи учасників цього провадження, прийшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу.

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 інкримінується, згідно обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000024, вчинення кількох кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України, які є однаковими за тяжкістю.

Отже, в даному випадку застосовується правило ч. 1 ст. 32 КПК України, щодо територіальної підсудності кримінального провадження за місцем вчинення останнього за часом кримінального правопорушення.

У постанові Пленуму ВСУ №10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» (п.8) вказано, що вимагання є закінченим злочином з моменту пред`явлення вимоги, поєднаної з погрозами, насильством, пошкодженням чи знищенням майна незалежно від досягнення поставленої винною особою мети.

Дослідивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000024, суд встановив, що інкриміновані ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст. 189 КК України (вимагання), вчинені ними щодо потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_16 .

Згідно обвинувального акта, потерпілому ОСОБА_6 вимога, поєднана з погрозами, насильством, пошкодженням чи знищенням майна поступила 11 травня 2018 року (аркуші о.а. 31, 56, 80); ОСОБА_7 24 червня 2018 року (аркуші о.а. 34, 58, 83); ОСОБА_4 18 січня 2019 року (аркуші о.а. 45, 69, 94); ОСОБА_8 23 січня 2019 року (аркуші о.а. 41, 66, 90); ОСОБА_16 18 лютого 2019 року (аркуші о.а. 38, 63, 87); ОСОБА_5 та повторна вимога ОСОБА_4 - 11 серпня 2020 року, а також 08 вересня 2020 року (аркуші о.а. 48, 49, 72-74, 97, 98).

Із зазначеного вбачається, що останні за часом епізоди інкримінованих правопорушень обвинуваченими були вчиненні 11 серпня 2020 року та 08 вересня 2020 року. Саме ці злочини, згідно обвинувального акта, були вчинені в м.Тернополі.

У зв`язку із наведеним, беручи до уваги, що юрисдикція Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області поширюється на територію м. Тернополя, підстав для направлення обвинувального акта для вирішення питання про зміну підсудності немає, а відтак, у задоволенні таких клопотань сторони захисту слід відмовити.

Крім цього, під час підготовчого судового засідання захисники ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 подали клопотання про повернення обвинувального акта прокурору.

Захисник ОСОБА_12 у клопотанні зазначив, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000024 не містить належних доказів, крім припущень, викладених у формі роздумів, на підтвердження вини ОСОБА_9 . Вказаний процесуальний документ містить ряд припущень, що стосуються суб`єктивної сторони, зокрема, про усвідомлення ОСОБА_9 намірів на вчинення кримінальних правопорушень у складі організованої групи як організатора, керівника групи та безпосереднього виконавця. Досудовим слідством не встановлено, що мали місце: попередня зорганізованість у стійке об`єднання для вчинення цього та іншого (інших) злочинів; існування єдиного плану з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи. Органом досудового слідства не розкрито об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушень, невірно зазначено місце та обставини вчинення правопорушення та конкретні обставини за яких його було вчинено, в обвинувальному акті не обґрунтовано посилання на належні та допустимі докази, наявність у ОСОБА_9 прямого умислу на вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 КК України, в матеріалах кримінального провадження відсутні ряд доказів, на які посилається захисник у своєму клопотанні. Зазначені обставини, на думку захисника ОСОБА_12 , свідчать про необхідність повернення обвинувального акта у даному кримінальному провадженні прокурору.

Захисник ОСОБА_13 у своєму клопотанні вказала, що в обвинувальному акті у кримінальному провадженні №0000024 не вказано громадянство потерпілого ОСОБА_6 ; зазначено, що потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 анкетні дані змінено, однак при виконанні вимог 290 КПК України, стороні захисту стало відомо, що також анкетні дані змінено і потерпілого ОСОБА_8 , отже в даному обвинувальному акті зазначено різна інформація відносно потерпілого ОСОБА_8 . В порушення вимог п. 8 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті двічі зазначено розмір витрат на залучення експерта, а саме: експертиза № 7-284/20 від 30 жовтень 2020 року становить 980,70 грн. Крім того, в обвинувальному акті вказані прізвище, ім`я, по батькові, робочі адреси та номери телефонів кожного з захисників, хоча, згідно статті 291 КПК України, жодних вимог щодо захисників в даній статті не має; в обвинувальному акті зазначено група слідчих та група прокурорів, в даному випадку обвинувальний акт містить постанови про створення групи слідчих та групи прокурорів. Враховуючи вище зазначене захисник вважає, що даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Захисник ОСОБА_14 подав клопотання, у якому просить повернути прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000024, оскільки у ньому не зазначено: час створення стійкої організованої злочинної групи; місце створення стійкої організованої злочинної групи; спосіб вчинення злочинів. В обвинувальному акті безпідставно зазначено: сімейний стан обвинуваченого; місце його роботи; інформацію щодо судимості.

Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтримали клопотання своїх захисників.

Прокурор заперечив щодо задоволення клопотань, просив призначити судовий розгляд, оскільки обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000024 відповідає вимогам КПК України.

Потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали думку прокурора.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000024, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

При цьому, суд може повернути обвинувальний акт прокурору виключно з підстав невідповідності форми чи змісту такого обвинувального акту положенням ст. 291 КПК України.

Відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складання та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Згідно із висновком, викладеним у постанові Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі 273/1053/17 (провадження № 51-8914км18), кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Питання про відповідність викладення матеріалу в обвинувальному акті, власне фактичних обставин справи, а також про узгодженість викладених фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, не може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин чи досліджувати обставини кримінального провадження або докази на їх підтвердження чи спростування.

Щодо тверджень сторони захисту про необхідність повернення обвинувального акта прокурору через зазначення у ньому відомостей, які не вказані у ст. 291 КПК України, варто вдатися до буквального тлумачення зазначеної норми, яка говорить про те, що обвинувальний акт має містити ряд відомостей, перерахованих у цій статті, проте у цій статті не вказано про заборону зазначення інших відомостей, в тому числі і щодо захисників чи слідчих або прокурорів, які здійснювали досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Отже, суд вважає, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 викладено фактичні обставини кримінальних правопорушень, які сторона обвинувачення вважає встановленими, зазначено правову кваліфікацію дій обвинувачених за ч.4 ст. 189 КК України та викладено формулювання обвинувачення.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що в клопотаннях захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не наведено такої невідповідності обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000024 вимогам КПК України, яка б перешкоджала призначенню його до судового розгляду. Також, такої невідповідності судом не встановлено під час підготовчого судового засідання, у зв`язку з чим, у задоволенні клопотань захисників про повернення обвинувального акта, у цьому кримінальному провадженні, прокурору слід відмовити.

Таким чином, суд, вислухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, вважає, що кримінальне провадження №0000024 від 08 січня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 189 КК України підсудне Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області, підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 4-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України немає, підстав для повернення обвинувального акту, відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України немає.

З урахуванням думки учасників підготовчого судового засідання, суд вважає можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, який здійснювати у відкритому судовому засіданні.

Під час підготовчого судового засідання адвокат ОСОБА_13 подала клопотання, у якому просить запобіжний захід стосовно ОСОБА_11 у вигляді застави у розмірі 630 600 (шістсот тридцять тисяч шістсот) гривень, внесеної ОСОБА_15 05 жовтня 2020 року змінити в частині суми застави, а саме зменшити обвинуваченому ОСОБА_11 розмір застави, достатній для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181600 гривень. Суму застави в розмірі 449 000 (чотириста сорок дев`ять тисяч) гривень повернути заставодавцю - ОСОБА_15 . Клопотання обґрунтовано тим, що 02 жовтня 2020 року ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_11 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк два місяці до 30 листопада 2020 року. Даною ухвалою, як альтернативу запобіжного заходу визначено заставу в розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 630 600 (шістсот тридцять тисяч шістсот) гривень.

05 жовтня 2020 року дружиною ОСОБА_11 відповідно до платіжного доручення № 0.0..1 було внесено заставу в розмірі 630 600 (шістсот тридцять тисяч шістсот) гривень. 06 жовтня 2020 року підозрюваний був звільнений з під варти. Захисник вважає, що на даний час відпала потреба в застосуванні саме такого запобіжного заходу, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, перестали існувати та відпала потреба в продовженні строку дії саме такого запобіжного заходу.

Щодо застави: в даний час заставодавцю необхідні кошти, оскільки в ОСОБА_15 є грошові зобов`язання перед іншими особами. А саме, остання позичила грошові кошти в розмірі 320 000 (Триста двадцять тисяч) гривень у ОСОБА_17 та згідно розписки про позику грошових коштів зобов`язувалась їх повернути до 03 грудня 2020 року. Станом на сьогоднішній день кошти не повернуто та не має інших заощаджень, щоб повернути їх. Крім того, захід у вигляді застави діє відносно ОСОБА_11 від 06 жовтня 2020 року і відомостей про порушення ним своїх обов`язків не має, оскільки обвинувачений жодного разу їх не порушував.

Також, значну затрату коштів сім`я ОСОБА_11 затрачає на його лікування. Адже, через незадовільний стан здоров`я потребує постійних обстежень, здачу аналізів, проходження терапії, реабілітації та вживання медикаментів, оскільки ОСОБА_11 хворіє на Гонартроз обох колінних суглобів 3 ступені, киста Бейкера, хронічний синовиїд, гіпертонічна хворобо 2 ступені ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз 2 ступені, остеохондроз, спондильоз і вертибральна міопатія з парепарезом порушення ходи.

На думку захисники достатнім запобіжним заходом для запобігання ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого буде застава в розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб що становить 181 600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) гривень.

Прокурор в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання захисника ОСОБА_13 та вважає, що застосований запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_11 повною мірою гарантує виконання ним покладених на нього обов`язків.

Суд, заслухавши думки учасників кримінального провадження, вважає, що у задоволенні клопотання захисника слід відмовити, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 5 ст. 182 КПК України).

Під час постановлення ухвали 02 жовтня 2020 року, слідчий суддя достатньою мірою врахував усі наявні у кримінальному провадженні ризики та обставини і застосовуючи відносно ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як альтернативу визначив заставу в межах розмірів, визначених ч. 5 ст. 182 КПК України, яка в подальшому була внесена.

На думку суду, визначений слідчим суддею розмір застави на даний час в достатній мірі гарантує виконання обвинуваченим ОСОБА_11 покладених на нього обов`язків та запобігає ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Боргові зобов`язання заставодавця не можуть бути єдиною та беззаперечною підставою для скасування чи зміни запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого, якому інкримінується вчинення особливо тяжких злочинів, пов`язаних з погрозами насильства.

Окрім цього, у підготовчому судовому засіданні до суду звернулася власник майна ОСОБА_15 із клопотанням про часткове скасування арешту з автомобіля Great Wall д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключів від замка запалювання даного автомобіля, та зберігання його на спеціальному майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів ГУНП в Тернопільській області, що накладений згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні №0000024. В обґрунтування своїх вимог вказує, що потреби у його подальшому арешті, в цій частині, немає, а у неї є необхідність користуватися цим транспортним засобом.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання та долучені додатки до нього, ознайомившись із матеріалами кримінального провадження №0000024, суд вважає, що клопотання ОСОБА_15 слід задовольнити, виходячи з таких міркувань.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Під час розгляду даного клопотання встановлено, що 09 жовтня 2020 року ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000024 та накладено арешт на транспортний засіб марки Great Wall д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_15 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від замка запалювання даного автомобіля, шляхом заборони на відчуження, користування та розпорядження даним автомобілем та дозволено зберігання його на спеціальному майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів ГУНП в Тернопільській області. Як вбачається із змісту даної ухвали, на вказаний автомобіль накладено арешт з метою забезпечення збереження його, як речового доказу у кримінальному провадженні та проведення слідчих дій.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотань про скасування арешту на майно в порядку ст. 174 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, суд повинен з`ясувати мету, правову підставу для накладення арешту на майно. Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом».

Зважаючи на обставини кримінального провадження та тривалості проведення досудового розслідування та судового провадження, що в свою чергу призводить до порушення права власника на користування автомобілем, із врахуванням завдання арешту майна запобігання відчуженню, пошкодженню чи знищенню речових доказів (транспортного засобу), і того, що такі ризики наявні, суд вважає, що потреба в застосуванні арешту майна в частині заборони користування таким транспортним засобом його власником та зберігання його на спеціальному майданчику відпала, а тому клопотання підлягають до задоволення і в цій частині слід скасувати арешт з автомобіля Great Wall д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_15 .

В частині заборони власнику розпоряджатися майном, захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту слід залишити без змін, таким чином обмеження права розпорядження (відчуження) цим майном буде співрозмірним завданню кримінального провадження.

Також, обвинувачений ОСОБА_11 , в підготовчому судовому засіданні, подав клопотання про передачу автомобіля марки «BMW» д.р.н. НОМЕР_3 на відповідальне зберігання. Дане клопотання обвинувачений мотивував тим, що ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2020 року накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль марки «BMW» д.р.н. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , який належить йому на праві власності, ключі від нього та технічний паспорт на вказаний транспортний засіб серії НОМЕР_5 , шляхом заборони користуватися, розпоряджатися та відчужувати. Вказаний автомобіль поміщений на арешт майданчик для зберігання транспортних засобів ГУНП в Тернопільській області. При цьому належні умови зберігання автомобіля створені не були. На даний час автомобіль перебуває на відкритому повітрі, без належного догляду та технічного обслуговування. Через це його лакофарбове покриття під впливом зовнішніх чинників піддається псуванню. Кузов автомобіля, його вузли та агрегати піддаються корозії, акумуляторна батарея без належного обслуговування втрачає свої властивості, також відбувається застій двигуна. В результаті викладеного його автомобіль значно втрачає в ціні і тим самим йому завдаються матеріальні збитки. Крім того, обвинувачений працює директором ПП «Мегаполісбудпроект», і його робота пов`язана з відрядженнями в межах області, для чого йому необхідний цей автомобіль для здійснення підприємницької діяльності та реалізації свого конституційного права на працю.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, вважає, що клопотання до задоволення не підлягає, оскільки на даний час суд знаходиться на стадії проведення підготовчого судового засідання, клопотання обвинуваченого ОСОБА_11 є передчасним, оскільки всі докази суд досліджує безпосередньо, а отже під час судового розгляду може виникнути необхідність у дослідженні транспортного засобу «BMW» д.р.н. НОМЕР_3 , враховуючи, що такий визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0000024 та на нього накладено арешт. Окрім цього, із обвинувального акта вбачається, що зазначений автомобіль використовувався обвинуваченими під час вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень, а тому передача цього транспортного засобу його власнику обвинуваченому ОСОБА_11 може призвести до знищення вказаного майна, як речового доказу.

Крім цього, під час підготовчого судового засідання, обвинувачений ОСОБА_9 подав клопотання про повернення власнику (законному володільцю) або передачу ноутбука марки «НР», серійний номер 5 CD 65233Н5 на відповідальне зберігання. У клопотанні вказано, що ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2020 року накладено арешт на тимчасове вилучене майно, а саме: ноутбук марки «НР», серійний номер 5 CD 65233Н5. Вилучений ноутбук належить його дружині на праві власності, був придбаний нею особисто, за її кошти та задовго до їх знайомства. Про це було зазначено батьком дружини ОСОБА_18 , в присутності якого 01 жовтня 2020 року проводився обшук в квартирі. Відповідно до п. 1.7 укладеного між обвинуваченим та його дружиною шлюбного договору від 21 липня 2020 року речі індивідуального користування належать кожному з Подружжя на праві особистої приватної власності. Зазначений ноутбук потрібен дружині для роботи і реалізації свого конституційного права на працю. Крім того, він не містить слідів кримінального правопорушення, наявна у ньому інформація ніякого відношення до кримінального провадження немає, є особистою інформацією дружини, і його повернення власнику (законному володільцю) або передача йому на відповідальне зберігання ніякої шкоди для кримінального провадження не завдасть.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, вважає, що клопотання до задоволення не підлягає, оскільки зазначений ноутбук визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0000024, на нього накладений арешт, згідно ухвали слідчого судді від 09 жовтня 2020 року. На даний час суд знаходиться на стадії проведення підготовчого судового засідання, і, враховуючи принцип безпосередності дослідження доказів, під час судового розгляду може виникнути необхідність у дослідженні ноутбука марки «НР», серійний номер 5 CD 65233Н5. Лише після дослідження цього майна суд зможе встановити чи відповідає зазначений ноутбук критеріям, визначеним у ст. 100 КПК України.

Також, захисник ОСОБА_12 заявив клопотання про накладення грошового стягнення на потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_16 через їх неявку в судове засідання 18 лютого 2021 року.

Потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в судовому засідання вказали, що не з`явилися в судове засідання через погіршення стану здоров`я та перебування на самоізоляції, пов`язаної із контактуванням із особою, хворою на Covid 19, проте підтверджуючих документів цього суду не надали.

Потерпілий ОСОБА_16 не з`явився у судове засідання та подав заяву про проведення такого у його відсутності через незадовільний стан здоров`я.

Прокурор заперечив з приводу задоволення клопотання захисника.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вирішуючи питання про накладення на потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_16 грошового стягнення, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 144, 146 КПК України, грошове стягнення може бути накладено на учасників кримінального провадження у випадках та розмірах, передбачених цим Кодексом, за невиконання процесуальних обов`язків без поважних причин.

Зважаючи на те, що потерпілі повідомили що не з`явилися в судове засідання через погіршення стану здоров`я та перебування на самоізоляції, а медичні документи не надали суду через свою необізнаність у вказаному питанні, беручи до уваги, що вказане порушення, після отримання судової повістки, ними допущено вперше, враховуючи встановлені на території України карантинні обмеження, суд вважає, що у задоволення клопотання захисника ОСОБА_12 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 100, 110, 144, 146, 174, 291, 314, 315-317 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотань захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про направлення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000024 від 08 січня 2020 року для визначення підсудності, яке підтримали обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відмовити.

У задоволенні клопотань захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000024 від 08 січня 2020 року прокурору, яке підтримали обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відмовити.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000024 від 08 січня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 189 КК України у судовому засіданні в приміщенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області на 15 год. 00 хв. 27 квітня 2021 року.

Судовий розгляд здійснювати у відкритому судовому засіданні.

У задоволенні клопотань захисника ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу, застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_11 у кримінальному провадженні №0000024 від 08 січня 2020 року, яке підтримав обвинувачений ОСОБА_11 відмовити.

Клопотання ОСОБА_15 про часткове скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт в частині користування майном, а саме на транспортний засіб Great Wall д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_15 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від замка запалювання даного автомобіля, та зберігання його на спеціальному майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів ГУНП в Тернопільській області, що накладений згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні №0000024 .

Арешт в частині заборони відчуження, розпорядження транспортним засобом Great Wall д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_15 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від замка запалювання даного автомобіля залишити в силі.

Попередити ОСОБА_15 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна, в рамках кримінального провадження №0000024.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_11 про передачу автомобіля марки «BMW» номерний знак НОМЕР_3 , на який накладено арешт у кримінальному провадженні №0000024 відмовити.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про повернення власнику ноутбука марки «HP» серійний номер 5CD65233H5, на який накладено арешт у кримінальному провадженні №0000024 відмовити.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_12 про накладення грошового стягнення на потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_16 - відмовити.

Про час розгляду справи повідомити учасників кримінального провадження.

Ухвала оскарженню не підлягають. Заперечення проти такої ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1