Справа № 296/2320/21
УХВАЛА
Іменем України

16 березня 2021 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 розглянувши клопотання прокурора відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, поданого в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000402 від 01 жовтня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира із клопотанням про накладення арешту: на нежитлові будівлі та споруди, а саме ремонтно механічна майстерня площею 177,4 кв.м., трепарня площею 33,8 кв.м., хлібопекарський цех площею 33,8 кв.м., курятник площею 1514,1 кв.м., цех дерев`яної тари площею 68,5 кв.м., що знаходяться за адресою: Житомирська область, Народицькій район, смт. Народичі, вул. Свято-Миколаївська (колишня вул. Леніна), 278; вантажний автомобіль «Урал 432001», 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VrN- НОМЕР_2 ; вантажний автомобіль «DAF FT XF 105.410», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN- НОМЕР_4 ; вантажний автомобіль «Man 19.403 FLT», 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , vin- НОМЕР_6 ; легковий автомобіль «Opel Combo-С», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_7 , VIN- НОМЕР_8 ; причіп «ГКБ 8328», 1991 року випуску, д.н.з. НОМЕР_9 , VIN НОМЕР_10 ; напівпричіп «SCHWARZMUL LER», 1995 року випуску, д.н.з. НОМЕР_11 , VIN НОМЕР_12 ; легковий автомобіль «Ford Focus», 2013 року випуску, vin - НОМЕР_13 , д.н.з. НОМЕР_14 , а також просить заборонити відчужувати, розпоряджатися та користуватися вказаним вище майном будь-яким особам без дозволу слідчого та/або прокурора та просить накласти арешт та заборонити відчуження корпоративних прав ТОВ «ВОВ ВУД» зареєстровано за адресою: 10008, Житомирська обл., місто Житомир, вул. Івана Кочерги, будинок 6, засновниками (учасниками) є: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

В обґрунтування прокурор зазначив, що у провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000402 від 01.10.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Досудове розслідування по кримінальному провадженню розпочато за фактом шахрайського заволодіння майном ТОВ «ЧНР», розташованого за адресою: Житомирська область, смт. Народичі, вул. Святомиколаївська, 278, власником якого є ОСОБА_8 , вчиненого з квітня по серпень 2020 року у складі групи осіб за попередньою змовою.

Встановлено, що 01.03.2012 ОСОБА_8 спільно зі своїм братом ОСОБА_9 заснували ТОВ «ЧНР», основним напрямком діяльності підприємства є обробка деревини.

У лютому 2020 року ОСОБА_8 виїхав до Республіки Туреччина, а в квітні 2020 року дізнався, що на підприємстві відбулася пожежа під час якої полум`ям було знищено лісову продукцію та декілька устаткувань для її обробки, також полум`я перекинулося на підприємство розташоване поряд, що належить ОСОБА_10 .

В подальшому ОСОБА_8 зустрівся із чоловіком, що представився адвокатом ОСОБА_11 та ОСОБА_12 бухгалтером ТОВ «ЧНР», які порадили, що для вирішення даного питання та врятування майна ТОВ «ЧНР» необхідно зареєструвати нове підприємство та перереєструвати на нього все майно ТОВ «ЧНР», при цьому фактичним власником та керівником новоствореного підприємства і надалі буде ОСОБА_8 . При цьому вказані особи пояснили ОСОБА_13 , що відповідно до законодавства України довіреності необхідно реєструвати не на родичів ОСОБА_14 , а на інших осіб, а саме на гр. ОСОБА_15 працівника ТОВ «ЧНР» та гр. ОСОБА_16 .

Будучи введеним в оману та довіряючи головному бухгалтеру ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 надав вказані довіреності на ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Після цього ОСОБА_5 , з метою заволодіння майном даного підприємства зареєструвала ТОВ «ВОВ ВУД», засновником та керівником якого стала ОСОБА_5 .

У подальшому, користуючись довірою ОСОБА_15 та його необізнаністю в правоустановчих документах та у галузі права, використала його для заволодіння усім належним майном ТОВ «ЧНР», перереєструвавши майно ТОВ «ЧНР» на ТОВ «ВОВ ВУД».

Після вказаних дій ОСОБА_5 , користуючись підтримкою групи осіб на чолі з гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 організували фізичне захоплення території на якій розміщено ТОВ «ЧНР», а саме звільнили всіх робітників ТОВ «ЧНР» (у тому числі ОСОБА_15 якого обманом використали для перереєстрації майна), організували охорону території за адресою: Житомирська область, смт. Народичі, вул. Свято-Миколаївська, 278 зі складу довірених осіб, встановили відеоспостереження території.

Після захоплення вказаної території, яка по теперішній час перебуває в оренді ТОВ «ЧНР», ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 почали незаконно розпоряджатись пиломатеріалами та іншими товарно матеріальними цінностями, які належали ТОВ «ЧНР» в особі ОСОБА_17 . При цьому власника вказаного майна, а саме ОСОБА_17 вказані особи фізично не допускали на орендовану ним територію.

Також у ході досудового розслідування встановлено перелік майна, яке перебувало на території та у власності ТОВ «ЧНР», а саме:

- Нежитлові будівлі та споруди, а саме ремонтно механічна майстерня площею 177,4 кв.м., трепарня площею 33,8 кв.м., хлібопекарський цех площею 33,8 кв.м., курятник площею 1514,1 кв.м., цех дерев`яної тари площею 68,5 кв.м., що знаходяться за адресою: Житомирська область, Народицькій район, смт. Народичі, вул. Свято-Миколаївська (колишня вул. Леніна), 278;

- Три сушильних камери об`ємом 100 кубів кожна;

- Два котли потужністю 600 кіловат;

- Вантажний автомобіль «Урал 432001», 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_15 , VrN- НОМЕР_2 ;

- Вантажний автомобіль «DAF FT XF 105.410», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_16 , VIN- НОМЕР_4 ;

- Вантажний автомобіль «Man 19.403 FLT», 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_17 , vin- НОМЕР_6 ;

- Легковий автомобіль «Opel Combo-С», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_18 , VIN- НОМЕР_8 ;

- Причіп «ГКБ 8328», 1991 року випуску, д.н.з. НОМЕР_19 , VIN НОМЕР_10 ;

-Напівпричіп «SCHWARZMUL LER», 1995 року випуску, д.н.з. НОМЕР_20 , VIN НОМЕР_12 ;

- Легковий автомобіль «Ford Focus», 2013 року випуску, vin - НОМЕР_13 , д.н.з. НОМЕР_21 ;

- Погружчик «Kara Linde H45», б/н;

- Погружчик «Kara TGM 3т.», б/н;

- Призма «М36»;

- Нарізальний апарат «Торцоват»;

- «Многопил»;

- Три витяжки, з яких одна українська, а дві турецькі;

- Два ручні торцеві станки, один з України, а інший з Туреччини;

- Два обрізних апарати;

- Два «горизонтальні многопили», на чотири відділення;

- Заточувальний дисковий станок;

- Заточувальний стрічковий станок;

- Запаковані скляні столи у кількості 157 шт.;

- Приблизно 450 кубів готової для вивезення продукції (пиломатеріалів);

- 13 овець та 4 кози.

26.02.2021 вказане майно відповідно до ст. 98 КПК України визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні, враховуючи те, що це майно є об`єктом кримінально протиправних дій отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, та які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час досудового розслідування.

На теперішній час органом досудового розслідування задокументовано факт спроби продажу усього майна ТОВ «ЧНР» невстановленим особам, що в подальшому може призвести до втрати речових доказів та неможливості проведення відповідних експертиз та безпосереднього їх дослідження в суді.

Окрім того частина майна вже перереєстрована з ТОВ «ВОВ ВУД» на довірених осіб фігурантів кримінального провадження.

В свою чергу завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Так, незастосування в даному випадку арешту вказаних речових доказів призведе до їх втрати, адже, з урахуванням викладеного, є підстави вважати, що службові особи ТОВ «ВОВ ВУД», приховають, пошкодять, знищать, відчужать або іншим чином спотворять їх.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у ньому. Слідчий надав додаткові пояснення в підтримку клопотання.

Зважаючи на доводи прокурора розгляд клопотання здійснюється без виклику власників майна.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши прокурора, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності-також захисника, законного представника. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно ч.2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Речовими доказами відповідно до ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Між тим, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не наводить у ньому достатніх доводів з посиланням на конкретні докази тих обставин, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на майно як речовий доказ.

Так встановлено, що на даній стадії досудового слідства, жодній особі (юридичній особі) не повідомлено про підозру, а прокурором у клопотанні не доведені підстави вважати, що майну, на яке просить накласти арешт, та яке постановою слідчого визнане речовим доказом, загрожує знищення, чи воно підлягає спеціальній конфіскації, або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчий суддя зазначає, що за вказаних обставини вирішуючи питання про арешт майна слід виходи саме з обґрунтованості підозри, що є визначальним при оцінці майна як речових доказів.

Крім того, доводи прокурора про можливе відчуження майна ґрунтуються на матеріалах НСРД, однак в них чітко не вказується, яке саме майно може бути відчужене.

Також з наданих до клопотання довідок про реєстрацію транспортних засобів вбачається, що вантажний автомобіль «Man 19.403 FLT», 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_17 , vin- НОМЕР_6 та напівпричіп «SCHWARZMUL LER», 1995 року випуску, д.н.з. НОМЕР_20 , VIN НОМЕР_12 зареєстровані за ТОВ "ЧЕР", та яким чином вони можуть бути відчуженні з урахуванням того, що строк чинності довіреностей закінчився 31.12.2020 року прокурором не доведено.

Крім того, легковий автомобіль «Opel Combo-С», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_18 , VIN- НОМЕР_8 та легковий автомобіль «Ford Focus», 2013 року випуску, vin - НОМЕР_22 , д.н.з. НОМЕР_21 зареєстровані на Домашина та Білоуса відповідно. Прокурором не доведено, що вказані особи є недобросовісними набувачами.

Відносно трьох сушильних камер об`ємом 100 кубів кожна та двох котлів потужністю 600 кіловат документи в підтвердження права власності взагалі відсутні.

Отже, прокурором не доведено розумність і співрозмірність обмеження права власності третіх осіб.

Також слідчий суддя звертає увагу на те, що до клопотання про арешти майна прокурор не долучив достатніх доказів та не навів переконливих доводів, що дозволяли б слідчому судді встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно з положеннями ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно диспозиції ч. 3 ст. 190 КК України кримінальна відповідальність, передбачена за шахрайство, вчинене у великих розмірах, або шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Разом з тим, в клопотанні відсутнє обґрунтування правових підстав для встановлення заборонити відчужувати, розпоряджатися та користуватися вказаним вище майном будь-яким особам без дозволу слідчого та/або прокурора та про накладення арешту та встановлення заборони на відчуження корпоративних прав ТОВ «ВОВ ВУД» зареєстровано за адресою: 10008, Житомирська обл., місто Житомир, вул. Івана Кочерги, будинок 6, засновниками (учасниками) є: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Зокрема відсутнє будь-яке обгрунтування того, що корпоративні права відповідають критеріям речових доказів, визначених у ст.98 КПК України.

Таким чином, ні з клопотання ні з матеріалів, які обґрунтовують клопотання, в порушення вимог ч. 2 ст. 171 КПК України не вбачається доведеність підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт вказаного майна згідно п.1 ч.2 ст. 170 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються щодо обмеження права власності та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.

На теперішній час прокурором не доведено правову можливість застосування цього заходу, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт та встановлення заборони на використання корпоративних прав з підстав п.1 ч.2 ст. 170 КПК України.

Беручи до уваги вищевикладене, наявні докази та обставини справи, оцінюючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб, обґрунтованість необхідності обмеження у праві власності нерухомим майном, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора є необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені клопотання прокурора відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, поданого в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000402 від 01 жовтня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1