ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/103/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строку
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши 23 лютого 2021 р. в режимі відеоконференцзв`язку у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 01 лютого 2021 р. про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2021 р. у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт відмовлено, задоволено клопотання прокурора та продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 00 год 00 хв. 01 квітня 2021 р. з визначенням розміру застави - 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 168 160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) грн. із покладенням на нього відповідних обов`язків у випадку її внесення відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого і зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 315, ч. ч. 1, 2 ст. 317 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор подав до місцевого суду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до двох місяців, мотивуючи тим, що ризики, наявність яких стала підставою для застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися, продовжують існувати, а тому, враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість вчинених ним діянь для уникнення ризиків, які вказані у клопотанні, просив його задовольнити.

Продовжуючи ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, місцевий суд мотивував своє рішення тим, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких та тяжких кримінальних правопорушень, а також наявністю існування вказаних у клопотанні ризиків, що дає суду підстави вважати, що в разі не продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 або ж зміні обраного під час досудового розслідування запобіжного заходу, незважаючи на його позитивні характеризуючі дані та сімейний стан, він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, продовжити вчинення кримінальних правопорушень, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, спотворити або знищити речі, документи, які мають істотне значення для кримінального провадження.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу місцевого суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний період доби з 22.00 год. до 06.00 год. за адресою його реєстрації.

Сторона захисту вважає вказану вище ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає до скасування.

Зазначає, що ризик переховування від суду є не доведеним, оскільки підзахисний не притягувався раніше до кримінальної відповідальності.

На думку апелянта, існування вищезазначеного ризику нівелює наявність міцних соціальних зв`язків, зокрема, ОСОБА_8 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_9 , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 19.01.2012, має трьох неповнолітніх дітей, що перебувають на утриманні у обвинуваченого, які потребують матеріального забезпечення. Тому оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що такий ризик маловірогідний і необхідність в утриманні особи під вартою відсутня (рішення «Панченко проти Росії»).

Щодо ризику незаконного впливу на свідків, апелянт вважає, що він є не доведеним, - стороною обвинувачення не наведено жодних даних, які б підтверджували цей факт, оскільки анкетні дані свідків у даному кримінальному провадженні змінені, що унеможливлює будь-який вплив на них.

Також є недоведеним ризик вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки стороною обвинувачення не повідомлено жодних фактичних даних та не надано доказів наявності наміру вчиняти нові злочини.

У своїх доводах апелянт посилається на те, що згідно протоколу затримання ОСОБА_8 в порядку ч. 4 ст. 208 КПК України останній більше року утримується під вартою, що свідчить про його надмірну тривалість. Обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має переконливо бути продемонстроване органами влади (рішення у справах: Белчев проти Болгарії (Belchev v. Bulgaria), заява № 39270/98, п. 82 від 08 квітня 2004 року; Кастраверт проти Молдови (Castravert v. Moldova), заява № 23393/05 п. 33 від 13 березня 2007 року).

Вказує, що ОСОБА_8 згідно обвинувального акту у відповідності до положень ст. 27 КК України не являється особою, яка організувала вчинення кримінального правопорушення (кримінальних правопорушень) або керувала його (їх) підготовкою чи вчиненням, або яка утворила організовану групу чи злочинну організацію або керувала нею, або особа, яка забезпечувала фінансування чи організовувала приховування кримінально протиправної діяльності організованої групи або злочинної організації. Натомість, згідно обставин кримінального провадження організатор перебуває під запобіжним заходом у виді застави, що не співмірно відповідно до ст. 176 КПК України зі ступенем участі кожного у вчиненні кримінального правопорушення згідно із версією прокуратури.

Зазначає, що визначений судом розмір застави не враховує обставин, що характеризують статус особи обвинуваченого та є непомірним із майновим станом ОСОБА_8 , що в результаті призводить до неможливості на протязі тривалого часу внесення цієї суми застави. Тому, на думку апелянта, визначення ОСОБА_8 заставі в розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 168 160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) грн., свідчить про порушення вимог як національного законодавства, так і залишення поза увагою практики ЄСПЛ.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення з коротким викладом доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з мотивів, наведених у ній, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду та безпідставність доводів обвинуваченого, перевіривши судове рішення в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, провівши судові дебати, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, Тернопільським міськрайонним судом розглядається кримінальне провадження № 0003245 від 02 листопада 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_10 - за ч. ч. 1, 2 ст. 306, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 209 КК України, ОСОБА_8 - за ч. 3 ст. 307, ч. ч. 1, 2 ст. 317, ч. 2 ст. 315 КК України, ОСОБА_11 - за ч. 3 ст. 307, ч. ч. 1, 2 ст. 317, ч. 2 ст. 315 КК України, ОСОБА_12 - за ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 315 КК України, ОСОБА_9 - за ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_13 - за ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_14 - за ч. 3 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що, реалізовуючи свій злочинний умисел по утворенню організованої групи з метою збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, в листопаді 2018 року, точний час досудовим розслідування не встановлено, ОСОБА_10 через мережу Інтернет, месенджер «Telegram» підшукав серед споживачів осіб, які б незаконно отримували, зберігали з метою збуту та збували наркотичний засіб чи психотропні речовини, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , у месенджері «Telegram» повідомив їм про свої злочинні наміри та довів до відома деталі вищевказаного злочинного плану.

Вказані особи, бажаючи отримувати власну матеріальну вигоду, керуючись корисливим мотивом, прийняли пропозицію ОСОБА_10 та надали свою добровільну згоду на участь у злочинній групі, діяльність якої спрямовувалася на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів та психотропних речовин.

Всі зазначені особи добровільно та свідомо увійшли до складу організованої групи, усвідомлюючи наслідки своїх дій, зорганізувавшись у стійке об`єднання для вчинення особливо тяжких злочинів, пов`язаних із незаконним перевезенням, зберіганням з метою збуту та збутом наркотичних засобів та психотропних речовин з метою досягнення єдиної мети незаконного отримання прибутку, об`єднаних єдиними планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи.

Свою злочинну діяльність організована група здійснювала згідно заздалегідь розподілених між її учасниками ролей.

ОСОБА_8 , як співвиконавець організованої групи згідно розподілених ОСОБА_10 як організатором функцій:

- виконував вказівки та доручення ОСОБА_10 , пов`язані із незаконною діяльністю групи;

- підібрав та залучив до участі в організованій групі інших її учасників;

- зберігав по місцю свого проживання з метою збуту психотропні речовини та наркотичні засоби;

- особисто збував своїм близьким знайомим наркотичні засоби та психотропні речовини;

- отримував у відділеннях ТОВ «Нова Пошта», що в місті Тернопіль, замовлені ОСОБА_10 наркотичний засіб чи психотропні речовини;

- залишав у непомітних для сторонніх осіб місцях «закладки» із наркотичним засобом та психотропною речовиною, після чого фотографував дане місце, та зазначав його координати;

- надсилав у месенджері «Telegram» ОСОБА_10 текстові повідомлення та графічні файли з місцезнаходженням «закладок» із наркотичним засобом та психотропною речовиною;

- складав звіт злочинної діяльності, який надсилав у месенджері «Telegram» ОСОБА_10 ;

- одержував грошові кошти від незаконної діяльності.

Таким чином, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 зорганізувались у стійке об`єднання організовану групу для вчинення особливо тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів. Між її учасниками існувала згуртованість та одностайність, постійні міцні внутрішні зв`язки, які ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 підтримували між собою. Організована група була стабільною, що проявлялось у тривалості її існування, системності та детальній організації її функціонування, мала постійний склад. Кожен із учасників групи був обізнаний з єдиним планом організованої групи з розподілом функцій та ролей, спрямованих на досягнення цього плану.

Утворена ОСОБА_10 організована група, до складу якої входили також співвиконавці ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 діяла з листопада 2018 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, вчиняла умисні особливо тяжкі корисливі злочини в сфері незаконного обігу наркотичних засобів і припинила своє існування 20 січня 2020 року внаслідок затримання її учасників співробітниками правоохоронних органів.

Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 01.02.2020 продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 168 160 грн. із покладенням на нього відповідних обов`язків у випадку її внесення. При ухвалені даного рішення місцевий суд згідно вимог кримінального процесуального законодавства не застосував більш м`які запобіжні заходи, аргументуючи це тим, що такі заходи не будуть достатніми для запобігання ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання прокурора, місцевий суд мотивував своє рішення тим, що на момент судового розгляду кримінального провадження ризики, передбачені ст.177 КПК України, які стали підставою обрання даного запобіжного заходу, не зменшились та виправдовують подальше тримання особи під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На думку колегії суддів, ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.

Таким чином, наявність ризиків у межах кримінального провадження ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі "Летельє проти Франції").

Таким чином, продовжуючи строк тримання під вартою, суддя, оцінивши обставини кримінального провадження, врахувавши при цьому характеризуючі дані обвинуваченого, переконливість наявних ризиків, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінуються, дійшов вірного висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 та запобігти викладеним у клопотанні прокурора ризикам, прийшов до вірного висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Що стосується доводів апелянта про те, що ризики, про наявність яких у своєму клопотанні вказує прокурор, а в оскаржуваній ухвалі - суддя, не доведені, спростовуються наступним.

З урахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою на 60 днів для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Всі викладені обвинуваченим апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом при продовженні йому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг, не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються мотивами, яким керувався суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, а тому колегія суддів вважає за доцільне повторно не відповідати на дані аргументи.

При цьому колегія суддів враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані судом під час обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого, серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт, як про це просить апелянт.

При цьому таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_15 є непереконливими. Судом при розгляді клопотання були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи не є достатніми для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст. ст. 176, 177, 179, 183, 199, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2021 р., якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01 квітня 2021 р. з визначенням розміру застави в сумі 168 160 грн. із покладенням на нього відповідних обов`язків у випадку її внесення, залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді