ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №623/734/19 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/2603/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3, 4 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України
УХВАЛА
Іменем України

20 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.06.2021 стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Продовжено строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку Азербайджанської республіки, громадянина Азербайджанської республіки, азербайджанця, неодруженого, не працюючого, з вищою освітою, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до арешту фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , який обвинувачується за ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України строком на 60 днів, тобто до 28 серпня 2021 року.

Продовжено строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Агдаш Азербайджанської республіки, громадянина Азербайджанської республіки, азербайджанця, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, з повною загальною середньою освітою, який до арешту фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_3 , який обвинувачується за ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України строком на 60 днів, тобто до 28 серпня 2021 року.

Продовжено строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Баку Азербайджанської республіки, громадянина Азербайджанської республіки, азербайджанця, не одруженого, не працюючого, з повною загальною середньою освітою, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , до арешту фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_5 , який обвинувачується за ч. 4 ст. 187 КК України строком на 60 днів, тобто до 28 серпня 2021 року.

Відмовлено захиснику ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у задоволенні клопотання про зміну щодо обвинувачених міри запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або визначення суми застави при продовженні строку тримання під вартою.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинувачених подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити нову ухвалу якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених відмовити, клопотання про зміну запобіжного заходу задовольнити, змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із носінням електронного засобу контролю.

Прокурор, в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Враховуючи вимоги ст. 422-1 КПК України, колегія суддів ухвалила продовжити розгляд справи за відсутності прокурора, який був належним чином повідомлений, оскільки його відсутність не є перешкодою для розгляду кримінального провадження, а клопотання про розгляд справи за його обов`язковою участю до суду не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши думку захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту, вивчивши доводи апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Як слідує з матеріалів провадження, під час розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000233 від 25.02.2015, ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187, ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_9 - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України; ОСОБА_10 - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 була заслухана думка прокурора, захисника та надані пояснення обвинувачених для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства та погоджується з висновками щодо продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій.

Так, беручи до уваги, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, поєднаного із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів у яких вони обвинувачуються у сукупності із іншими чинниками, а саме з тим, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є громадянами Азербайджанської республіки і не дивлячись на тривалий час їх проживання на території України, ступінь їх зв`язку в державі є незначним, не мають офіційного працевлаштування, міцних соціальних зв`язків та майна на території України, - вказує на існування досить високого ризику їх переховування від суду, в тому числі і за межами України, тобто зазначені обставини, на думку колегії суддів, у їх сукупності дають підстави вважати про неможливість запобігання ризикам, зазначеним у пунктах 1, 3, 5 частини 1 ст. 177 КПК України, оскільки останні можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а також те, що обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинили кримінальне правопорушення проти власності, поєднане із насильством, небезпечне для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинене за попередньою змовою групою осіб, колегія суддів приходить до висновку, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків. За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами захисника обвинувачених щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Крім того, у кримінальному провадженні ще не допитані всі свідки, а тому існує ризик незаконного впливу на них з боку обвинувачених, з метою зміни показань недопитаних свідків.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинувачених.

Керуючись ст. 177, ст. 178, ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.06.2021 стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді