Справа № 201/2503/21
Провадження № 1-кс/201/846/2021
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі, подане під час досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000069 від 10.03.2021 року, клопотання слідчого Відділення поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором прокуратури Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, з середньою освітою, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд в Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого, за погодженням із прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК України у кримінальному провадженні № 0000069 від 10.03.2021 року. В обґрунтування вищевказаного клопотання зазначено, що ОСОБА_5 10.03.2021 року приблизно о 02.00 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився за місцем свого мешкання в квартирі АДРЕСА_2 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з раніше знайомим потерпілим ОСОБА_7 у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , в тому місці і в той час, знаходячись в залі квартири АДРЕСА_3 за вищевказаною адресою, тримаючи в правій руці ніж, умисно наніс потерпілому ОСОБА_7 один удар в область грудної клітини праворуч. В результаті умисних дій ОСОБА_5 направлених на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, потерпілому ОСОБА_7 було завдано тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи № 578е /14 від 11.03.2021 у вигляді проникаючого колото-різаного поранення, яке розпочинається раною по задньо-паховій лінії праворуч в проекції 9-го міжребір`я, що переходить далі в раньовий канал, який йде зверху вниз та ззаду наперед, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини навколо правої нирки і явищами внутрішньочеревної кровотечі, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. При цьому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення з ушкодженням правої нирки спричинено від прямої механічної дії гострого предмету, який володів колючо-ріжучими властивостями, що діяв у праву задньо-бічну поверхню тулуба, у напрямку зверху вниз та ззаду наперед, яким могло бути і лезо ножа або інші предмети з аналогічними травмуючими властивостями, що підтверджуються характером рани, наявністю та напрямком раньового каналу.

На думку сторони обвинувачення, про наявність достатніх підстави вважати, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, свідчить ряд обставин, що повинні враховуватись при обранні запобіжного заходу стосовно останнього, зокрема тяжкість вчиненого ним злочину проти життя та здоров`я особи, яке виразилось у нанесенні тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, яке є небезпечним для життя в момент його заподіяння, вік та стан здоров`я підозрюваного, які не перешкоджають його триманню під вартою, характеристика підозрюваного, який офіційно не працевлаштований, не одружений, що відповідно свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язку у нього. Крім того в клопотанні зазначено, що підозрюваний, знаючи відомості про свідків та потерпілого, які не допитані в судовому засіданні, може застосовувати моральний та фізичний тиск відносно вказаних учасників кримінального провадження, чим незаконно впливати на них з метою уникнення відповідальності за вчинення тяжкого злочину.

При цьому орган досудового розслідування вважав, що запобігання вказаним ризикам шляхом застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, неможливе, оскільки застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави, домашнього арешту, фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити останнім дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

На підставі вищезазначеного, в клопотанні ставиться питання про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з тим, що підозрюваний вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років, а також наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які свідчать про недоцільність обрання останньому менш тяжкого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Прокурор у судовому засіданні підтримав подане клопотання та наполягав на застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, зокрема у заподіянні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, які були небезпечні для життя останнього в момент їх заподіяння, характер та локалізація яких свідчить про умисність дій ОСОБА_5 , який може впливати на свідків та потерпілого, з яким підозрюваний знаходиться у дружніх стосунках, що відповідно може перешкоджати встановленню істини по справі шляхом штучного створення цією стороною різних версій скоєного злочину.

Захисник під час розгляду клопотання просив відмовити в задоволенні останнього та наполягав на обранні щодо свого підзахисного запобіжного заходу не пов`язаного з його попереднім ув`язнення, зокрема у вигляді домашнього арешту, вважаючи цей вид запобіжного заходу таким, що забезпечить виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, які будуть на нього покладені. При цьому захисник звернув увагу на ті обставини, що підозра у вчиненні умисного заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 не доводиться сукупністю наявних доказів у кримінальному провадженні, так як органом досудового розслідування достовірно не встановлено за яких обставин потерпілим, який є близьким знайомим його підзахисного, було отримано тілесні ушкодження, що не виключає наявність декількох версій обставин події кримінального правопорушення. Зокрема наявні докази у кримінальному провадженні суперечливі та не взаємопов`язані між собою, а тому їх не достатньо для обрання його підзахисному найбільш тяжкого виду запобіжного заходу. Підозрюваний у судовому засіданні підтримав свого захисника і також просив відмовити у задоволенні цього клопотання.

Вислухавши думки сторін судового процесу, а також дослідивши зазначене клопотання і долучені до нього матеріали кримінального провадження, суд доходить до таких правових висновків з наступних підстав.

Метою застосування запобіжного заходу, згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Разом з тим підставою для застосування запобіжного заходу слід вважати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину, слідчий суддя враховує наступні обставини.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчий суддя користується практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Зокрема ЄСПЛ у своєму рішенні від 28.10.2004 року по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» наголошував, що для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення. У рішенні від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, при цьому при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. У рішенні від 30.08.1998 року по справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» зроблено висновок про те, що наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Тобто факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме в умисному спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій підозрюваного, виходячи з наявних матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про те, що підозра органу досудового розслідування про вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України не є очевидно необґрунтованою чи явно недопустимою з огляду на сукупність зібраних на даному етапі розслідування матеріалів кримінального провадження, а саме: рапортів поліцейських; протоколу огляду місця вчинення злочину від 10 березня 2021 року з фотографіями до нього; протоколу огляду приймального відділення закладу охорони здоров`я, куди був доставлений потерпілий, з фотографіями до нього від 10 березня 2021 року; постанов про визнання речовими доказами від 10 березня 2021 року; протоколу допиту потерпілого від 10 березня 2021 року; протоколу допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ; висновку судово-медичної експертизи № 578е/14 від 11 березня 2021 року.

Отже вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Разом з тим слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_8 зможе здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки з матеріалів клопотання встановлено, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, у вчиненні якого підозрюється останній, належить до категорії тяжких злочинів, максимальна санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років, у зв`язку із чим, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду та є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії»), а також незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, при цьому необхідно враховувати, що відповідно до повідомлених під час розгляду цього клопотання сторонами процесу даних про те, що підозрюваний та потерпілий знаходяться у дружніх стосунках, слід вважати, що цей факт може призвести до спотворення пояснень потерпілого, який під впливом підозрюваного може змінити показання, що буде перешкоджати встановленню істини по справі, а отже для запобігання спробам здійснити такі дії слід застосувати до підозрюваного запобіжний захід.

В той же час доводи сторони обвинувачення про існування ризику, передбаченого пунктом 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даного клопотання, оскільки прокурором не надано жодних фактичних даних і не наведено переконливих фактів наявності таких обставин, що відповідно є лише абстрактним припущенням сторони обвинувачення, яке не ґрунтується на репутації підозрюваного, який до цього не притягувався до кримінальної відповідальності та не має судимостей.

Отже наведені вище обставини у сукупності дають підстави стверджувати про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які є актуальними, проте не вирішальними при обранні запобіжного заходу, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_5 злочину, його вік та стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання та наявність у нього родини, репутацію підозрюваного, його майновий стан та відсутність місця роботи, а також відсутність у нього судимостей.

Частиною 3 ст. 176 КПК України передбачено, що слідчий суддя повинен відмовити у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.

Винятковість запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, полягає у тому, що воно застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тобто слідчому, прокурору необхідно під час звернення до слідчого судді обґрунтувати потребу у застосуванні певного запобіжного заходу, при цьому правовою доктриною сформовано, що таку потребу слід вважати як виняткову тоді, коли на підставі наявних у конкретному кримінальному провадженні даних можна із певною вірогідністю стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, відповідно, не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

При цьому ч. 4 ст. 194 кримінального процесуального кодексу передбачено, що у випадку, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи, що прокурором, на момент розгляду клопотання, доведено обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, зокрема, ризики переховуватись від органів досудового розслідування чи суду та незаконно впливати на потерпілого, свідків, однак не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, з огляду на дані про особу підозрюваного, вважає, що вагомих підстав для застосування щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не встановлено. Зокрема у своєму клопотанні стороною обвинувачення недостатньо обґрунтованого чому більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти тим ризикам, на які вона посилається. У зв`язку з цим, на переконання слідчого судді, є підстави для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, що зазначений у клопотанні.

Таким чином слідчий суддя самостійно оцінює кожний запобіжний захід і ризики, яким він зможе запобігти, у зв`язку із чим, аналізуючи в сукупності матеріали клопотання, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження і особи підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку, що з огляду на те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого кримінальним законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, то для запобігання ризикам, які обґрунтовані та встановлені в судовому засіданні, достатнім запобіжним заходом є цілодобовий домашній арешт, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що зможуть виступити достатніми стримуючими факторами для існуючих ризиків. Зазначений висновок слідчого судді узгоджується із позицією ЄСПЛ у рішенні від 16.12.2010 по справі «Боротюк проти України» (п. 62), у якому зазначено, що існування презумпції на користь звільнення з-під варти полягає у тому, що у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, а отже національні органи в таких випадках завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Підсумовуючи вищевикладене, слідчий суддя доходить висновку, що у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 необхідно відмовити, при цьому обравши щодо нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що передбачений ст. 181 КПК України та полягає в забороні останньому цілодобово залишати житло строком на два місяці, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4 ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки, на думку слідчого судді, застосування такого, менш суворого запобіжного заходу, зможе запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 184-187, 193-194, 196, 202, 205, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого Відділення поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором прокуратури Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.
Застосувати стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, до 08 травня 2021 року, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_5 , строком до 08 травня 2021 року, обов`язки, а саме:

- прибувати за кожною вимогою у визначені дату, час і місце до суду, слідчого або прокурора;

- не відлучатися із населеного пункту (м. Дніпро), в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками, за виключенням випадків спільної участі останніх у проведенні слідчих чи процесуальних дій, а також окрім близьких родичів та членів його сім`ї;

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_5 під домашнім арештом є 08 травня 2021 року.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти.

Повний текст ухвали буде проголошено учасникам судового провадження о 15 годині 00 хвилин 15 березня 2021 року.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1