Провадження № 1-кп/761/431/2021
У Х В А Л А
Іменем України
03 лютого 2021 року
Шевченківський районний суд м. Києва в складі :
головуючого судді ОСОБА_1
за участю прокурора ОСОБА_2
обвинуваченої ОСОБА_3
законного представника обвинуваченої ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5 ,
при секретарі ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки м. Апостолове, Дніпропетровської області, громадянки України, з повною середньою освітою, не працюючої, не заміжньої, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України (внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004029 від 28.03.2016 року),-
ВСТАНОВИВ :
28 березня 2016 року приблизно о 18 годині 40 хвилин, ОСОБА_3 , знаходячись в приміщенні ТЦ «Глобус», що за адресою: м. Київ, вул. Майдан Незалежності, буд. 2, зайшла до приміщення магазину «eStore.ua» де на вітрині, що зліва від входу виявила ноутбук «AppleMacBook» моделі «MK4M2 Gold» після чого у ОСОБА_3 виник злочинний умисел направлений на крадіжку чужого майна, а саме вказаного ноутбуку.
Реалізуючи свій злочинний умисел, маючи на меті збагатитись за рахунок чужого майна ОСОБА_3 переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, непомітно для відвідувачів та персоналу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », усвідомлюючи протиправність своїх намірів, склала та відключила від мережі виявлений ноутбук та через декілька секунд взяла із вітрини ноутбук марки «AppleMacBook 12» моделі «MK4M2 Gold» серійний номер: C02QJ5ELGF84, загальною вартістю 32 290 грн., (вартість вказана без урахування ПДВ), який в подальшому положила собі під курточку та швидко вийшла з приміщення магазину.
Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_3 , завдала матеріального збитку ФОП « ОСОБА_7 » на загальну суму 32 290 (тридцять дві тисячі двісті дев`яносто) грн.
Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження на підставі ухвали суду від 18.05.2018 року призначено та проведено амбулаторну судово-психіатричну експертизу відносно обвинуваченої ОСОБА_3 .
Згідно з даними висновку судово-психіатричного експерта № 4 від 02.01.2020 року підозрювана ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 виявила ознаки ШИЗОФРЕНІЇ ПАРАНОЇДНОЇ, ГАЛЮЦИНАТОРНО-ПАРАНОЇДНИЙ СИНДРОМ (МКХ -10, F20.0) і за своїм психічним станом не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. Також ОСОБА_3 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
В судовому засіданні прокурор звернувся з клопотанням про застосування до ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру у вигліді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом та вважає наявними підстави для його задоволення.
Захисник заперечив з приводу застосування до ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру, просив суд передати обвинувачену на піклування родичам з обов`язковим лікарським наглядом.
ОСОБА_3 , та її законний представник в судовому засіданні підтримала думку захисника.
Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши надані в судовому засіданні стороною обвинувачення докази, судом встановлене наступне.
Розглядаючи питання застосування до ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру, суд виходить із положень статей 93, 94 КК України, статей 512, 513 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування».
Статтею 513 КПК України імперативно передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які саме.
Обставини вчинення ОСОБА_3 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи на підставі досліджених судом доказів, що були надані суду стороною обвинувачення, зокрема: показаннями потерпілого; показаннями свідків; протоколами огляду місця події; протоколом затримання особи в порядку ст. 208 КПК України; протоколом огляду відео.
Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусовихзаходівмедичного характеру та примусового лікування» неосудність є юридичною категорією, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК) належить виключно до компетенції суду.
Враховуючи досліджені судом обставини справи та докази, а також наявність у ОСОБА_3 захворювання шизофренія параноїдна, галюцинаторно-параноїдний синдром (згідно МКХ-10, шифр F 20.0), що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта № 4 від 02.01.2020 року - суд прийшов до висновку, що обвинувачена на момент вчинення нею суспільно-небезпечного діяння 28.03.2016 року не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними - отже ОСОБА_3 перебувала у стані неосудності, тому згідно статті 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності.
Згідно статті 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Згідно пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» визначаючи відповідно до ст. 94 КК тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.
Враховуючи вищевказане, а також висновок судово-психіатричного експерта № 4 від 02.01.20 року та зібрані в ході досудового розслідування докази причетності ОСОБА_3 до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що ступінь суспільної небезпечності ОСОБА_3 (небезпечність для себе та інших осіб) є незначною.
У відповідності до вимог статей 19, 94 КК України до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.
Згідно з Конституцією України людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3) і кожен має право на повагу до його гідності (ст. 28).
Згідно правової позиції ЄСПЛ у справі «G.v.France», п.39 «Halilovic v.Bosnia and Herzegovina» п.18 почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.
Верховний Суд України у вищевказаній постанові зазначає, що чинне кримінальне і кримінально-процесуальне законодавство передбачає систему норм, спрямованих на об`єктивне й гуманне вирішення питань, пов`язаних із забезпеченням інтересів осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння, страждаючи на психічні хвороби або маючи інші психічні розлади, що зумовлюють потребу в застосуванні примусових заходів медичного характеру чи примусового лікування.
Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно пункту 3 наказу МОЗ України № 397 від 08.10.2001 року «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади» вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності.
Як зазначив Верховний Суд України у вищевказаній постанові за змістом положень КК, ЗУ "Про психіатричну допомогу" та Основ законодавства України про охорону здоров`я метою застосування примусових заходів медичного характеру є: вилікування чи поліпшення стану здоров`я осіб, названих у статтях 19, 20, 76, 93 та 96 КК ; запобігання вчиненню зазначеними особами нових суспільно небезпечних діянь (злочинів), відповідальність за які передбачена нормами КК.
З огляду на викладене та з метою досягнення мети застосування примусових заходів медичного характеру, якою є вилікування чи поліпшення стану здоров`я ОСОБА_3 , щоможливо шляхом створення найбільш оптимальних умов для одужання які, на переконання суду, мають вираз у його подальшому перебуванні в колі його родини, а також враховуючи те, що таке лікування може бути надано на умовах надання амбулаторної психіатричної допомоги, при цьому, беручи до уваги незначний ступінь суспільної небезпеки діяння, яке вчинила ОСОБА_3 28.03.16 року, що має вираз у конкретних обставинах вчинення суспільно - небезпечного діяння, ознаки якого відповідають ознакам складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, а також враховуючи відсутність реально завданої матеріальної шкоди, у зв`язку із поверненням майна, та відсутність цивільного позову в кримінальному провадженні, характер і тяжкість психічного захворювання ОСОБА_3 , що має вираз у відсутності схильності до суїциду та заподіяння шкоди іншим особам, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання сторони обвинувачення лише в частині застосування до ОСОБА_3 примусового заходу медичного характеру у зв`язку з наявним в неї психічним захворюванням.
Водночас суд вважає, що ОСОБА_3 слід визначити примусовий захід медичного характеру - надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, враховуючи що остання вже неодноразово за власною ініціативою проходила стаціонарне ліквання в ТМО «Психіатрія». Крім того ОСОБА_3 постійно спостерігалася та спостерігається лікарями КМПД № 2, КМПД № 4 приймала та приймає лікування також було не одноразове самозвернення з консультаціями та контролем лікування до лікаря відділення № 3 ТМО «Психіатрія» ОСОБА_8 , яка постійно та не менш 3 рази на місяць оглядає, спілкується та контролює і корегує прийом ліків ОСОБА_3 .
Враховуючи викладене, суд, керуючись ст. 19, 93, 94 КК України, ст. 512, 513 КПК України,
УХВАЛИВ :
Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 м. Києва ОСОБА_2 задовольнити частково.
Застосувати відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді передачі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на піклування матерері ОСОБА_4 та покласти на останню відповідальність щодо забезпечення обов`язкового лікарського нагляду відносно ОСОБА_3 .
Речові докази, а саме: ноутбук «Apple MacBook» моделі «MK4M2 Gold» серійний номер: C02QJ5ELGF84 дозволити власнику використовувати на власний розсуд.
Інший речовий доказ а саме, DVD-R диск залишити в матеріалах судового провадження.
Медичну документацію відносно ОСОБА_3 , яка була надана суду ТМО «ПСИХІАТРІЯ» повернути до вказаного закладу за минуванням потреби.
Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1