Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/1990/2021 Головуючий в першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія справи: ч. 2 ст. 186, ч. ч. 1, 2 ст. 187 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Руські Комарівці Ужгородського району Закарпатської області, без визначеного місця реєстрації, раніше судимого:
- 15 лютого 2010 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 304, ст. 70 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі, 18 травня 2012 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 (один) рік 2 (два) місяці 21 (двадцять один) день;
- 12 грудня 2012 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі, 18 листопада 2016 року звільнений по відбуттю строку покарання;
- 16 серпня 2019 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України на 6 (шість) місяців арешту,
по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років;
- за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років;
- за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років 6 (шість) місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
За правилами ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року, більш суворим, що призначений за даним вироком, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років 6 (шість) місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року) у строк відбування ОСОБА_6 покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення з 05 березня 2017 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Судом вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, 17 лютого 2017 року приблизно о 22 годині 25 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись в парку імені Академіка Фоміна, що за адресою: м. Київ, бульв. Т. Шевченка, 17, звернув увагу на ОСОБА_9 , у якої в кишені куртки був мобільний телефон, та у нього виник злочинний умисел, направлений на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння її майном. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 підійшов ззаду до ОСОБА_9 з погрозою застосування фізичного насильства, що є небезпечним для життя і здоров`я, а саме під погрозою застосування ножа, якого він прислонив до шиї потерпілої, і нанесенням тілесних ушкоджень висунув їй вимогу відійти із ним в сторону, на що ОСОБА_9 погодилася. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 сів разом з ОСОБА_9 на лавку і, погрожуючи застосуванням ножа, висунув вимогу віддати йому мобільний телефон. Таким чином з погрозою застосування фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я, ОСОБА_6 заволодів майном ОСОБА_9 , а саме мобільний телефоном «SamsungGalaxy» вартістю 1733 гривні 33 копійки з сім-карткою мобільного оператора, що матеріальної цінності не представляє, з якими з місця вчинення кримінального правопорушення зник.
Відповідно до висновку експерта № 542 від 23 березня 2017 року, у ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: ділянки блідо-рожевого кольору, що стали наслідками загоєння поверхневих ушкоджень шкіри (якими могли бути як садна, так і подряпини), розташовані на передньо-зовнішній поверхні лівої кисті в проекції дистальної третини 2 п`ясної кістки (1 міжпальцевого проміжку), на тильно-зовнішній поверхні проксимального міжфалангового суглобу 5 пальця лівої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 20 лютого 2017 року приблизно о 22 годині 25 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись в парку імені Академіка Фоміна, що за адресою: м. Київ, бульв. Т. Шевченка, 17, звернув увагу на ОСОБА_10 , у якої на плечі висів рюкзак, в якому могло бути цінне майно, та у нього виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите заволодіння чужим майном. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 підійшов ззаду до ОСОБА_10 і висунув їй вимогу віддати майно. Далі ОСОБА_6 одразу наніс один удар рукою по обличчю ОСОБА_10 та потягнув за рукав її куртки. Після того, як потерпіла впала, ОСОБА_6 , застосовуючи насильство, небезпечне для життя і здоров`я, знову наніс по декілька ударів рукою і ногою в область голови ОСОБА_10 . Подолавши опір потерпілої, ОСОБА_6 розстібнув належний їй рюкзак, звідки викрав гаманець вартістю 300 гривень, в якому знаходилися: гроші в сумі 1200 гривень, паспорт і банківська картка, які матеріальної цінності не представляють. Заволодівши таким чином майном ОСОБА_10 на загальну суму 1500 гривень, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник.
Згідно з висновком експерта № 546 від 11 квітня 2017 року, у ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми лицьового черепу: синець в підочній ділянці зліва, крововилив на склері лівого ока, вдавлений перелом передньої стінки лівої гайморової пазухи; синця на заднє-внутрішній поверхні лівого передпліччя у нижній третині, які відноситься, відповідно, до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, та легкого тілесного ушкодження.

Крім того, 21 лютого 2017 року приблизно о 17 годині 05 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись в підземному переході, що за адресою: м. Київ, бульв. Т. Шевченка, біля пам`ятника «Щорса», звернув увагу на ОСОБА_11 , у якої в кишені пальто був мобільний телефон, та у нього виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите заволодіння вказаним майном. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 підійшов ззаду до ОСОБА_11 , штовхнув її, притиснув рукою до стіни і висунув вимогу віддати мобільний телефон. Заволодівши таким чином майном ОСОБА_12 на загальну суму 4299 гривень, а саме її мобільним телефоном «XiaomiRedmi 3 Gold» вартістю 4099 гривень, який був у чохлі вартістю 300 гривень та з сім-карткою мобільного оператора, що матеріальної цінності не представляє, з місця вчинення злочину зник.

Крім того, 04 березня 2017 року приблизно о 22 годині 50 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись в парку імені Академіка Фоміна, що за адресою: м. Київ, бульв. Т. Шевченка, 17, звернув увагу на ОСОБА_13 , у якої в руках був пакет, що міг містити цінне майно, та у нього виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите заволодіння чужим майном. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 підійшов ззаду до ОСОБА_13 та, застосовуючи насильство, небезпечне для життя і здоров`я, одразу наніс їй один удар рукою в нижню щелепу з лівої сторони, внаслідок чого потерпіла впала. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 нахилився до ОСОБА_13 та заволодів її пакетом, в якому знаходився належний потерпілій спальний мішок вартістю 1230 гривень, з яким з місця вчинення злочину зник.
Відповідно до висновку експерта № 652 від 10 квітня 2017 року, у ОСОБА_13 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: садна в ділянці нижньої щелепи зліва; забійної рани в лівій щічній ділянці з переходом в проекцію горизонтальної гілки нижньої щелепи; рани на задній поверхні грудної клітки на 2,5 сантиметри вгору від проекції верхнього краю лівої лопатки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.
Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги захисник зазначає про те, що суд неправильно кваліфікував дії ОСОБА_6 як розбій, а не грабіж, оскільки: в жодному нападі на потерпілих обвинувачений не застосовував холодну зброю або інші металеві предмети, наявність яких могло б доводити застосування у їх відношенні насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, або погрозу застосування такого насильства; при затриманні ОСОБА_6 05 березня 2017 року у нього холодна зброя чи інші металеві предмети не вилучалися; висновки судово-медичних експертиз підтверджують наявність у потерпілих легких тілесних ушкоджень та не містять даних про небезпечні для їх життя чи здоров`я тілесні ушкодження.
Також захисник вважає, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції не дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України, не врахував визнання обвинуваченим своєї винуватості як обставини, що пом`якшує його покарання.
З посиланням на ч. 3 ст. 404 КПК України захисник просить апеляційний суд повторно дослідити обставини кримінального провадження, в тому числі допитати потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_13 , які в суді допитувалися без його участі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить пом`якшити призначене йому вироком суду покарання, врахувавши стан його здоров`я та наявність тяжкого захворювання, те, що у нього є неповнолітній син, який потребує батьківського догляду і уваги, щире каяття у вчиненому і термін, протягом якого він перебуває під вартою.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг на вирок суду першої інстанції не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 в підтримку доводів і вимог своїх апеляційних скарг, пояснення прокурора, який заперечував проти їх задоволення, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні трьох епізодів розбійних нападів на потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та у скоєнні грабежу стосовно потерпілої ОСОБА_11 підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, які знайшли свою належну оцінку у вироку.

Такі висновки суду ґрунтуються на показаннях обвинуваченого ОСОБА_6 , який частково визнав свою винуватість, показаннях потерпілих, даних висновків судово-медичних експертиз, інших письмових доказах у кримінальному провадженні, належність, достовірність і допустимість яких стороною захисту фактично не оспорюється.

За встановлених та викладених судом у вироку фактичних обставин кримінальних правопорушень дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані: по епізоду вчинення злочину щодо ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, скоєне повторно, що захисником в апеляційній скарзі не заперечується; по епізоду вчинення злочину відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій); по епізодам вчинення злочинів стосовно ОСОБА_10 і ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), скоєний особою, яка раніше вчинила розбій.

Доводи захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій ОСОБА_6 по епізодам вчинення злочинів відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_13 як розбій, а не як грабіж, є неприйнятними за таких підстав.

За змістом ст. 187 КК України, розбій як злочин проти власності це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. В разі вчинення розбою посягання відбувається на два об`єкти власність та життя і здоров`я потерпілої особи.

Разом з тим, при грабежі, поєднаному із застосуванням насильства до потерпілого, основним об`єктом посягання виступає власність. Незважаючи на те, що у момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, однак цей вплив є незначним, тому й не передбачає існування ще одного об`єкту життя і здоров`я особи.

Однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство (фізичне, психічне), метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Агресивність та спрямованість таких дій для подолання опору по відношенню до особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою від грабежу.

При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дій винної особи.

Судом першої інстанції, зокрема на підставі показань самого обвинуваченого, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , висновків судово-медичного експерта № 542 від 23 березня 2017 року, № 546 від 11 квітня 2017 року, № 652 від 10 квітня 2017 року, встановлено, що ОСОБА_6 з метою заволодіння майном потерпілих підходив до них ззаду та долав їх опір:
- у відношенні ОСОБА_9 шляхом висловлення погрози застосувати фізичне насильство, небезпечне для життя та здоров`я, а саме погрози ножем, якого приставив до шиї потерпілої, та нанесенням тілесних ушкоджень;
- стосовно ОСОБА_10 шляхом застосування небезпечного для життя і здоров`я насильства, нанесенням рукою удару потерпілій в обличчя та, після того як вона впала, ще декількох ударів руками і ногами по голові, які призвели до заподіяння їй середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я;
- щодо ОСОБА_13 також шляхом застосування небезпечного для життя і здоров`я фізичного насильства, а саме нанесенням удару рукою в щелепу, від якого потерпіла впала, що спричинило їй легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Таким чином, встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставин, за яких ОСОБА_6 заволодів майном ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_13 , свідчать про те, що мали місце три епізоди розбійних нападів, які були поєднані з погрозою застосувати небезпечне для життя і здоров`я насильство у відношенні ОСОБА_9 та із застосуванням такого насильства стосовно ОСОБА_10 і ОСОБА_13 , а тому дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за відповідними частинами статті 187 КК України.

Водночас, наведені обставини спростовують твердження захисника стосовно скоєння ОСОБА_6 в даних випадках грабежу, під яким розуміється незначний вплив на потерпілих для заволодіння їх майном, а не застосування наведеного вище насильства, яке до того ж призвело до заподіяння ОСОБА_13 і ОСОБА_10 легкого і середньої тяжкості тілесних ушкоджень, відповідно.

Зважаючи на викладене та враховуючи спосіб подолання ОСОБА_6 опору потерпілих, щоб заволодіти їхнім майном, а саме шляхом нанесення руками і ногами ударів ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , посилання захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що: обвинувачений не застосовував холодну зброю чи інші металеві предмети; що такі речі у нього під час затримання 05 березня 2017 року не вилучались, не свідчить про відсутність в його злочинних діях кваліфікуючих ознак розбою.

Враховуючи те, що сторона захисту, хоча і не погоджується з кваліфікацією дій ОСОБА_6 по трьом з чотирьох епізодів вчинених злочинів, проте не оспорює фактичні обставини їх скоєння, що встановлені судом першої інстанції на підставі безпосередньо досліджених доказів, колегія суддів не вбачає підстав за клопотанням апелянта повторно досліджувати докази у кримінальному провадженні, в тому числі допитувати потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_13 , які в суді першої інстанції допитані за участі захисника обвинуваченого ОСОБА_14 , що підтверджується журналом судового засідання від 04 липня 2018 року (т. 1 а.п. 247-250).

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 стосовно суворості призначеного покарання, то вони задоволенню не підлягають також, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.
Як вбачається з вироку, при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції на виконання наведених вище вимог закону врахував: ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які є тяжкими, характер їх скоєння і ступінь суспільної небезпеки; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за місцем відбування покарання характеризувався негативно, не має визначеного місця проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відсутність обставин, які б пом`якшували покарання, та рецидив злочинів, як обставину, що обтяжує покарання.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 свою винуватість у скоєному визнав частково, будь-яких заходів, спрямованих на залагодження своєї провини, усунення негативних наслідків, відшкодування заподіяної потерпілим шкоди не вживав, суд правильно вказав про відсутність у обвинуваченого щирого каяття та не визнав його обставиною, що пом`якшує покарання.

Зваживши в сукупності наведені обставини, що впливають на захід примусу, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому за кожен вчинений злочин покарання у максимальному розмірі, передбаченому санкціями ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України, і на підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень застосував принцип часткового складання покарань. Також суд при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України застосував принцип поглинення більш суворим покаранням, що призначений за даним вироком, менш суворого, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року.

З огляду на встановлені і доведені у кримінальному провадженні обставини, що впливають на покарання, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово засуджений за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів проти власності до реальної міри покарання, після звільнення з місць позбавлення волі 18 листопада 2016 року на шлях виправлення не став, не працевлаштувався, щоб забезпечити себе законним джерелом заробітку, і вже через три місяці продовжив свою злочинну діяльність та в короткий проміжок часу, протягом майже двох тижнів, скоїв ще більш небезпечні злочини, а саме три розбійні напади, і один грабіж, що свідчить про наполегливе небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, його стійку схильність до вчинення кримінальних правопорушень, обрання ним такого незаконного способу покращення власного матеріального становища за рахунок чужого майна, та про підвищену суспільну небезпечність його особи, колегія суддів переконана, що призначений судом ОСОБА_6 розмір покарання у виді позбавлення волі як за кожне кримінальне правопорушення окремо, так і за їх сукупністю, в повній мірі відповідає ступеню тяжкості, характеру та небезпечності скоєних ним злочинів і даним про його особу.

Виходячи з наведених даних, які вказують на підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого, оскільки довідкою завідувача Київської міської медичної частини філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області від 13 травня 2020 року підтверджується проходження ОСОБА_6 відповідного лікування наявного у нього захворювання, на якому він акцентує увагу у своїй апеляційній скарзі, і те, що стан його здоров`я був задовільним (т. 4 а.п. 25), за відсутності в справі даних про його погіршення з цього часу, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання у зв`язку із наявним у нього захворюванням.

Твердження обвинуваченого про те, що він має неповнолітнього сина не знаходить свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження, у зв`язку із чим також є неприйнятними.

Будь-яких нових обставин, які б залишилися поза увагою при призначенні ОСОБА_6 покарання, в апеляційних скаргах сторони захисту не наведено. Не встановлено таких і колегією суддів під час апеляційного перегляду вироку в цій частині.

Таким чином, враховуючи, що судом першої інстанції були виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, правильно застосовані положення ст. 70 КК України, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання відповідає принципам законності, справедливості, співмірності та індивідуалізації, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Тому підстав вважати покарання явно несправедливим внаслідок суворості та, відповідно, підстав для його пом`якшення колегія суддів не вбачає.

З огляду на наведене, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 18 січня 2021 року стосовно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4