Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

13 квітня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000398 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загально-середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, з призначенням покарання - два роки обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком в один рік та покладенням обовязків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися для реєстрації.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі. Цивільний позов залишено без розгляду.

Постановлено стягнути із ОСОБА_5 на користь держави 4133,78 грн.- процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 29 липня 2019 року, прибувши в квартал 27 виділ 5 Карпилівського лісництва ССВК Селянський ліс, всупереч вимог правил рубок головного користування в лісах України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 559 від 27.07.1995 року, правил відпуску деревини на пні в лісах України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1378 від 29.07.1999 року, без наявності ордера на відпуск деревини на пні та без передбачуваного законодавством дозволу, за допомогою бензопили зрізав 12 сироростучих дерев породи сосна звичайна, завдавши матеріальної шкоди ССВК Селянський ліс на загальну суму 30580,47 грн.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 ставить питання про скасування вироку через істотне порушення вимог кримінального-процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне рішення, із закриттям кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Покликаючись на незаконність та не обгрунтованість прийнятого рішення, вважає, що суд обґрунтував оскаржуваний вирок сумнівними і недопустимими доказами та доказами, які отримані в порушення вимог ст.ст. 104, 208, 213, 223 КПК України, оскільки процесуальні документи після фактичного затримання ОСОБА_5 не складалися, права йому не роз`яснювалися, захисник не надавався, чим, на його думку, було порушено право ОСОБА_5 на захист. Вказує, що стороною обвинувачення невірно визначено потерпілого у кримінальному провадженні, як незаконно допущено і відомості, які містяться в поданих представником потерпілого письмових документах, як докази.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора щодо залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

За змістом кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, як зобов`язаний перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Положення ч. 1 ст. 404 КПК України ґрунтуються на принципі римського права tantum devolutum quatum appellatum («скільки скарги - стільки рішення»). Тобто, на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Тому повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги, однак, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 404 КПК.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, апеляційний суд досліджує докази, які не досліджувались судом першої інстанції, за двох умов: 1) наявність відповідного клопотання учасників кримінального провадження; 2) про дослідження цих доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або такі докази стали відомі після ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Отже, відсутність клопотання про дослідження доказів не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та передумов для здійснення судом свого права дослідити нові докази за наявності умов, встановлених ч. 3 ст. 404 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджується сукупністю розглянутих в судовому засіданні доказів, яким дана правильна юридична оцінка, і є обґрунтованим.

Покликання апелянта в апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, побудованих на сумнівних та недопустимих, з його погляду, доказах, а також доводи щодо порушення вимог кримінального процесуального закону, як під час досудового розслідування, так і в суді першої інстанції, спростовуються зібраними у справі доказами і не заслуговують на увагу.
Як в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді ОСОБА_5 підтвердив факт перебування 29 липня 2019 року у 27 кварталі 5 виділу Карпилівського лісництва ССВК Селянський ліс разом із братом, де зрізав за допомогою бензопили 12 дерев породи сосна. Однак, вважає, що в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, оскільки порубку дерев здійснював за вказівкою і дозволом лісника ОСОБА_8 , в якого працював неофіційно один тиждень, і який сам показав місце вирубки. Зрізану деревину мав доставити на пилораму, проте документів на вказану деревину та на її перевезення в нього не було, і таких документів лісник йому не надавав.
Органи досудового розслідування про такі факти не повідомляв, оскільки лісник ОСОБА_9 пообіцяв йому допомогу у даному провадженні щодо відшкодування шкоди.
При проведенні слідчого експерименту ( т. 1 а.с. 106-107), протокол якого досліджено судом першої інстанції, ОСОБА_5 , з дотриманням норм КПК України, показав, що 29 липня 2019 року приблизно о 16.00 год. вирушив кіньми на гужовій підводі у 27 квартал 5 виділу Карпилівського лісництва ССВК Селянський ліс, щоб здійснити незаконну порубку дерев породи сосна. На території вказаного лісництва за допомогою бензопили він зрізав 12 дерев породи сосна, яку в подальшому мав намір продати на лісопильну раму. Коли він здійснював порубку лісу, до нього підійшов інженер ССВК Селянський ліс і зробив зауваження, після чого він почав втікати з місця події, однак його затримав інший працівник лісової охорони, що узгоджується і з іншими дослідженими доказами.

Згідно показань представника ССВК Селянський ліс ОСОБА_10 слідує, що 29 липня 2019 року ОСОБА_5 у Карпилівському лісництві ССВК Селянський ліс без наявності ордера на відпуск деревини на пні та без відповідного законодавством дозволу зрізав 12 сироростучих дерев породи сосна звичайна, заподіявши матеріальну шкоду на суму 30580,47 грн.

Вказані показання представника потерпілого і обвинуваченого ОСОБА_5 щодо обставин вчиненого злочину об`єктивно підтверджується і протоколом огляду місця події від 29.07.2019 року, де виявлено бензопилу марки Stihl MS 230, сокиру, стяжний ремінь з трещіткою ( т. 1 а.с. 22-24), котрі визнано речовими доказами, як і 12 зрізів пнів дерев породи сосна, 12 комлевих частин дерев породи сосна та гужову підводу ( т. 1 а.с. 25).

Факт незаконної порубки деревини також підтверджується і показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 працівників ССВК Селянський ліс, які 29.07.2019 року, перебуваючи на рейді в 27 кварталі 5 виділу Карпилівського лісництва ССВК Селянський ліс, почувши звук бензопили, затримали двох невідомих їм чоловіків, один з яких сидів на пеньку зрубаного дерева, а інший стояв із пилкою біля дерев. Підійшовши ближче до чоловіків, один з них - ОСОБА_5 почав втікати, однак його затримав головний лісничий ОСОБА_12 . На місці затримання ОСОБА_5 не заперечував факту рубки ним 12-ти дерев породи сосна.

Кримінальне правопорушення, передбачене статтею 246 КК, відноситься до категорії злочинів проти довкілля. Диспозиція вказаної норми передбачає, що одним з обов`язкових елементів складу цього злочину є наявність істотної шкоди, завданої об`єкту злочинного посягання, тобто довкіллю.
Судом першої інстанції правомірно взято до уваги заподіяння лісу істотної шкоди, внаслідок незаконної порубки 12 сироростучих дерев породи сосна звичайна, яка, згідно висновку експерта № 3.5-62/20 від 08.09.2020 року, становить 30580,66 грн, із вмотивуванням розбіжностей між розрахунком розміру шкоди від 29.07.2019 року.

Враховуючи, що зазначені вище докази були отримані, відповідно до положень кримінально-процесуального законодавства України, узгоджуються між собою і не суперечать один одному, колегія суддів вважає, що місцевий суд обгрунтовано взяв до уваги досліджені докази, підстав для визнання яких неналежними чи недопустимими не вбачається, і вірно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги твердження захисника щодо недопустимості протоколу огляду місця події від 29.07.2019 року, який отриманий стороною обвинувачення в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 93 КПК України, та без порушень вимог КПК України в цілому, з чим погоджується і колегія суддів.
Не залишилося без оцінки суду і доводи обвинуваченого про відсутність в його діях складу інкримінованого злочину, на чому наголошувала сторона захисту в судовому засіданні, які судом першої інстанції оцінено критично з наведенням відповідного обґрунтування у вироку суду, з яким погоджується і апеляційна інстанція, котра розцінює це, як спосіб уникнути кримінальної відповідальності.

Твердження апелянта про те, що під час затримання ОСОБА_5 на місці події йому не надано безоплатного захисника, а саме затримання відбулося незаконно, не можна визнати обґрунтованими, як і порушення права обвинуваченого на захист.

Згідно ст. 52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

Інкримінований ОСОБА_5 злочин за ч. 1 ст. 246 КК України, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, щодо якого участь захисника лише за бажанням обвинуваченого, як з моменту його затримання, так і набуття статусу підозрюваного.

Покликання сторони захисту про порушення органом досудового розслідування вимог щодо проведення огляду земельної ділянки не заслуговують на увагу, оскільки слідча дія огляд місця події не є єдиним доказом в даному кримінальному провадженні, а винність ОСОБА_5 підтверджується й іншими письмовими доказами, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, хоча суд не мусить надавати відповідь на кожен довід, проте з рішення має бути чітко зрозуміло, що головні проблеми, порушені у цій справі, були розглянуті, і що конкретні відповіді були надані на аргументи, які є вирішальними для результату розгляду справи.

При обранні покарання обвинуваченим суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо врахування ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що помякшують і обтяжують покарання, а також розяснень що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення: форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і тяжкості наслідків, що настали.

Зокрема, врахував, що обвинуваченим скоєно злочин середньої тяжкості, особу ОСОБА_5 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризуються за місцем проживання, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обтяжуючих покарання обставин, і призначив ОСОБА_5 покарання в межах санкції, встановленої ч. 1 ст. 246 КК України, належним чином вмотивувавши прийняте рішення про можливість виправлення ОСОБА_5 , враховуючи його особу, шляхом звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, підстав для скасування якого не вбачається.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405-407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення повного тексту ухвали.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
(підпис) (підпис) (підпис)

Суддя Рівненського
апеляційного суду ОСОБА_1 16.04.2021 року