Справа № 199/2166/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2021 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська

у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого - ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі кримінальне провадження №0000278 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 повторно заявив клопотання про скасування арешту майна на автомобіль «BMW» № НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом, який повернути ОСОБА_6 .

На обґрунтування клопотання захисник ОСОБА_5 посилається, що стороною захисту ухвала слідчого судді від 26 березня 2019 року про накладання арешту на майно долучена до його клопотання, тобто усунено підстава, що стала приводом відмови у задоволенні раніше поданого до суду аналогічного клопотання та під час розгляду питання про арешт майна ОСОБА_6 не був присутній.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання захисника.

Прокурор та представник потерпілого заперечували проти задоволення клопотання, та наполягали, що зазначений автомобіль було повернуто ОСОБА_6 під час досудового розслідування, який його відремонтував, що підтвердив обвинувачений.

Також, прокурор заявив, що в межах іншого кримінального провадження на зазначений автомобіль накладено арешт слідчим суддею.

Суд, вирішуючи повторне заявлене захисником клопотання, вислухавши думки учасників судового провадження, приходить до висновку, що воно не може бути задоволено за наступних обставин.

Вирішуючи заявлене клопотання суд враховує, що ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Таким чином, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Приписом ч. 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладено виключно на майно підозрюваного, обвинуваченого або особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Суд ввважає за необхідне зазначити, що на даному етапі кримінального провадження потреби судового розгляду виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту зазначеного майна може призвести до негативних наслідків, та не буде відповідати завданням кримінального провадження.
За даним кримінальним провадженням автомобіль «BMW» № НОМЕР_1 визнано речовим доказом та на теперішній час знаходиться у користуванні обвинуваченого, без будь якого обмеження, та який на теперішній час його відремонтував.

Відповідно до припису ст.374 КПК України під час знаходження у нарадчій ухвалі, суд має прийняти рішення щодо речових доказі та документів.

Крім того, потерпілими до суду подані цивільні позови про відшкодування шкоди, що може стати підставою для забезпечення цивільного позову та відшкодування шкоди у разі ухвалення обвинувального вироку.

Тобто, за даним кримінальним провадження суд враховує існуванні підстав для збереження речових доказів, та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) випадку доведеності винуватості ОСОБА_6 у скоєнні злочину, тому повторне клопотання захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.170,174,369-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні повторного клопотання захисника ОСОБА_5 про скасування арешту майна на автомобіль «BMW» № НОМЕР_1 , та повернення його ОСОБА_6 відмовити

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду.

Суддя: ОСОБА_1