Справа № 638/5859/21
Провадження № 1-в/638/374/21
УХВАЛА
Іменем України

29 квітня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_3 про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 02 лютого 2015 року вироком Московського районного суду м. Харкова, який було змінено ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 квітня 2015 року, за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі з застосуванням ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням тривалістю 3 роки,
в с т а н о в и в:
Вироком Московського районного суду м. Харкова, який було змінено ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 квітня 2015 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, із застосуванням ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням тривалістю 3 роки.
Начальник Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_3 звернулася на підставі ч. 1 ст. 78 КК України до суду з поданням про звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням у зв`язку із закінчення іспитового строку, в обґрунтування якого зазначає, що
20 травня 2015 року засуджений ОСОБА_4 прибув до уповноваженого органу з питань пробації на облік, де йому у повній мірі були роз`яснені порядок та умови відбування іспитового строку, наслідки ухилення від виконання обов`язків, покладених на нього вироком суду та систематичного вчинення правопорушень, які тягнуть за собою адміністративну відповідальність, про що ОСОБА_4 надав письмову підписку і пояснення. На засудженого були покладені вироком суду такі обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
В період іспитового строку засуджений ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 178 КУпАП, за що на нього було накладене адміністративне стягнення у виді попередження, неявки на реєстрацію без поважних причин не допускав. Інформація про перетин державного кордону останнім до уповноваженого органу з питань пробації не надходила. Відповідно до інформаційних листів, наданих Харківським районним управлінням поліції № З ГУНП в Харківській області, за місцем проживання ОСОБА_4 характеризувався задовільно.
Відповідно до інформації, отриманої з УІАП ГУНП в Харківській області, стало відомо, що в період відбування іспитового строку засуджений ОСОБА_4 співробітниками Харківської місцевої прокуратури № 2 був притягнутий до кримінальної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 185 КК України (ЄРДР № 0005188 від 24 жовтня 2015 року). 17 липня 2020 року Київським районним судом м. Харкова по справі № 640/21576/15-к був винесений вирок, відповідно до якого ОСОБА_4 був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова 02 лютого 2015 року, який був змінений ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 квітня 2015 року, було частково приєднано та остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Зазначений вирок не набрав законної сили, оскільки ухвалою Харківського апеляційного суду вирок Київського районного суду м. Харкова від 17 липня 2020 року був скасований, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України закрите, звільнивши його від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Враховуючи викладене, в органу пробації немає підстав вважати, що ОСОБА_4 є притягнутим до кримінальної відповідальності. Іспитовий строк, призначений вироком суду, закінчився 02.02.2018 року, таким чином, перебування останнього на обліку уповноваженого органу з питань пробації не є доцільним та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства та порушує права засудженого.
Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд подання без його участі..
Представник органу пробації в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд подання за його відсутністю, подання підтримує.
ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду подання повідомлений, причини неявки суду не повідомив.
За таких обставин, суд вважає можливим розглянути вказане подання за відсутністю зазначених осіб, так як відповідно до ч. 4 ст. 539 КПК України, їх неявка не є перешкодою для розгляду подання по суті за наявними матеріалами.
Суд, розглянувши подання, дослідивши матеріали особової справи засудженого, оцінивши надані докази, дійшов висновку про задоволення подання з наступних підстав.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку.
У відповідності до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів, встановлених законом.
Судом встановлено, що Московського районного суду м. Харкова, який було змінено ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 квітня 2015 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі із застосуванням ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням тривалістю 3 роки.
Вироком суду на підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_4 були покладені такі обов`язки: періодично з`являтися па реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
В період іспитового строку ОСОБА_4 виконав покладені на нього обов`язки, нового злочину не вчинив.
Іспитовий строк закінчився 02 лютого 2018 року.
Відповідно до ст. 164 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду. Після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.
Згідно ч. 1 ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.
Суд зазначає, що дійсно з матеріалів особової справи засуджено вбачається, що вироком Київського районного суду м. Харкова від 17 липня 2020 року по справі № 640/21576/15-к ОСОБА_4 був засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України приєднано частину невідбутого покарання, призначеного вироком Московського районного суду м. Харкова 02 лютого 2015 року, який був змінений ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 квітня 2015 року, та остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Вироком встановлено, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України 24 жовтня 2015 року, тобто в період іспитового строку.
Однак, ухвалою Харківського апеляційного суду 30 березня 2021 року вирок Київського районного суду м. Харкова від 17 липня 2020 року скасовано, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України закрито, звільнено ОСОБА_4 його від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч. 3 ст. 75 та статті 78 КК України передумовою для звільнення засудженого від відбування покарання згідно з цими статтями кримінального закону є невчинення засудженим у період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину. При цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку, визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду особа відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК та ч. 1 ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України вважається невинуватою.
Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом. Будь-яке втручання у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, а отже, - відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист та є засадничим компонентом правової системи.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-ІУ «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у н. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку. Аналогічні порушення було констатовано у справах «Шагін проти України». «Грабчук проти України» та інших.
З урахуванням викладеного у суду немає підстав вважати, що ОСОБА_4 вчинив нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку, оскільки матеріали справи не містять доказів протилежного.
На підставі вищевикладеного, з урахування положень ч. 1 ст. 78 КК України, п. 9 ч. 1 ст. 537 КПК України, суд дійшов висновку про задоволення подання начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_3 та звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання з випробуванням за закінченням іспитового строку.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 78 КК України, ст. 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Подання начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_3 про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Московського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2015 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 квітня 2015 року, у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1