Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3317/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 08 квітня 2021 року,
в с т а н о в и в:
Цією ухвалою продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, до 10.06.2021 включно.
Встановлено строк дії ухвали до 10.06.2021 включно.
Визначено розмір застави у межах 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідно становить 340500 грн.
В апеляційній скарзі захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою змінити раніше обраний відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою його проживання: АДРЕСА_1 , зобов`язавши підозрюваного прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду. В разі ж залишення судом апеляційної інстанції без змін ухвалу слідчого судді в частині продовження до 10.06.2021 включно строку застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - змінити зазначену ухвалу в частині розміру визначеної застави, визначивши ОСОБА_8 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181600 грн.
При цьому, зазначає, що мотивування слідчим суддею необхідності продовження застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою тим, що він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, є необґрунтованим, оскільки відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.07.2003 року по справі № 1-23/2003 такий запобіжний захід не може бути застосований лише з мотиву тяжкості злочину. Звертає увагу, що при оцінці обґрунтованості повідомленої ОСОБА_8 підозри та перевірці правильності кваліфікації діяння, у вчиненні якого він підозрюється, потрібно враховувати те, що документи, які додаються до клопотання про обрання запобіжного заходу, вказують не невірність кваліфікації дій, у вчиненні яких він підозрюється, зокрема, останній підозрюється у зберіганні, перевезенні з метою збуту та збуті психотропних речовин в особливо великих розмірах, вчинених повторно організованою групою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України. Разом з цим, слідчим суддею залишено позу увагою те, що відповідно до невеликих, великих та особливо великих розмірів психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України 01.08.2000 № 188 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 29.07.2010 № 634), психотропна речовина амфетамін загальною масою до 0,15 грам є невеликим розміром, тому, амфетамін загальною масою 0,06754 грам., у придбанні, зберіганні та збуті якого у березні 2020 року підозрюється ОСОБА_8 , являє собою невеликий розмір зазначеної психотропної речовини, а не особливо великий, як вказано у повідомленні про підозру. Також, слідчим суддею не враховано того, що клопотання про продовження застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу та додані до нього матеріали не містять жодного доказу придбання ним у ОСОБА_9 07.01.2021 психотропної речовини амфетамін, її зберігання та збуту в цей же день ОСОБА_10 . Наголошує, що підозра (епізод 10.01.2021) ОСОБА_8 за даним епізодом також є необґрунтованою, такою, що складена виключно на припущеннях та спростовується безпосередньо змістом клопотання про продовження запобіжного заходу та доданими до клопотання документами. Вважає, що невеликий розмір психотропної речовини, яку 10.01.2021 збув ОСОБА_10 особі зі зміненими анкетними даними - ОСОБА_11 , в сукупності з не доведенням жодними доказами того, що ОСОБА_10 збув зазначену психотропну речовину, діючи у складі організованої злочинної групи зокрема з ОСОБА_8 , вказує на незаконність кваліфікації дій ОСОБА_12 за ч.3 ст. 307 КК України. Наголошує, що не було доведено в ході судового засідання й наявності ризиків того, що перебуваючи на волі, ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворювати будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; впливати на свідків; вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя не навів жодної іншої підстави для подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою, окрім тих, які вже були зазначені в ухвалі слідчого судді від 12.01.2021 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та в ухвалі слідчого судді від 05.03.2021 про продовження строку його дії. Вважає, що слідчий суддя не звернув уваги також і на те, що ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 15.01.2021 у справі № 296/238/21 іншому підозрюваному ОСОБА_9 (який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.307 КК України в якості організатора) взагалі відмовлено в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, як і ще одній підозрюваній - ОСОБА_13 , котрій надалі, ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 від 05.03.2021 у справі № 296/1906/21 взагалі було відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під домашнім арештом та застосовано щодо неї запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання в межах строку досудового розслідування. Крім того, слідчий суддя безпідставно вказав в оскаржуваній ухвалі про те, що ОСОБА_8 раніше судимий 27.02.2017 Житомирським районним судом Житомирської області, оскільки за вказаним вироком (за ч.4 ст.358 КК України) йому було призначене покарання у виді штрафу в сумі 1700 грн., який він відразу сплатив. Відтак, оскільки штраф ним сплачено ще в лютому 2017 року та з часу виконання зазначеного вироку минуло більше 4 років, то відповідно до ст. 89 КК України судимість за вказане кримінальне правопорушення є погашеною. Наголошує, що зазначені обставини в своїй сукупності вказують на те, що за дійсних обставин справи відсутні підстави продовжувати застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, натомість, для запобігання наведеним стороною обвинувачення ризикам, з урахуванням дійсної тяжкості та підтвердженої доказами кваліфікації вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення за ч.1 або ч.2 ст.307 КК України (а не позбавленої будь-якої доказової бази кваліфікації за ч.3 ст.307 КК України), цілком достатньо застосування менш обтяжливого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.
Крім того, постановляючи ухвалу про продовження строку застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави у розмірі 340500 грн., слідчий суддя порушив вимоги ч.4 ст.182 КПК України та не врахував майнового стану ОСОБА_8 та інших даних про його особу, зокрема стану його здоров`я. звертає увагу, що після вилучення та арешту усіх виявлених за місцем проживання ОСОБА_8 грошових коштів, а також належного йому автомобіля, його майновий стан на даний час став досить скрутним, а тому визначений слідчим суддею розмір застави, є необґрунтовано високим та позбавляє ОСОБА_8 практичної можливості вийти з-під варти під заставу. Посилаючись на це, просить визначити заставу у межах, визначених п.3 ч.5 ст.182 КПК У країни, в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181600 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника та підозрюваного на підтримку апеляційної скарги, пояснення прокурора, який просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
Згідно вимог ч.4 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Відповідно до положень ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно із ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.
При цьому, ч.1 ст.183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Слідчий суддя, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Як вбачається з матеріалів провадження №296/3317/21, в провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000025 від 21 січня 2020 року за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України.
10.01.2021 о 13 год. 30 хв. ОСОБА_8 затримано працівниками правоохоронних органів.
11.01.2021 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.
12.01.2021 слідчим суддею Корольовського районного суду м.Житомира підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09 березня 2021 року (включно), без визначення розміру застави.
05.03.2021 Корольовським районним судом м.Житомира підозрюваному ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном 60 днів, з одночасним визначенням розміром застави 567500 грн.
Оскаржуваним рішенням слідчого судді продовжено ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в обґрунтування слідчий суддя в ухвалі зазначив, що завершити досудове розслідування не представляється можливим, а ризики, визначені ст.177 КПК України не зменшилися, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.
Вимогами ст.ст.176, 178, 183 КПК України, визначено що тримання під вартою є виключним запобіжним заходом і застосовується лише, якщо жоден із інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України.
Однак, під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання про продовження строків тримання під вартою відносно ОСОБА_8 не були дотримані в повному обсязі.
При цьому, як вважає апеляційний суд, розглядаючи клопотання, на виконання вимог ст.177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, достатність даних, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбачених ч.3 ст.307 КК України та перевірено наявність ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.
Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину та остаточної кваліфікації її дій, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.
Наявні у провадженні докази, на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 правопорушення, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що останній міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.307 КК України.
З приводу апеляційних тверджень захисника щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_8 , відсутністю доказів придбання останнім психотропної речовини амфетамін, її зберігання та збуту, апеляційний суд зазначає, що доводи сторони захисту в цій частині у певній мірі виходять за межі повноважень слідчого судді при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу. На даному етапі слідчий суддя має встановити доведеність того, що підозрюваний міг вчинити кримінальне правопорушення і є підстави для здійснення подальшого досудового розслідування. При цьому, належну оцінку доказам, питання кваліфікації дій ОСОБА_8 має дати суд при можливому розгляді справи по суті, а отже апеляційний суд вважає, що захист у своїй апеляційній скарзі ставить більш високі вимоги та критерії оцінювання доказів, які, на його думку, мають бути наведені стороною обвинувачення на підтвердження пред`явленої підозри.
Разом з тим, визначаючи вид запобіжного заходу, а саме продовжуючи щодо підозрюваного ОСОБА_8 дію найбільш суворого запобіжного заходу, слідчий суддя не врахував дані про його особу, не перевірив наявність у клопотанні слідчого обґрунтування неможливості запобігання заявленим ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та не навів відповідне обґрунтування у своїй ухвалі, як того вимагають положення ст.ст.178, 194, 196 КПК України.
При цьому, слід зауважити на позиції Європейського Суду з прав людини, які згідно ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України є частиною національного законодавства, щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).
В контексті п. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.
Апеляційний суд вважає, що подане слідчим до суду клопотання про продовження строків тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 не відповідає вимогам чинного законодавства, містить формальний виклад обставин, мотивоване лише тяжкістю правопорушення та наявністю ризиків, які були враховані при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Так, при продовженні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було зазначено про тяжкість інкримінованого правопорушення та ризики можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворювати будь- яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення фактичних обставин правопорушення, незаконно впливати на свідків, вчиняти інше кримінальне правопорушенню продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, проте з плином часу це обґрунтування не змінилося також при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 ..
Вважаючи за доцільне продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою останньому, слідчий суддя погодився з доводами викладеними в клопотанні, посилаючись на раніше встановлені під час обрання підозрюваному запобіжного заходу ризики, однак не навів обставин, які б переконливо виправдовували подальше тримання ОСОБА_8 під вартою, оскільки їх актуальність на момент продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим та прокурором в суді апеляційної інстанції не підтверджена.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що судом безпідставно продовжено підозрюваному строк тримання під вартою.
При цьому, сама по собі тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини.
Суд апеляційної інстанції враховує вимоги ст.5 Конвенції, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 р. у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».
Висновок суду про неможливість застосування до ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу взагалі не аргументований, носить формальний характер, оскільки суд обмежився лише посиланням на те, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать запобіганню визначених ризиків.
З положень ст.184 КПК України випливає, що клопотання про застосування запобіжного заходу повинно містити посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Як вважає суд апеляційної інстанції, розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя дійшов неправильного висновку про наявність ризиків, які б свідчили про намагання ОСОБА_8 ухилятись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворювати будь- яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення фактичних обставин правопорушення, незаконно впливати на свідків, вчиняти інше кримінальне правопорушенню продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, оскільки такі дані в клопотанні не наведені, а зазначені лише припущення слідчого про те, що перебуваючи на волі останній може вчинити вищенаведені дії.
Висновки слідчого судді суперечать положенням Європейської конвенції з прав людини. Зокрема, у справі «Бойченко проти Молдови» (Boicenco v Moldova), 41088/05 від 11 липня 2006 року щодо обов`язковості наведення конкретних мотивів Європейський Суд з прав людини констатував порушення п.3 статті 5 Конвенції вказавши, що суди, ухвалюючи рішення про тримання заявника під вартою, посилалися на відповідну норму закону, не вказуючи підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, ніби заявник може перешкоджати провадженню у справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини.
Відповідно ж до правової позиції Європейського суду у справі «Москаленко проти України» (остаточне рішення від 20 травня 2010 року п.34), суд вважає, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою.
Апеляційний суд зазначає, що слідчим суддею не наведені будь-які доводи, які давали обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, підозрюваний буде ухилятись від органу досудового розслідування та суду, має можливість сховати або спотворювати будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення фактичних обставин інкримінованого йому правопорушення, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, як і продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.
В даному випадку, слідчим суддею належно не було враховано, що ОСОБА_8 має постійне місця проживання та реєстрації, відповідні соціальні зв`язки, хворобливий стан здоров`я, як встановлено судом апеляційної інстанції, є раніше не судимим, у відповідності до ст.89 КК України. Крім того, слідчий суддя належно не врахував і фактичну роль останнього у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що під час розгляду клопотання слідчий суддя дав неповну оцінку наявним у провадженні обставинам, через що безпідставно дійшов висновку про необхідність продовження відносно ОСОБА_8 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а з урахуванням сукупності даних про особу підозрюваного адекватним запобіжним заходом, який зможе забезпечити виконання процесуальних рішень та забезпечить належну поведінку ОСОБА_8 , на думку апеляційного суду, може бути домашній арешт з встановленням заборони залишати місце проживання цілодобово, з носінням електронного засобу контролю.
Покладені на нього обов`язки, а також перебування під цілодобовим арештом суттєво зменшать ризики на, які послався слідчий у своєму клопотанні про обрання запобіжного заходу та буде відповідати меті обраного запобіжного заходу.
Таким чином, враховуючи дані про особу підозрюваного, незначний ступінь ризиків, які існують у даному кримінальному провадженні та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, апеляційний суд вважає, що ухвалу слідчого судді слід скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати альтернативний запобіжний захід, який зможе запобігти заявленим у кримінальному провадженні ризикам, а саме цілодобовий домашній арешт за місцем проживання, з носінням електронного засобу контролю.
Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 08 квітня 2021 року, якою продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, до 10.06.2021 включно, з визначенням розміру застави у межах 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 340 500 грн., - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_14 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з носінням електронного засобу контролю на строк до 10.06.2021.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожним їхнім викликом та вимогою, залежно від стадії кримінального провадження;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження про зміну свого місця проживання;
- заборонити спілкуватися зі свідками, підозрюваними у кримінальному провадженні;
- здати на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
- носити електронний засіб контролю.
Строк дії обов`язків до 10 червня 2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :