Справа №949/699/21
Провадження №1-кс/949/99/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2021 року слідчий суддя Дубровицького районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_3 про надання дозволу на передачу в дохід держави речових доказів по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000325 від 23.06.2015 року,

ВСТАНОВИВ:
Прокурор Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулася з вказаним клопотанням та просить вирішити питання про долю речових доказів - каміння бурштину-сирцю, вагою 11885 г., а саме: передати у власність держави в особі Державного сховища дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння України (04119, місто Київ, вул. Дегтярівська, будинок 38-44, ) речові докази у кримінальному провадженні №0000325 від 23.06.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, у вигляді бурштину-сирцю, загальною вагою - 11885 г., вилученого 23.06.2015 року в ході огляду автомобіля марки "BMW 745", реєстраційний номер НОМЕР_1 , для його зарахування до Державного фонду дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння України.

У своєму клопотанні прокурор посилається на те, що у провадженні СВ відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області перебувало кримінальне провадження №0000325 від 23.06.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження встановлено, що 23 червня 2015 року до Дубровицького РВ УМВС України в Рівненській області надійшли матеріали з Дубровицького МРВ УСБУ в Рівненській області про те, що приблизно о 17 год. в м. Дубровиця по вул. Макарівська в багажному відділенні автомобіля марки "BMW 745", реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено каміння бурштину-сирцю.

За даним фактом, 23 червня 2015 року Дубровицьким РВ УМВС України в Рівненській області до ЄРДР внесено відомості за №0000325 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України.

В подальшому, зазначене каміння визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000325 та згідно акту прийому-передачі майна від 20.06.2017 року передано на відповідальне зберігання в банківську комірку Рівненської філії ПАТ КБ "ПриватБанк", що на вул. Грушевського, 42А в м. Рівне.

У ході досудового розслідування встановити власників вказаного каміння бурштину-сирцю та осіб, у яких було придбане вказане каміння не вдалося.

З часу реєстрації кримінального провадження до Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області чи до Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури інформації про законних власників вказаного майна не надходило.

19 травня 2021 року за результатами досудового розслідування, заступником начальника СВ Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 прийнято рішення про закриття вищевказаного кримінального провадження в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Враховуючи те, що власника майна не встановлено, а у особи, у якої вилучено вказане майно, відсутні будь-які документи на його видобуток чи придбання в осіб, які мають таке право та поширеність фактів незаконного видобутку бурштину, існують достатні підстави вважати, що описане вище майно являється незаконно здобутим, однак не містить слідів кримінального правопорушення.

Згідно п. 2 ч. 6 ст. 100 КПК України, п. 28 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, ї реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Реалізація предметів здійснюється з дотриманням Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, дія якого, серед іншого, поширюється і на незаконно добуті природні ресурси.

Підставою для реалізації вказаного майна є акт опису, оцінки та передачі майна через підприємства роздрібної торгівлі, торгові біржі та аукціони, безоплатної передачі, знищення, утилізації, переробки.

Згідно Положення про порядок формування та зберігання Державного фонду дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння України, безпосереднє формування і зберігання цінностей Державного фонду дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння України здійснює Державне сховище дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння.

Таким чином, відповідно до вказаних норм законодавства, у даному випадку речові докази - бурштин у сировині повинен бути переданий у власність держави в особі Державного сховища дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння України, для їх зарахування до Державного сховища дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння України.

Прокурор зазначає, що на даний час у кримінальному провадженні не вирішено питання про долю речових доказів, внаслідок чого матеріальні цінності ц надалі безоплатно зберігаються у сховищі ПАТ КБ "ПриватБанк", відповідно до заключеного договору матеріального зберігання між банком та ГУНП в Рівненській області, а державний бюджет залишається без відповідних грошових надходжень.

Прокурор ОСОБА_3 на розгляд клопотання не з`явилася, подавши до суду заяву про розгляд клопотання без її участі у зв`язку з перебуванням у черговій відпустці.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Пунктом 19 частини першої статті 7, статтею 26 КПК України передбачено, що зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати, окрім інших загальних засад кримінального провадження, засаді диспозитивності, яка полягає в тому, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з п. 8 ч. 2, ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий органу досудового розслідування уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу, і, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Постанова слідчого, як це передбачено у ч. 5 ст. 110 КПК України, складається з вступної, мотивувальної та резолютивної частини. При цьому мотивувальна частина, окрім іншого, повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; резолютивна частина - зміст прийнятого процесуального рішення.

Закриття кримінального провадження визначається у статтях параграфу 1 глави 24 КПК України, як одна з форм закінчення досудового розслідування.

Відповідно до ст.ст. 283, 284 КПК України, які входять до цього параграфу, закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування є повноваженням слідчого, дізнавача, прокурора.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 КПК України слідчий, дізнавач приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9, 9-1 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження, відповідно до частини 6 цієї статті, надсилається заявнику, потерпілому, прокурору.

Внесення слідчим, прокурором, після закриття кримінального провадження, клопотання слідчому судді для прийняття ним рішення щодо долі речових доказів у цьому кримінальному провадженні КПК України, в тому числі у ст.ст. 36, 40, 100, 171-174, не передбачає.

До повноважень слідчого судді пункт 18 ч. 1 ст. 3 КПК України відносить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

При цьому, повноважень слідчого судді на вирішення долі речових доказів у кримінальному провадженні закритому на стадії досудового розслідування, КПК не передбачає.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

У відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу, які, у свою чергу, стосуються вирішення питання щодо арешту майна та його скасування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами. Законність, що є однією із загальних засад кримінального провадження (п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України), передбачає обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції, цього кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.
В той же час, пунктом 5 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Отже, системний аналіз наведених норм КПК дає підстави дійти висновку про те, що до компетенції слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні саме на стадії досудового розслідування та у припиненому кримінальному провадженні не допускається.
Виходячи з викладеного вище, розгляд клопотання про вирішення питання долі речових доказів після закриття кримінального провадження, не входить до компетенції слідчого судді.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на вимоги, які містяться у п. 56 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду (в новій редакції), затвердженої наказом Генерального прокурора України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного суду України, Державної судової адміністрації України від 27.08.2010 року № 51/401/649/471/23/125, де зазначено, що відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу України у вироку, постанові судді або ухвалі суду, постанові органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття кримінальної справи повинно бути вирішене питання про долю речових доказів.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання про вирішення долі речових доказів.

На підставі наведеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 8, 9, 26, 36, 40, 100, 370, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання прокурора Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_3 про надання дозволу на передачу в дохід держави речових доказів по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000325 від 23.06.2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова Дубровицького
районного суду: ОСОБА_1