Справа № 504/573/21
Номер провадження 1-кс/504/166/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.02.2021 рокусмт.Доброслав

Слідчий суддя Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 розглянувши клопотання ОСОБА_2 , про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

23 лютого 2021 року заявник звернувся до суду з даним клопотанням якому просить: скасувати арешт, накладений постановою слідчого СВ Ширяївського РВ ГУМВС України в Одеській області, майора міліції, ОСОБА_3 від 26.09.2008 року в межах кримінальної справи № 54 на все нерухоме майно громадянина ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання заявник послався на те, що постановою слідчого СВ Ширяївського РВ ГУМВС України в Одеській області, майора міліції, ОСОБА_3 від 26.09.2008 року в межах кримінальної справи № 54 на все нерухоме майно громадянина ОСОБА_4 було накладено арешт.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, у зв`язку із чим приватним нотаріусом Лиманського РНО Одеської області, ОСОБА_5 заведено спадкову справу на все майно померлого.

Відповідно до листа приватного нотаріуса Лиманського РНО Одеської області, ОСОБА_5 від 12.01.2019 року № 1/02-14, спадкоємцем, що подав заяву про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 , є громадянин України ОСОБА_2 .

Заявник зазначає, що у встановлені законом строки він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, та є єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 , а отже спадщина в законному порядку належить йому з часу її відкриття, як це передбачено ст. 1268 ЦК України, а тому є належним власником майна, належного при житті ОСОБА_4 . В кримінальній справі, в межах якої було накладено арешт на все майно спадкодавця, ОСОБА_2 не має статусу ані підозрюваного, ані обвинуваченого. Також дане майно більше не належить особі, відносно якої було ухвалено постанову про арешт всього належного їй майна. Отже, відпала потреба в подальшому застосуванні арешту в межах кримінальної справи № 54.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до висновку, що клопотання не підлягає розгляду слідчим суддею з таких підстав.

З матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні СВ Ширяївського РВ ГУМВС України в Одеській області перебувало кримінальне провадження № 54 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України.

В ході досудового розслідування у даному кримінального провадженні постановою слідчого СВ Ширяївського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_3 від 26 вересня 2008 року було накладено арешт на майно ОСОБА_4 де б воно не знаходилось.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було складено актовий запис за № 24. Після його смерті відкрилась спадщина.

Заявник ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Лиманського нотаріального округу ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

В результаті чого, 20 січня 2021 року приватним нотаріусом було надано роз`яснення, що за наявності арешту, накладеного на все нерухоме майно спадкодавця - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , видача свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 затримується до зняття відповідного арешту.

Згідно листа начальника Ширяївського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області вбачається, що кримінальна справа № 54 скерована до Комінтернівського районного суду Одеської області.

Як встановлено слідчим суддею, Комінтернівським районним судом Одеської області 19 травня 2011 року було ухвалено вирок по справі № 1-39/11, яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.185 ч.2, 286 ч.2, 309 ч.1, 309 ч.2, 313 ч.3 КК України.

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. За змістом ч.3 ст.174 КПК, у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання в конвенційне право особи на мирне володіння ним збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.

Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст.3 Конституції, ст.13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Водночас, способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Кримінальну справу, у межах якої на майно заявника накладено арешт, закрито на стадії досудового слідства, і до суду для розгляду по суті цю справу скеровано не було.

Слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом унесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у порядку, установленому чинним КПК. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, у тому числі в кримінальній справі, закритій органом досудового слідства до набрання чинності цим кодексом, КПК не передбачає.

Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи держвлади та їх посадові особи відповідно до ч.2 ст.19 Конституції зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами. Однією із загальних засад кримінального провадження згідно з п.2 ч.1 ст.7, ч.1 ст.9 КПК є законність, що передбачає обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів держвлади неухильно додержуватися вимог Конституції, цього кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою, вимог інших актів законодавства.

КПК України не передбачає застосування слідчим, слідчим суддею процесуальних норм у припиненій кримінальній справі.

Таким чином, вирішення порушеного питання в порядку кримінального судочинства потребувало б відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою органу досудового слідства у зв`язку з відсутністю складу злочину, тобто з реабілітуючої підстави. Для відновлення справи необхідним є скасування процесуальних рішень, якими держава в особі уповноважених органів відмовилася від кримінального переслідуванняособи. Початок нового розслідування додатково зумовить правову невизначеність у зв`язку з повторенням ризиків офіційної констатації злочинності поведінки позивача й таким чином призведе до погіршення її правового становища. Означений спосіб розв`язання порушеного заявником питання є недопустимим з точки зору досягнення мети захисту її прав та законних інтересів.

Кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє такі відносини. Зокрема, після прийняття зазначеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, утрачає відповідну концептуальну властивість.

Із припиненням кримінальної справи, арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.

З огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна в такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення арешту на спірне майно, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого, арешт майна згідно з частиною першою статті 214 КПК України 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення.

Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт на спірне майно було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна, поширюються норми КПК України 1960 року. Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

Вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 травня 2011 року, яким ОСОБА_4 засуджено до 6 років років позбавлення волі, вирішено питання щодо конфіскації всього майна, що є власністю засудженого. Постанову слідчого про накладення арешту на майно залишено без змін.

При цьому, у межах кримінальної справи, що розслідувалася ОСОБА_2 не набував процесуального становища підозрюваного, обвинуваченого, а як власники майна чинним на той час кримінально-процесуальним законом не були наділені процесуальним правом ініціювати питання про звільнення його з-під арешту у зв`язку з тим, що майно належить не засудженому, а їм.

Водночас, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають із цивільних правовідносин, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Відповідну правову позицію викладено в Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 та Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11, від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/1247/18, 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц, від 08 листопада 2019 року у справі №643/361417-ц.

Враховуючи наведене, клопотання заявника про скасування арешту майна не підлягає розгляду слідчим суддею в порядку кримінального судочинства.

КПК України не регламентовано, яке рішення повинен прийняття слідчий суддя, якщо клопотання про скасування арешту не підлягає розгляду слідчим суддею.

Відповідно до ч.6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до положень п.2 ч.2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо скарга не підлягає розгляду в цьому суді.

Клопотання про скасування арешту не є скаргою, однак, враховуючи відсутність підстав для розгляду клопотання слідчим суддею, суд вважає необхідним виходячи з положень ч.6 ст. 9 КПК України повернути скаргу заявнику, роз`яснивши йому право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 2,9, 174 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_2 , про скасування арешту майна - повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику право на звернення до суду для вирішення цього питання в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Оскільки ухвалу слідчого судді ухвалено без виклику особи, яка може її оскаржити, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1