642/7357/16-к
1-кп/642/202/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 липня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0003029 від 21.08.2016 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, освіта вища, офіційно не працюючого, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 289 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

21 серпня 2016 року близько 05 години, більш точний час в ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_6 за попередньою змовою у групі із невідомою особою чоловічої статі, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, заздалегідь розподіливши між собою ролі, реалізуючи свій злочинний намір, прибули на автомобілі «Маzda 323» синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 до АДРЕСА_2 на торці будинку знаходився припаркований автомобіль «HyundaiАссеnt», 2008 року випуску, синього кольору, з державним номерним знаком НОМЕР_2 , вартість якого згідно висновку авто-товарознавчої експертизи № 9859 від 27.10.2016 складає 163 360 гривень 00 копійок, що перебував у користуванні потерпілої ОСОБА_4 , який вона залишила у вказаному місці напередодні. Після чого, невстановлена особа чоловічої статі, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, відчинив вказаний автомобіль у спосіб невстановлений в ході судового розгляду, тим самим проник до середини, сів на переднє водійське сидіння, за кермо. ОСОБА_6 перебуваючи у салоні свого автомобілю «Маzda 323» синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 неподалік, спостерігав за навколишнім оточенням, а невстановлена особа чоловічої статі, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, в цей час, без дозволу власника зазначеного автомобілю, шляхом з`єднання проводів замка запалювання намагався завести вищевказаний автомобіль, після чого, почав рух на вказаному автомобілі, тим самим почав переміщувати транспортний засіб у просторі, але автомобіль у такий спосіб проїхав лише проміжок шляху на відстані близько 50-ти метрів, та у подальшому не завівся. Після чого, ОСОБА_6 під`їхав на своєму автомобілі «Маzda 323» синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 до місця зупинки автомобіля «HyundaiАссеnt», 2008 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_2 , з метою спроби завести автомобіль пересів на переднє водійське сидіння автомобіля «HyundaiАссеnt», а невстановлена особа чоловічої статі, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, стояв поряд із вказаними автомобілями, але в цей час їх дії стали помічені потерпілою ОСОБА_4 , після чого невстановлена особа чоловічої статі, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, та ОСОБА_6 мовчки залишили місце вчинення злочину на автомобілі «Маzda 323» синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого не довели свій злочинний намір до кінця з причин, які не залежали від їх волі.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 у скоєному кримінальному правопорушенні себе винним не визнав, під час судового розгляду дав наступні пояснення, що він 21.08.2016 приблизно об 4 годині разом зі своїм знайомим ОСОБА_7 поїхав у район Залютіно м. Харкова (вул. Старопрудна) до його дівчини для налагодження стосунків та чекав на його повернення. Коли вони приїхали за цією адресою, він залишався чекати у своєму автомобілі «Маzda 323» державний номерний знак НОМЕР_1 Вадима, а коли той з`явився обидва швидко поїхали, оскільки ОСОБА_7 так і не вдалося налагодити стосунки з дівчиною. При цьому дівчина, яка наздоганяла його, встигла запитати "Що тут відбувається". Він в якійсь момент зрозумів, що це дівчина ОСОБА_7 .
Під час останнього слова ОСОБА_6 в черговий раз зауважував, що тільки підвозив свого знайомого за його проханням, і йому не відомо де він був та чим займався. Не висловлює він своїх заперечень, що був на вул.Старопрудній, і підвозим свого знайомого, чекав його тривалий час, дзвонив та писав СМС-повідомлення.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим вини, його винуватість у вчиненні злочину за встановлених судом обставин підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.
По показанням потерпілої ОСОБА_4 слідує, що 21.08.2016 року приблизно об 5 годині ранку вона вибігла на двір та побачила, що автомобіль знаходиться на відстані приблизно 50 метрів від того міста, де вона його залишала напередодні. Біля автомобіля стояв невідомий високий чоловік, а у середині автомобіля знаходився обвинувачений ОСОБА_6 . На запитання «що тут відбувається?» ОСОБА_6 без жодних вагань встав з автомобіля потерпілої, пересів до свого транспортного засобу, залишивши місце вчинення кримінального правопорушення. Перехожий, який того ранку був на вулиці, повідомив номер транспортного засобу, на якому місце вчинення злочину пересувались підозрілі особи. Потерпіла лише запам`ятала цифри із д.н.з. автомобіля, на якому вони поїхали. Її транспортний засіб був пошкоджений: дитяче крісло, магнітофон, поламане і усе біля керма.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що 21.08.2016 року коли він вийшов рано вранці на прогулянку з собакою, було темнувато, почало світати, приблизно біля четвертої години. Побачив як по вулиці Старопрудній, біля будинку 12, поперек вулиці повільно зупинився автомобіль HyundaiAccent. Із автомобілю вийшла якась особа та пересіла в інший автомобіль «Маzda 323», синього кольору. Йому не було видно, хто був в автомобілі, однак стверджує, що в автомобілі однозначно хтось був, оскільки скло машини було запотілим. Він пішов в бік гаражного кооперативу «Ракета» у бік вулиці Спортивної, а саме на прохідну гаражного кооперативу до охоронця і попросив його викликати поліцію. Він побачив, що двоє чоловіків сіли до машини MAZDA 323, темно-синього кольору, яка стояла паралельно, поряд з машиною HyundaiAccent, спершу двоє чоловіків знаходились між двома машинами, один із них встав з-за водійського сидіння ОСОБА_9 , а потім обидва сіли в MAZDA та поїхали вулицею Старопрудною. Біля HyundaiAccent, коли ОСОБА_10 поїхала, бачив, що дівчина висловлювала своє невдоволення. Він бачив номер автомобіля MAZDA та запам`ятав його. При цьому не заперечував що йому представили фотокартку, та він спочатку впізнав за нею особу.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , пояснила суду, що перед проведенням слідчої дії, впізнання потерпілою ОСОБА_4 , де перебували обвинувачений ОСОБА_6 та три статисти, ще один понятий. До початку проведення впізнання адвокат зробив зауваження щодо повернення паспорту чоловіка - ОСОБА_6 , який був серед осіб яких потім впізнавали, після чого оперативний працівник приніс паспорт, який був у слідчого. Через 10-15 хвилин після цього потерпіла, зайшла до зали та відразу впізнала ОСОБА_6 . Після вказаної слідчої дії ОСОБА_6 в протоколі пред`явлення особи для впізнання написав зауваження щодо вилучення його паспорту співробітниками поліції та проведення незаконної слідчої дії у звязку з порушенням, що були допущені.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що з обвинуваченим ОСОБА_6 знайома, перебуває з ним у цивільному шлюбі. 21.08.2016 вона ОСОБА_6 і ОСОБА_7 були вдома у неї та спілкувалися, випивали. Зазначає, що ОСОБА_7 випив і захотів поїхати до своєї дівчини, з якою він напередодні посварився. ОСОБА_6 вирішив підтримати друга, оскільки вже було пізно та ОСОБА_7 був трошки сп`янілим. Вони поїхали, коли було темно, а повернулися, коли вже світало. Зі слів ОСОБА_6 , їй відомо, що коли він та ОСОБА_7 приїхали до дівчини останнього, ОСОБА_6 чекав його у машині, однак потім ОСОБА_7 вибіг, а дівчина за ним лаялася, як йому здалось.
Прокурором у якості доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєному кримінальному правопорушенні надані до суду письмові докази, а саме:
- витяг з ЄРДР № 0004129 матеріали щодо невстановленої особи виділені у окреме провадження ( т. 1 а.с. 96-97 );
- висновок судової дактилоскопічної експертизи 3 1850 від 18.10.2016 року на трьох відрізках липкої стрічки розмірами 63х45мм, 31х45мм та 54х45мм відобразились чотири сліди пальців рук та один слід долоні руки. Слід долоні руки розмірами 46х23 мм на відрізку липкої стрічки розмірами 54х45мм для ідентифікації особи придатний. Три сліди пальців розмірами 14х13мм, 14х22 мм, 15х21мм на відрізку липкої стрічки розмірами 63х45 та слід пальця руки розмірами 13х23 мм на відрізку липкої стрічки розмірами 31х45 мм для ідентифікації особи непридатні.
Слід долоні руки розмірами 46х23 мм на відрізку липкої стрічки 54х45мм. Залишений ні ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою.
Порівняльне дослідження трьох слідів пальців рук розмірами 14х13мм, 14х22 мм, 15х21мм на відрізку липкої стрічки розмірами 63х45 та слід пальця руки розмірами 13х23 мм на відрізку липкої стрічки розмірами 31х45 мм з представленою на дослідження дактилокартою не проводилось, в звязку з тим, що вказані сліди рук для ідентифікації особи не придатні. ( т. 2 а.с. 1-4 );
Щодо відсутності відбитків пальців ОСОБА_6 на відібраних зразках у автомобілі HyundaiAccent, а саме відповідно до висновку експерта від 18.10.2016 року за № 1850 слід долоні рук розміром 46*23мм на відрізку липкої стрічки 54*45мм залишений ні ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою, то суд зазначає, що вказане лише підтверджує, що відбиток долоні рук відібраний з радіола автомобіля Pioner Deh -200М, залишений іншою особою, матеріали щодо якого виділені у окреме провадження, та який на початку вчинення кримінального правопорушення знаходився у автомобілі HyundaiAccent.
- витяг з ЄРДР № 0003029 від 21.08.2016, відповідно до якого внесено відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення ( т. 2 а.с. 9 );
- заяву ОСОБА_4 від 21.08.2016 щодо спроби незаконного заволодіння транспортним засобом «Hyundai Ассеnt», 2008 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_2 ( т. 2 а.с. 10 );
- протокол огляду місця події від 21.08.2016 та схемою і фототаблицями до нього, відповідно до якого було оглянуто ділянку місцевості біля буд. 12 по вулиці Старопрудній у м. Харкові, та автомобіль «Hyundai Ассеnt»», д.н.з. НОМЕР_2 , при огляді якого було зафіксовано наступне: дверці автомобіля відкриті; всередині автомобіля внутрішній порядок порушено; накладка рулевого колеса знята, пластиковий корпус панелі біля рулевого колеса знятий та зламаний на 2 частини і знаходиться на підлозі біля переднього правого сидіння; радіола автомобіля Pioner Deh -200М витягнута з ніши, знаходиться на передньому правому сидінні. На задньому сидінні правого боку укладено одне автомобільне дитяче крісло. При обробці дактилоскопічним порошком поверхні радіоли виявлено відбитки рук, які відкопійовано на три відрізки липкої стрічки. При обробці порошком інших поверхень автомобіля в тому числі зовнішньої сторони, відбитків рук не виявлено, через часткову зволоженість корпусу автомобіля ( т. 2 а.с. 12-19 );
- протокол пред`явлення особи для впізнання від 13.09.2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_8 впізнав особу за обличчям, зростом, статурою, яка 21.08.2016 року сидів за кермом транспортного засобу «Hyundai Ассеnt»», д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_6 , який був представлений під номером 2 ( т. 2 а.с. 20-23 );
- протокол пред`явлення особи для впізнання від 20.09.2016 року , відповідно до якого потерпіла ОСОБА_4 впізнала особу за рисами обличчя, зростом, спортивною статурою, яка 21.08.2016 року намагалася незаконно заволодіти транспортним засобом «Hyundai Ассеnt»», д.н.з. НОМЕР_2 та якого 21.08.2016 року вона бачила за кермом свого автомобіля - ОСОБА_6 , який був представлений під номером 1 ( т. 2 а.с. 24-27 );
- висновок судової автотоварознавчої експертизи № 9859 від 27.10.2016 року середня ринкова вартість автомобіля «Hyundai Ассеnt»», д.н.з. НОМЕР_2 на момент скоєння злочину (21.08.2016 року) становить 163 360 грн. ( т. 2 а.с. 29-31 );
- протокол огляду місця події від 24.09.2016 року в ході якого було проведено огляд та вилучення автомобіля «Маzda 323» темно-синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до технічного паспорту НОМЕР_3 належить ОСОБА_6 ( т. 2 а.с. 33-34-а );
- постанову від 24.09.2016 року, якою автомобіль «Маzda 323» темно-синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 визнано речовим доказом та передано на зберігання на штраф майданчик Нововодолазького ВП ГУНП в Харківській області ( т. 2 а.с. 37 );
- протокол проведення слідчого експерименту від 22.10.2016 року та фото-таблицею до нього, за участю потерпілої ОСОБА_4 , відповідно до якого потерпіла на місці вчинення кримінального правопорушення розповіла та показала про обставини подій, які мали місце 21.08.2016 року ( т. 2 а.с. 38-45 );
- протокол проведення слідчого експерименту від 22.10.2016 та фото-таблицею до нього, за участю свідка ОСОБА_8 , відповідно до якого свідок розповів та показав про обставини подій, які мали місце 21.08.2016 року ( т. 2 а.с. 46-52 );
Так, в судовому засіданні була вивчена деталізована інформація мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» за абонентським номером НОМЕР_4 , що належав ОСОБА_6 , згідно якої абонент з вказаним номером 21.08.2016 з 3 год. 55 хв. до 5 год. 25 хв. знаходився у зоні обслуговування базової станції за адресою: АДРЕСА_3 , радіус дії якої охоплює місце вчинення кримінального правопорушення.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку та знаходить їх достатніми та допустимими, такими що узгоджуються між собою, що об`єктивно доказують вину обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим приходить до висновку щодо можливості покласти їх в основу ухваленого вироку суду.
Відповідно до положень ст. 92 КПК у кримінальному провадженні обов`язок доказування покладено на прокурора.
Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.
Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
За змістом ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення).
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Очевидно, що предмет доказування в конкретному кримінальному провадженні, тобто сукупність передбачених кримінальним процесуальним законом обставин, встановлення яких необхідно для вирішення кримінального провадження, залежить від того, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення обвинувачується особа, оскільки кримінальні правопорушення різняться за об`єктом, об`єктивною та суб`єктивною сторонами, суб`єктом. Пред`являючи особі обвинувачення у вчиненні конкретного кримінального правопорушення з кваліфікацією її дій за статтею (частиною статті) Кримінального кодексу, сторона обвинувачення фактично визначає, які обставини вона буде доводити перед судом.
Судом було досліджено основні докази обвинувачення - протокол пред`явлення особи для впізнання від 13.09.2016 року за участю свідка ОСОБА_8 , який у ході даної слідчої дії повідомив, що зможе впізнати особу, яка 21.08.2016 року намагалася незаконно заволодіти транспортним засобом«Hyundai Ассеnt», д.н.з. НОМЕР_2 та серед інших осіб впізнав ОСОБА_6 , який був представлений під номером 2 ( т.2 а.с. 20-23 );
Втім, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що перед пред`явленням особи для впізнання, слідчий показував ОСОБА_8 паспорт ОСОБА_6 , тобто фактично провів впізнання за фотозображенням, надаючи йому, перед впізнанням особи, свідку, фотографію ОСОБА_6 , якого необхідно було впізнати, що підтвердив і свідок ОСОБА_8 безпосередньо у судовому засіданні.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 228 КПК забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. Вказана вимога закону пояснюється врахуванням властивостей людської психіки, оскільки краще запам`ятовується і відтворюється той образ людини, що сприйнятий пізніше. Також, в ч. 6 ст. 228 КПК передбачено, що проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання. Крім того, є неприпустимим також проводити повторне пред`явлення особи для впізнання тому самому впізнаючому та за тими самими ознаками.
Згідно з ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Враховуючи наведені вище вимоги закону, суд вважає, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 13.09.2016 року є недопустимим доказом, оскільки він отриманий з порушенням вимог кримінального процесуального закону, отже не може бути використаний для прийняття процесуального рішення, а суд не може на нього посилатись при ухваленні вироку.

При цьому, доводи захисника мотивуються тим, що достовірних даних про вчинення саме ОСОБА_6 вказаного злочину слідством та в судовому засіданні не здобуто, а обвинувачення ґрунтується на показаннях потерпілої, яка бачила ОСОБА_6 заздалегідь, до процесуальної дії - впізнання особи, та процесуальному документі - протоколу пред`явлення особи для впізнання від 20.09.2016, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_4 впізнала особу, яка 21.08.2016 намагалася незаконно заволодіти транспортним засобом «Hyundai Ассеnt», д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_6 , який він просить визнати недопустимим доказом - судом не приймаються.
Так, потерпіла ОСОБА_4 при новому розгляді кримінального провадження, вкотре заперечувала у судовому засіданні факт пред`явлення їй паспорту обвинуваченого ОСОБА_6 до проведення слідчої дії пред`явлення особи для впізнання.
Будь-які підстави ставити під сумнів показання потерпілої ОСОБА_4 у суду відсутні.
Твердження захисника про порушення судом вимог КПК України у зв`язку з не ознайомленням з речовими доказами, а саме автомобілем «HyundaiАссеnt», 2008 року випуску, синього кольору, з державним номерним знаком НОМЕР_2 , є безпідставним, оскільки сторона захисту не заявляла в районному суді клопотання про дослідження самого об`єкту злочину, що інкримінується ОСОБА_6 .
Суд також відхиляє інші аргументи сторони захисту з приводу недопустимості доказів висновків протоколів проведення слідчого експерименту від 22.10.2016 року за участі потерпілої - гр. ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_8 .
При цьому суд, вважає за доцільне зауважити про те, яку роль зіграли вказані протоколи слідчих експериментів у визнанні ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, а саме - чи були ці докази вирішальними або чи мали вони таку суттєву вагу, що могли завадити захисту.
У зв`язку з цим суд звертає увагу на те, що посилаючись на вказані докази, дійсно важливою умовою проведення слідчого експерименту є його проведення в умовах максимально наближених до тих, в яких у минулому відбувалась досліджувана подія, але висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 головним чином ґрунтувався на детальному аналізі, зокрема інших доказів.
Більше того, визнаючи безпідставними наведені стороною захисту альтернативні версії щодо перебування в районі вул. Старопрудна у м.Харкові та очікування у своєму автомобілі гр.Вадима, суд посилається, зокрема, на показання потерпілої ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_8 та протокол огляду місця події від 21.08.2016 року із схемою до нього.
Суд вважає за доцільне зауважити про те, що вказані потерпіла та свідок допитувалися при першому розгляді справи в суді, та в подальшому, в ході яких підтвердили свої показання, надані на досудовому розслідуванні, і сторона захисту мала можливість задати їм свої запитання неодноразово.
І в подальшому, при новому розгляді справи іншим складом суду, тобто в четверте, сторона захисту не була позбавлена можливості оскаржити зміст цих протоколів по суті, навести відповідні доводи, які б ґрунтувалися на результатах попередніх допитів.
Крім того, судом досліджено і оцінено в сукупності та взаємозв`язку інші докази винуватості обвинуваченого по даному факту, зокрема, показання потерпілої ОСОБА_4 (володільця автомобіля) та свідка ОСОБА_8 (очевидця його переміщення), які узгоджуються між собою з приводу місцезнаходження автомобіля, залишеного потерпілою та його виявлення; дані протоколу огляду автомобіля та ілюстративної таблиці до нього від 21 серпня 2016 року щодо місця виявлення даного автомобіля, оскільки повністю змінено розташування автомобілю після того, як його залишила потерпіла на відстані приблизно 50 метрів від того місця, де він був напередодні.
Під час проведення слідчих експериментів, як вбачається з протоколів від 22 жовтня 2016 року, та фото таблиць до нього, проведених за участі потерпілої - гр. ОСОБА_4 та свідка - гр. ОСОБА_8 , які розповіли та показали на місці про обставини подій, які мали місце 21.08.2016 року ( т. 2 а.с. 38-45; 46-52 ).
Встановлені обставини узгоджуються з поясненнями потерпілої ОСОБА_4 , допитаної судом в ході судового розгляду кримінального провадження та відображеними у протоколі огляду місця події щодо виявлення належних для неї речей при обставинах 21 серпня 2016 року за місцем оглянутої ділянки місцевості біля буд. 12 по вулиці Старопрудній у м. Харкові в автомобілі «Hyundai Ассеnt», д.н.з. НОМЕР_2 .
Що стосується доводів сторони захисту про те, що не зрозуміло, які покази потерпілої та свідка, викликали у слідчого питання, що необхідно їх було перевірити, провівши такі слідчі експерименти, з необхідністю вказати відомості, що перевірятимуться у зв`язку з тим, що слідчий не був упевнений у тому, що саме ОСОБА_6 сидів за кермом автомобіля потерпілої та намагався його викрасти, то на його питання, чому слідчі експерименти проведенні без його участі та у час суток та пору року, що не відповідає умовам, що були на час скоєння злочину суд зазначає наступне.
При цьому, як вказується стороною захисту та досліджувалось безпосередньо судом, 21.08.2019 за участю двох свідків ОСОБА_13 , та ОСОБА_14 , відповідно до ст.ст.91,93 КПК України, проведено збір доказів та їх відкрито, у порядку ст.290 КПК України, стороні обвинувачення, після чого учасники цієї події були допитані в судовому засіданні.
Суд погоджується, що способи незаконного заволодіння транспортними засобами можна класифікувати за наступними підставами, зокрема, за часом скоєння злочину :
- нічний (з 22 год. 00 хв. до 6 год. 00 хв.)
Проте, встановлення судом недопустимості доказів або порушень вимог процесуального закону під час збирання доказів не може повністю спростовувати фактів, які в них зафіксовано, ґрунтуючись на показаннях потерпілої та свідка, що матимуть виключно вирішальне значення у даному випадку.
Суд ретельно оцінив детальні показання потерпілої при наявності наведених обставин, після такої перевірки відхиляє доводи сторони захисту посилаючись також на показання свідка, який був очевидцем спроби угону автомобіля та сукупності наведених доказів, що доводить вчинення закінченого замаху на незаконне заволодіння транспортного засобу, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Потерпіла, достовірно вказала на ОСОБА_6 , як особу, що вчинила даний злочин.
Суд відхилив висловлену адвокатом версію про достовірність показань обвинуваченого щодо перебування в районі вул. Старопрудна у м. Харкові та очікування у своєму автомобілі Вадима, здійснення дзвінків та відправку СМС повідомлень останньому у зв`язку з бажанням ОСОБА_6 повернутися додому, щодо вивченої деталізованої інформації про вхідні та вихідні дзвінки, за якими проводилось з`єднання абонентів, їх тривалість та прив`язку до базових станцій, за роздруківками по номерах телефонів абонентів НОМЕР_5 , що належав Вадиму , НОМЕР_4 , що належав ОСОБА_6 .
Зокрема, перебування ОСОБА_6 на місці вчинення кримінального правопорушення підтверджено даними оператора мобільного зв`язку, зміст яких відображає перебування на місці події, маршрут пересування за попередньою домовленістю з невстановленою особою чоловічої статі, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження.
Дослідженою в судовому засіданні довідкою оператора мобільного зв`язку підтверджується, що належний ОСОБА_6 абонентський номер НОМЕР_4 , об 3 годині 55 хв. 21 серпня 2016 року, перебував в районі азимута по вул. Клапцова, 2, розташованого неподалік вул. Старопрудна, 8, де було скоєно вищезазначений злочин та об 5 годині 10 хв.; та об 5 годині 25 хв. 21 серпня 2016 року, перебував в районі азимута по вул. Кошуба, 10, розташованого неподалік вул. Старопрудна, 8. ( т. 2 а. с. 191-192 )
Відповідно до положень ч. 2 ст. 84 КПК процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Разом із тим, протоколи слідчих експериментів відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК належать до документів.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Протоколи проведення слідчого експерименту від 22.10.2016 року за участю потерпілої ОСОБА_4 , та від 22.10.2016 за участю свідка ОСОБА_8 , відповідно до яких потерпіла та свідок на місці вчинення кримінального правопорушення розповіли та показали про обставини подій, які мали місце 21.08.2016 року, а самі слідчі дії проведені з дотриманням вказаних вимог КПК. Законодавець не вимагає обов`язкової участі сторони захисту при вказаних слідчо-процесуальних діях, а отже слідчий на власний розсуд, згідно вказаних приписів КПК України, здійснює їх проведення, та залучає те коло учасників процесу, які йому необхідні для належного її проведення та фіксації.
Термін «показання» в контексті ч. 4 ст. 95 КПК використовується для позначення відомостей, які надаються в судовому засіданні під час судового провадження. Правило, закріплене в цій нормі, має застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійному процесуальному джерелу доказів за вимогами ст. 95 цього Кодексу.
Водночас, метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю свідка слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення таких відомостей, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.
Якщо відомості повідомлено підозрюваним, обвинуваченим, свідком під час проведення процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати. Отже, показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК.
За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта, за його волею та вільним волевиявленням. До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої дії як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.
Відповідно до нормативного змісту засади безпосередності (ст. 23 КПК) суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де протокол слідчого експерименту є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст. 94 цього Кодексу. Отже, протокол слідчого експерименту після його оцінки судом із точки зору належності, допустимості й достовірності набуває значення судового доказу.
Таким чином, у цьому випадку відсутні підстави для ототожнення показань та протоколу слідчого експерименту, які є окремими процесуальними джерелами доказів для встановлення обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні відповідно до ст. 91 КПК.
Підтвердження правової кваліфікації дій ОСОБА_6 відбулося за показаннями потерпілої ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_8 , а також письмовими доказами - документами на транспортні засоби, протоколами огляду місця події від 21 серпня 2016 року, та від 24 вересня 2016 року, висновком судової авто товарознавчої експертизи № 9859 від 27 жовтня 2016 року, протоколами проведення слідчого експерименту від 22 жовтня 2016 року, даними оператору мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл», тощо.
Щодо формулювання обвинувачення, визнаного ним доведеним, в обвинувальному акті містяться усі елементи, які утворюють склад злочину, в якому ОСОБА_6 визнається винуватим.
Для забезпечення права на ефективний захист в формулюванні обвинувачення мають бути зазначені ті обставини і з такою деталізацією, які необхідні й достатні для того, аби дозволити обвинуваченому ефективно захищатися від нього.
Як убачається з матеріалів провадження, у формулюванні обвинувачення були відображені всі суттєві моменти, які стосувалися як фактичної сторони, так і правової кваліфікації інкримінованого діяння. Позиція сторони захисту протягом усього кримінального провадження свідчить про те, що обвинувачений та його захисник розуміли зміст обвинувачення і захист здійснювався саме від цього, а не будь-якого іншого обвинувачення.
Тому суд вважає, що обвинувачення в обвинувальному акті було сформульовано достатньо детально, щоб побудувати ефективний захист, а тому відхиляє цей довід захисника.
З приводу доводів у посиланнях сторони захисту, що в ході цього судового розгляду стороною обвинувачення не доведено - факту попередньої змови групи осіб; наявності умислу, зокрема, ОСОБА_6 на незаконне заволодіння транспортним засобом; факту розподілу ролей заздалегідь між учасниками групи, як про це вказувалося у дебатах, виключено і потерпілою та свідком, якими вчасно були помічені їх обопільні дії саме в той час, коли вони намагалися вчинити усе необхідне для здійснення свого наміру, щоб рушити автомобіль.
Це свідчить про замах ОСОБА_6 за попередньою змовою у групі із невідомою особою чоловічої статі, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, на незаконне заволодіння автомобілем «HyundaiАссеnt», 2008 року випуску, з д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого ними не доведений свій злочинний намір до кінця з причин, які не залежали від їх волі.
Суд критично оцінює показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_12 в тій частині, що він чекав свого знайомого ОСОБА_7 , який пішов налагоджувати стосунки із своєю дівчиною, а останній про це відомо лише зі слів.
Зі слів потерпілої обвинувачений ОСОБА_6 сидів за кермом її автомобілю «HyundaiАссеnt», 2008 року випуску, з д.н.з. НОМЕР_2 .
Дана позиція засновується на показах потерпілої ОСОБА_4 .
Це також узгоджується із показаннями свідка ОСОБА_8 , які були очевидцями спроби угону автомобілю «HyundaiАссеnt», 2008 року випуску, з д.н.з. НОМЕР_2 шляхом його штовхання, та керування обвинуваченим ОСОБА_6 , який спочатку знаходився в автомобілі «Маzda 323» синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 неподалік, спостерігав за навколишнім оточенням, біля автомобіля потерпілої, безпосередньо на місці вчинення кримінального правопорушення.
У суду відсутні підстави ставити під сумнів їх покази.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_4 не є потерпілою у даному кримінальному провадженні, оскільки не є власницею автомобіля, також безпідставні, оскільки автомобіль «Hyundai Ассеnt» д.н.з. НОМЕР_2 знаходився у фактичному користуванні ОСОБА_4 .
Відповідно до статті 289 КК та пункту 1 примітки до неї під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.
Аналізуючи вищенаведені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вказані докази є допустимими, належними, достовірними і достатніми для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, узгодженими між собою, не викликають у суду сумнівів, та повністю викривають обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину за попередньою змовою групою осіб, а доводи сторони захисту про недоведеність його участі у вчиненні злочину суперечать дослідженим доказам та є неспроможними.
Поряд з цим, апеляційний суд в цій частині не погодився з доводами сторони захисту стосовно відсутності належних та допустимих доказів попередньої змови групи осіб, як кваліфікуючих ознак злочину, що інкримінується обвинуваченому. Позиція, що він підвозив людину, виступаючи в ролі таксиста, не спростовує його ролі, встановленої рештою доказів, що досліджувались в судовому засіданні.
Враховуючи викладене, доводам обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не причетний до вчинення інкримінованого злочину, суд надає критичну оцінку, розцінює їх як позицію захисту від пред`явленого обвинувачення та спробу уникнути кримінальної відповідальності.
Аналіз вищезазначених доказів в їх сукупності дають достатньо суду підстав для висновку, що саме ОСОБА_6 вчинив закінчений замах на незаконне заволодіння автомобілем, вчинене за попередньою змовою групою осіб та є винним у вчиненні злочину, який йому інкримінується за встановлених судом обставин.
Оцінивши вищезазначені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених судом обставин та кваліфікує його дії за ч.2 ст.15 - ч.2 ст.289 КК України, тобто закінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Суд таким чином кваліфікує дії ОСОБА_6 , виходячи з вимог ст.337 КПК України, якою передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Судом вивчалась особистість обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має неповнолітнього сина, не одружений, проживає з цивільною дружиною, за місцем проживання характеризується посередньо.
Однак, своєї вини ОСОБА_6 у вчинені злочину не визнав, у потерпілої ОСОБА_4 вибачення так і не просив, майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням не відшкодував.
Тобто, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_6 , відсутні.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України, враховує наступне.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, що впливають на покарання.
Згідно ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Для реалізації визначених законом цілей кримінальної відповідальності суди мають керуватися загальними засадами призначення покарання, до яких належать, зокрема, принципи індивідуалізації та справедливості. Справедливість заходу примусу має визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Указана категорія, як зазначено Конституційним Судом України у рішенні № 15-рп/2004, передбачає, що покарання за злочин має бути домірним вчиненому діянню.
Разом із тим при обранні заходу примусу суд зобов`язаний дотримуватись установлених кримінальним процесуальним законом обмежень, серед яких закріплений у ч. 2 ст. 416 КПК принцип недопустимості погіршення правового становища обвинуваченого без апеляційного приводу після скасування вироку судом апеляційної інстанції. В цьому разі при новому судовому розгляді допускається призначення більш суворого покарання, ніж було обрано за попереднім вироком, лише за умови, якщо вирок було скасовано
за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю посилення заходу примусу.
Таким чином, посилення покарання за результатами нового розгляду справи допускається виключно при існуванні двох умов: оскарження попереднього вироку в апеляційному порядку прокурором, потерпілим або його представником через обрання занадто м`якого заходу примусу; прийняття апеляційним судом рішення про скасування вироку саме за вказаними доводами.

Установлені апеляційним судом обставини, які стали підставою для скасування вироку першої інстанції в розумінні положень ст. 416 КПК, не виключали призначення ОСОБА_6 покарання, яке би погіршило його становище, за умови доведення винуватості останнього у вчиненні кримінального правопорушення під час повторного розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.
Оскільки колегія суддів погодилась з обґрунтованістю апеляційних скарг доводів прокурора про необґрунтованість та безпідставність призначення ОСОБА_6 покарання з випробуванням, шляхом застосування ст.75 КК України та необхідності ухвалення нового вироку з більш суворим покаранням, в тому числі і додатковим конфіскацією майна.
При обранні покарання за ч.2 ст. 15 - ч.2 ст. 289 КК України суд враховує положення ч.3 ст. 68 КК України.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання обвинуваченому суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, вищенаведені дані про особу обвинуваченого, а також ставлення його до вчиненого, кількість кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення, суму заподіяної шкоди.
Враховуючи, що злочин вчинено з корисливих мотивів, суд застосовує додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, як передбачено санкцією ч.2 ст. 289 КК України.
З урахуванням всіх обставин вчинення обвинуваченим злочину, керуючись загальними засадами призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій частин статей за інкримінований злочин з реальним його відбуванням.
Суд дійшов висновку про можливість призначення мінімального строку покарання, передбаченого санкцією закону про кримінальну відповідальність за інкримінований злочин, за відсутністю умов, передбачених ст. 75 КК, для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, і не знаходить підстав для пом`якшення йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.

У кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_4 заявлено цивільний позов на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 15 730 грн., яка складається з вартості пошкоджених автозапчастин без врахування витрат на проведення робіт по відновленню автомобіля у сумі 13 230 грн. та вартості пошкодженої авто магнітоли у сумі 2 500 грн., та на відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.
Також судом враховується, що відповідний транспортний засіб не вибув з володіння власника (чи користувача), був йому повернутий, а отже фактична шкода у вигляді матеріальних збитків йому спричинена не була.
Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 15 730 грн. не знайшли свого підтвердження, оскільки потерпілою жодних доказів на підтвердження вказаної шкоди суду не надано, в тому числі у зв`язку з подальшою відмовою від позову.
Тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.
За таких обставин суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог в частині моральної шкоди.
В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4 посилалася на те, що автомобіль був виявлений у непридатному для експлуатації стані, у розібраному вигляді, оглядом встановлена відсутність деяких запчастин. Вона самостійно виховує дитину, тому для неї, як матері - одиначки, довелося заощаджувати для того, щоб відновити цей транспортний засіб.
Також зазначила, що вона майже чотири роки вимушена була кожного місяця прибувати до суду для дачі пояснень, через судові засідання вже четвертий рік повертається до жахливих подій серпня 2016 року, був порушений звичайний уклад її життя на протязі тривалого часу, який залишив відбиток на її розміреному житті. Внаслідок протиправних дій, вказує, що зазнала значних моральних втрат, які призвели до позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань, які зазвичай реалізовувала, не витрачаючи часу на необхідність з`являтися до слідчого та суду, міркувати яким чином відвести дитину до дитячого садочка без транспортного засобу, необхідність змінити звичайний графік її життя.
В зв`язку з чим, відчуває психічні страждання кожного разу, коли вимушена переконувати суд, що саме відповідач вчинив відносно неї кримінальне правопорушення та спостерігаючи кожне судове засідання його зухвалу та безкарну поведінку, яку він демонструє в залі суду.
Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.
Виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України, суд враховує практику Європейського Суду, зокрема рішення від 28.05.1985 року Серія А &96 справа Abdulaziz,Cabales and Balkandali v. United Kingdom, де враховано, що деякі форми моральної шкоди, зокрема емоційні страждання, за своєю природою не завжди можуть бути доведені чимось конкретним.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних страждання, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Суд вважає доведеним, що потерпіла ОСОБА_4 , зазнала нервового стресу, моральних страждань, був порушений звичайний уклад її життя, оскільки вона тривалий час була позбавлена можливості користуватися автомобілем, що утруднює її пересування. За таких обставин суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення у відшкодування моральної шкоди у сумі 30 000 грн.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Частиною 1 ст. 98 КПК передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, які були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до положень ч. 9 ст. 100 КПК питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, наданих суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 96-1 КК спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 , який є власником автомобіля «Маzda 323» синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , особисто його використовував для вчинення злочину.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» знаряддями злочину у справах про злочини проти власності слід вважати предмети чи технічні засоби, які умисно використовувалися особою чи особами, у співучасті з якими було вчинено такий злочин.
Зокрема, транспортні засоби можуть бути визнані знаряддям злочину не лише тоді, коли вони використовувалися для безпосереднього заволодіння чужим майном, а й тоді, коли без їх використання вчинення злочину було неможливим чи надто складним (транспортування членів злочинної групи до місця вчинення злочину, перевезення викраденого майна з місця вчинення злочину тощо).
Рішення про конфіскацію таких речових доказів суд може прийняти лише за умови. що вони визнані знаряддями злочину та належать винній особі.
Аналізуючи вищезазначене, суд приходить до переконання, що автомобіль марки «Маzda 323» синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 слід конфіскувати в дохід держави, оскільки даний транспортний засіб був знаряддям вчинення злочину, що вбачається як із формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, так і з показань самого обвинуваченого.
Конфіскація знаряддя вчинення злочину прямо передбачена законом і альтернативного рішення п.1 ч.9 ст. 100 КПК України не передбачає.
Процесуальні витрати стягнути за проведення дактилоскопічної експертизи № 1850 від 18.10.2016 року в сумі 1055, 52 грн.; судової авто товарознавчої експертизи № 9859 від 27.10.2016 року в сумі 881 грн. 00 коп., а всього в сумі 1 936, 52 грн. в сумі слід стягнути з ОСОБА_6 на користь держави.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 - ч.2 ст. 289 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.
Строк відбуття призначеного покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту фактичного затримання після набрання цим вироком законної сили.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.
Цивільний позов - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 1 936 грн. 52 коп.
Речові докази:
- автомобіль «Маzda 323» синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 . виданого 20.09.2006 року МРЕВ-1 міста Харкова зареєстрований на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та знаходиться на штраф майданчику Нововодолазького ВП ГУНП в Харківській області - який було використано як знаряддя вчинення злочину та власником якого є ОСОБА_6 - конфіскувати та передати у власність держави.
- автомобіль «Hyundai Ассеnt», д.н.з. НОМЕР_2 , переданий на зберігання ОСОБА_4 - залишити у її розпорядженні;
- відрізки липкої стрічки зі слідами рук - залишити у матеріалах кримінального провадження.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не обирався.
Копію вироку вручити прокурору, засудженому негайно після його проголошення.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1