КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №359/9908/20 Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1358/2021 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
17 лютого 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2020 року,
прокурора ОСОБА_7 ,
власника майна ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання начальника сектору дізнання Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_8 про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала винесена без достатніх на це підстав та з суттєвими порушеннями КПК України та є передчасною.
Квартира за адресою: АДРЕСА_1 була реалізована в результаті виконання судового рішення, яке являється наслідком порушення іпотечного зобов`язання. Процесуальні дії виконавця мають індивідуальний спосіб оскарження і розглядаються судами в порядку адміністративного судочинства.
Також апелянт зазначає, що дана квартира не відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.
Апелянт звертає увагу на те, що органами досудового розслідування не надано доказів, які б підтверджували достатніх підстав, що підтверджують реальність конкретної події злочину, тому апелянт вважає, що накладення арешту на його квартиру є передчасним та безпідставним.
Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив про її задоволення, думку прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги та просила про залишення її без задоволення, а ухвалу слідчого судді без зміни, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
16.07.2007 за договором купівлі-продажу ОСОБА_9 придбав у ОСОБА_10 квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 .
16.07.2007 між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_9 укладено договір іпотеки, за яким з метою забезпечення належного виконання грошових зобов`язань останній передав в іпотеку банку квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 .
До початку 2011 року ОСОБА_9 згідно умов укладеного кредитного договору щомісячно вносив плату за кредит. Однак, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем останній припинив сплачувати внески по кредиту.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.04.2011 у справі № 2-949-11 задоволено первісний позов АТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_9 , про стягнення боргу за кредитним договором та штрафу за договором іпотеки.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, однак рішенням Апеляційного суду Київської області від 13.07.2011 апеляційну скаргу відхилено, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.04.2011 року у справі №2-949-11 залишено без змін.
З моменту винесення рішення судом, а саме з 2011 року до березня 2020 року про виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_9 коштів за кредитним договором останнього не повідомлялось. В березні 2020 року ОСОБА_9 стало відомо, про факт накладення арешту на його рахунки, а саме під час звернення до АТ АБ «Укргазбанк», що знаходиться по вул. Київський Шлях в м. Борисполі для зняття коштів з відкритого на ім`я ОСОБА_9 рахунку. Ким та коли накладено арешт на рахунки представники банку повідомляти відмовились. В подальшому стало відомо, що такі арешти накладено приватним виконавцем Телявським ОСОБА_11 .
09.09.2020 ОСОБА_9 звернувся до АТ «Райффайзен Банк Аваль», де відкрито рахунки на заробітну плату з вимогою видачі заробітної плати, однак представники банку повідомили про те, що рахунки арештовані на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_12 від 21.02.2020 про накладення арешту на кошти боржника у виконавчому провадженні № 61360369.
Відповідно до Акту про реалізацію предмета іпотеки від 24.11.2020, виконавчий лист № 2-а-949/2011 виданий 03.08.2011 відповідно до рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області, судді ОСОБА_13 , про стягнення з ОСОБА_9 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором № 106 від 16 липня 2007 року, що становить: заборгованість по тілу кредиту 49 709, 38 доларів США, заборгованість по відсотках 9573,25 доларів США, заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту 10203,87 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату відсотків 20911,24 грн., всього 59282, 63 доларів США та 31115,11 грн., та штраф за договором іпотеки у розмірі 15600 грн.
У зазначеному Акті про реалізацію предмета іпотеки, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ ОСОБА_12 при примусовому виконанні, відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 41 Закону України «Про іпотеку», передав на реалізацію квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 38,6 кв.м., житловою площею20,7 кв.м. Організатор торгів Державне підприємство «СЕТАМ» (), дата проведення торгів 11.11.2020, місце проведення: м. Київ, вул. Стрілецька, 4-6, в межах процедури виконавчого провадження на веб-сайті електронних торгів. Відповідно до протоколу №510907 про проведення електронних торгів Державного підприємства «СЕТАМ», торги відбулись 11.11.2020, квартира, за адресою: АДРЕСА_1 , що мала реєстраційний номер лота №447591 придбана ОСОБА_6 (ІПН: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), ціна продажу 268 224 грн.
14.12.2020 начальник сектору дізнання Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітан поліції ОСОБА_8 за погодженням із прокурором Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_14 , звернулася до слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області із клопотанням про арешт майна, а саме про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 (ІПН: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) у рамках кримінального провадження за № 00000363 від 09.12.2020 року.

На обґрунтування вимог клопотання сторона обвинувачення зазначила, що виходячи з відомостей, зібраних під час досудового розслідування зазначеного кримінального провадження встановлено, що ніяких повідомлень відносно примусової реалізації предмета іпотеки потерпілий ОСОБА_9 не отримував та належним чином повідомлений не був, що є порушенням його охоронюваних законом прав та інтересів.
01.12.2020 невідомі особи потрапили до приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , змінили замки від вхідних дверей квартири та написали повідомлення про те, що вказані особи являються новими власниками квартири.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 234534904, право приватної власності на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі частки 1:1 належить ОСОБА_6 (ІПН: НОМЕР_1 ).
Постановою начальника сектору дізнання від 11.12.2020, у кримінальному провадженні № 0000363, квартиру АДРЕСА_3 , визнано речовим доказом.
На підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України з метою забезпечення збереження речового доказу та враховуючи, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, слідчий просив накласти арешт на квартиру.

16.12.2020 ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2020 року вказане клопотання про арешт майна задоволено.
Приймаючи таке рішення слідчий суддя встановив, що з долучених до клопотання матеріалів вбачається, що з метою запобігання можливості незаконного відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК, постановою начальника сектору дізнання від 11.12.2020 року, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 визнано речовими доказами та враховуючи наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя погодився із доводами слідчого щодо необхідності накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речового доказу з урахуванням, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Разом з тим, на думку колегії суддів, таке рішення слідчого судді не в повній мірі відповідає вимогам закону, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Рішення слідчого судді має чітко відповідати вимогам КПК України, у відповідності до яких воно постановляється.
В протилежному випадку рішення слідчого судді є незаконним.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.
Зокрема, посилаючись у клопотанні, що нерухоме майно є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000363та наявні підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для його арешту, слідчий та прокурор, який погоджував клопотання, повинні були зібрати і надати слідчому судді достатні на цьому етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Між тим, жодних доказів того, що нерухоме майно, яке належить ОСОБА_6 , є предметом та доказом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, в матеріалах провадження не міститься. Не приведені такі докази і в клопотанні слідчого, що свідчить про безпідставність вказаних тверджень органу досудового розслідування.
Більш того, колегію суддів під час апеляційного розгляду встановлено, що електронні торги на яких було реалізовано продаж квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , організатором яких було Державне підприємство «СЕТАМ» (), в межах процедури виконавчого провадження на веб-сайті електронних торгів, в передбаченому законом порядку не скасовані, як на момент розгляду клопотання про арешт зазначеної квартири так і на час апеляційного розгляду.
Розглядаючи клопотання про арешт майна слідчий суддя мав ретельно перевірити чи слідчий та прокурор, зібрали вагомі докази, які дають право на втручання у права ОСОБА_6 мирно володіти майном, а саме арештовувати майно останнього з метою забезпечення кримінального провадження. Однак, як встановила колегія суддів, клопотання слідчого в контексті мотивації необхідності накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_6 є безпідставним, оскільки за своїм змістом містить лише формальне посилання на норми закону без підтвердження такої необхідності відповідними доказами і документами.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що ці докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Однак слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Так, в матеріалах, які додані до клопотання, не міститься жодного доказу того, що об`єкт нерухомого майна, а саме: квартира, за адресою: АДРЕСА_1 ,власником якої є ОСОБА_6 , відповідає, критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а відповідна постанова органу досудового розслідування про визнання цих об`єктів нерухомості речовими доказами у провадженні є нічим іншим, як звичайною формальністю.

Крім того, в постанові начальника сектору дізнання від 11.12.2020, у кримінальному провадженні № 0000363, про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні не міститься будь-якого обґрунтування, якому чи яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України відповідає зазначене нерухоме майно.

Таким чином, як вважає колегія суддів, правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, для арешту нерухомого майна, яке належить ОСОБА_6 , органами досудового розслідування не доведено, а тому слідчий суддя мав відмовити в задоволенні клопотання слідчого в накладенні арешту на нерухоме майно.
Звертає на себе увагу і той факт, що слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення вимог п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власника.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права і обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.
Однак, зазначених вимог закону слідчий, який вніс клопотання про арешт майна, не дотримався та не враховано їх слідчим суддею при прийнятті рішення.
Як убачається з матеріалів судового провадження, підозру у кримінальному провадженні № 0000363 від 09.12.2020, не оголошено нікому в тому числі відсутні відомості у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань /а.с. 6/, про причетність ОСОБА_6 , до злочину, який розслідується.

За таких обставин, власник зазначеного майна на даному етапі досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні бере участь у статусі третьої особи.
Разом з тим, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді звернувся слідчий за погодженням з прокурором, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 64-2 КПК України, в якій чітко зазначено, що з даним клопотанням має право звертатися лише прокурор.
Тобто з клопотанням про арешт майна третьої особи звернулась не уповноважена особа відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до вимог п.18 ст. 3 КПК України слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Тобто, за змістом вказаної норми однією з головних функцій слідчого судді є насамперед здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів учасників кримінального провадження під час досудового розслідування.

За положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Тобто, враховуючи сферу дії принципу диспозитивності, процесуальний закон чітко зазначає у який спосіб суд, слідчий суддя вирішують питання. Таким чином, слідчий суддя має вирішувати питання, які віднесені до його повноважень процесуальним законом і саме в спосіб, передбачений процесуальними нормами.

У відповідності ч. 1, 2 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Необхідність розгляду клопотання про арешт майна у відсутності власника майна завжди має бути об`єктивно обґрунтована з метою недопущення порушення права на захист особи та забезпечення змагальності, всебічності судового розгляду.
Відповідна необхідність може обумовлюватися наявністю обґрунтованої підозри, що власник майна, в разі повідомлення про наміри накласти арешт на його майно, може сховати, знищити, пошкодити, відчужити майно.
У будь-якому випадку слідчий повинен мотивувати необхідність розгляду клопотання без повідомлення власників майна, а слідчий суддя переконатися, що таке мотивування є обґрунтованим.
Однак, слідчий суддя прийняв рішення про необхідність розгляду клопотання про арешт майна ОСОБА_6 , без повідомлення останнього, жодним чином не мотивувавши своє рішення наявністю об`єктивних для цього підстав, тобто не здійснив судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів учасників кримінального провадження під час досудового розслідування.
В силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність, неповноту та необ`єктивність судового розгляду ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна і необґрунтована, а апеляційна скарга власника майна ОСОБА_6 , підлягає задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна, як такого, що внесено до суду з недотриманням вимог ч. 2 ст. 64-2 КПК України та за недоведеності необхідності арешту зазначеного нерухомого майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами вказаного власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 395, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2020 року, якою задоволено клопотання начальника сектору дізнання Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт у кримінальному провадженні за № 00000363 від 09.12.2020 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 (ІПН: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання начальника сектору дізнання Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітан поліції ОСОБА_8 погодженого прокурором Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_14 , про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 (ІПН: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) у рамках кримінального провадження за № 00000363 від 09.12.2020 року, - відмовити.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4