Справа № 447/1117/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/459/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року року у м. Львові

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 21 квітня 2021 року відносно засудженого ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

встановила:

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 21 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні подання ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 .
На вказану ухвалу суду засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, просить розглянути суд апеляційної інстанції питання про його умовно-дострокове звільнення. Вважає оскаржувану ухвалу неправомірною, оскільки законом чітко передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та відбув певний термін покарання.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого у підтримку поданої апеляційної скарги, думкупрокурора, який заперечив апеляційні вимоги засудженого, з огляду на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, вивчивши матеріали подання та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно матеріалів справи, вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 31.05.2019р. ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України, на 4 роки позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 07.03.2018р., кінець строку 07.03.2022р.

Згідно характеристики, засуджений ОСОБА_6 перебуваючи під вартою у СІЗО м. Рівне з 09.03.2018р. до праці не залучався, допустив 4 порушення встановлених правил внутрішнього розпорядку, за що притягався до дисциплінарної відповідальності. Заходи заохочення не застосовувались.У 2019р. здобув повну загальну середню освіту у Рівненській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів.У Миколаївську виправну колонію № 50 засуджений ОСОБА_6 прибув 31.01.2020р. Під час перебування у даній установі до дисциплінарної відповідальності не притягувався, 3 рази заохочувався за зразкову поведінку та ставлення до праці. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», працевлаштований на контрагентському об`єкті «ЕКО-МАЛТ», с. Старий Розділ, Миколаївського району Львівської області. Постановою начальника виправної колонії від 21.09.2020р. засуджений ОСОБА_6 переведений до дільниці соціальної реабілітації.

Відповідно до ст. 107 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі за кримінальне правопорушення, вчинене у віці до вісімнадцяти років, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання незалежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений, фактично відбувши встановлений ч. 3 даної норми закону строк призначеного покарання, сумлінною поведінкою та ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Начальник ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» звернувся до суду із поданням, погодженим головою спостережної комісії, про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , оскільки він відбув встановлену ст. 107 КК України частину покарання і довів своє виправлення. У поданні зазначено, що станом на 07.04.2021р. невідбутий засудженим термін покарання складає 11 місяців.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 мотивовано тим, що таке подання є передчасним, оскільки засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці та навчання не довів своє виправлення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції з належною повнотою дослідив матеріали подання та вірно встановив, що засуджений відбув встановлену законом частину покарання, 3 рази заохочувався, що свідчить про те, що засуджений стає на шлях виправлення.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись на даних про особу засудженого, його поведінку за весь період перебування у виправній установі, а тому суд першої інстанції приймаючи рішення обґрунтовано врахував, що протягом терміну відбування ОСОБА_6 призначеного покарання його поведінка не була стабільно позитивною, до нього 4 рази застосовувались стягнення, які на даний час вже погашені.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно врахував і ту обставину, що неодноразове заохочення з боку адміністрації установи внаслідок відповідної поведінки та сумлінного ставлення до праці, не можуть слугувати безумовними підставами застосування до засудженого положень ст. 107 КК України.

Крім цього, за змістом ст. 107 КК України факт виправлення засудженого засвідчується не лише сумлінною поведінкою та ставленням до праці, але і до навчання.

Відтак, у даному випадку, суд першої інстанції приймаючи рішення обґрунтовано врахував і те, що перебуваючи ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)»засуджений ОСОБА_6 не навчався, при наявності на це можливостей.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, щозазначені у поданні адміністрації ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» та наведені засудженим в апеляційній скарзі обставини свідчать про наявність у засудженого позитивної тенденції, спрямованої на доведення ним факту свого виправлення, однак, на переконання колегії суддів, на даний час ОСОБА_6 ще не довів остаточно своє виправлення, а тому застосування до нього умовно - дострокового звільнення на даному етапі є передчасним.

З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у застосуванні положень ст. 107 КК України до засудженого ОСОБА_6 , як такому, що ще не довів своє виправлення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді подання, які б вплинули на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не містить правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, а отже є необґрунтованою.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Ухвала Миколаївського районного суду Львівської області від 21.04.2021р. відносно засудженого ОСОБА_6 у повній мірі відповідає вимогам ст. 370 КПК України, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення, а ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 21 квітня 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: