Справа № 453/528/20
№ провадження 1-кп/453/11/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 липня 2021 року Сколівський районний суд Львівської у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ;
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
його захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стрий, Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого, востаннє вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.03.2012 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді 4 роки та 6 місяців позбавлення волі, звільненого 01.08.2014 у зв`язку відбуттям покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-
ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, востаннє вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.03.2012 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді 4 роки та 6 місяців позбавлення волі, звільнившись 01.08.2014 з ДУ «Дрогобицька виправна колонія №40» по відбуттю строку покарання, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний злочин проти власності за наступних обставин.
Так, 10.02.2020 близько 18.00 год. перебуваючи разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у приміщенні приватної садиби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої являється ОСОБА_8 , спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , зайшлии в середину номеру кімнати 12 вказаної садиби, яку орендував ОСОБА_7 , де ОСОБА_4 побачив речі ОСОБА_7 , після чого у нього виник умисел на вчинення крадіжки речей останнього.
В подальшому реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, ОСОБА_4 , 11.02.2020 приблизно о 04.00 год., підійшов до вхідних дверей номеру кімнати 12, які не були зачинені, незаконно проник в середину, де скориставшись тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 спали та його дії ніхто не бачить, підійшов до дерев`яної тумбочки, звідки, повторно, таємно, викрав ноутбуку марки «Hewlett-Packard», серійний номер HT10S002R00 851271-251V03 вартістю 7000 гривень, мобільний телефон марки «Samsung A10» вартістю 3600 гривень зі стартовим пакетом мобільного оператора «Київстар» вартістю 25 гривень, рюкзак спортивний вартістю 300 гривень, в якому знаходилися зарядні пристрої до зазначеного вище ноутбука та мобільного телефону та з внутрішньої кишені курточки ОСОБА_7 викрав гаманець вартістю 200 гривень в якому знаходилися 3 600 грн., 100 Ізраїльських Шекелей, що станом на час вчинення злочину становили 716,17 гривень, видані на ім`я потерпілого пенсійне посвідчення та паспорт громадянина України у формі ID-картки, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 15 441 грн. 17 коп., після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у житло, вчинену повторно.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює, як і докази на їх підтвердження, від давання показань не відмовився. На даний час він щиро кається у скоєному, просить його суворо не карати.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, інші учасники провадження не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що такі правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.
На підставі вищенаведеного, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена у судовому засіданні повністю.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаного з проникненням у житло, вчиненого повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Пом`якшуючими вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставинами, передбаченими ст. 66 КК України, при обранні йому міри покарання суд вбачає щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину.
Обтяжуючих вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 67 КК України, при обранні йому міри покарання суд не вбачає.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд у відповідності до ст. 65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, відомості, які характеризують особу обвинуваченого, який має середню освіту, не одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, офіційно не працюючий, за місцем реєстрації характеризується по-середньо, являється особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, за скоєння злочинів проти власності, вчинив злочин під час непогашеної судимості, а також обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Як вбачається із досудової доповіді, виконаної 04.08.2020 року Стрийським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області на обвинуваченого ОСОБА_4 , результати його оцінки показали високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, а тому існує ймовірність що виправлення його без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб).
З урахуванням наведених обставин, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, його поведінку після вчинення злочину, яка не свідчить про усвідомлення заподіяного, пом`якшуючі обставини та обтяжуючі обставин, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з метою його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, суд під час вирішення питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 вважає за доцільне призначити його у межах, установлених санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, яке буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів у виді позбавлення волі на певний строк.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , слід обчислювати з дня набуття вироком законної сили, оскільки згідно до ч. 1 ст. 17 КПК України особа не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде встановлено обвинувальним вироком, а відповідно до абз. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 50, 65, 66, 67 КК України, ст.ст. 22, 26, 93, 100, 349, 369-370 КПК України, суд-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Речові докази: пенсійне посвідчення, паспорт громадянина України у формі ID-картки та ідентифікаційнй код, видані на ім`я ОСОБА_7 , які знаходяться на його відповідальному збереженні йому залишити.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити засудженому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, або з моменту вручення копії вироку засудженому, який перебуває під вартою, через Сколівський районний суд Львівської області, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя