Справа № 302/473/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.07.2021смт. Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурор - ОСОБА_3 ,

потерпіла ОСОБА_4

обвинувачений - ОСОБА_5 ,

захисник - адвокат ОСОБА_6 ,

представник органу пробації ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинувальним актом від 30.04.2021 № ЄРДР 0000048 від 05.02.2021 стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр.України, уродженець села Вучкове, Міжгірського району Закарпатської області, місце реєстрації і проживання АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, з повною загальною середньою освітою, не судимого, фізична особа-підприємець про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_5 , 04 лютого 2021 року біля 20 години 40 хвилин, в нічний час доби, керуючи технічно-справним автомобілем марки «MAZDA» модель «З» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Незалежності в смт.Міжгіря у напрямку центру вказаного населеного пункту, біля будинку 25, діючи необережно (протиправна недбалість), всупереч вимогам п.п.2.3 «б» та 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та не забезпечив безпеку дорожнього руху, а саме: безпосередньо перед роз`їздом з невстановленим зустрічним автомобілем, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував на смузі руху його автомобіля та рухався в попутному з ним напрямку.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому склепіння черепа; забою головного мозку; субарахноїдального крововиливу; субдуральної гематоми; множинних переломів ребер зліва; перелому кісок носа; рвано-забійних ран голови та мошонки; синця правого ліктьового суглобу, саден обличчя та живота.
Тілесні ушкодження у вигляді перелому склепіння черепа, забою головного мозку, субдуральної гематоми, субарахноїдального крововиливу, виникли прижиттєво і кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження згідно наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» п.п.2.1.3 (а, б, в, г) і мають прямий причинний зв`язок із настанням смерті.
Своїми діями ОСОБА_5 порушив вимоги 2.3 «б» та 12.3 Правил дорожнього руху України, якими визначено: п.2.3. ПДР - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом; п.12.3 ПДР - У разі виникнення перешкоди або небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Невиконання водієм ОСОБА_5 вказаних вимог Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з даними наслідками, а саме: смертю ОСОБА_8 .
Обвинувачений ОСОБА_5 встановлені обставини, які повністю відповідають змісту формулювання обвинувачення за обвинувальним актом, визнав повністю, а також повністю визнав вину в інкримінованому йому обвинуваченні, за ст.286 ч.2 КК України, і підтвердив це в своїх показах. ОСОБА_5 розкаявся у вчиненому, просить взяти до уваги, що вжив всіх заходів до відшкодування заподіяної шкоди потерпілій особі під час досудового розслідування.

Згідно з ст.349 ч.3 КПК України за згодою всіх учасників кримінального провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо встановлених обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши наслідки цього процесуального рішення і обмежився допитом обвинуваченого і дослідженням документів, які характеризують особу обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_4 визнала повністю встановлені обставини та підтвердила, що обвинувачений ОСОБА_5 відшкодував добровільно всі завдані матеріальні збитки у зв`язку із смертю її рідного брата ОСОБА_8 внаслідок ДТП. Тому потерпіла не має до обвинуваченого претензій у виді відшкодування заподіяної шкоди внаслідок злочину, як матеріального так і морального характеру. Позиція потерпілої також підтверджена письмовими заявами, наданими в справу, в тому числі письмовою розпискою.

Оцінивши встановлене, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин, який мав місце, передбачений ст.286 ч. 2 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

За вчинений злочин ОСОБА_5 підлягає покаранню.

Обираючи покарання до обвинуваченого за вчинений злочин, суд бере до уваги таке.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, в справі не має.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає: щире каяття; добровільне відшкодування завданої злочином шкоди потерпілому.

Суд бере до уваги особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується винятково позитивно, не має судимості, має на утриманні неповнолітню дитину.

Суд також бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, а саме те, що злочин характеризується необережною формою вини у виді злочинної недбалості. Згідно з статтею 12 КК України цей злочин віднесений законом до тяжких кримінальних правопорушень. Наслідком вчиненого злочину є смерть людини. Суд також зважає на неправильну поведінку особи, яка постраждала від ДТП за обставинами справи, які зазначені в обвинувальному акті і встановлені цим вироком, бо ця особа рухалась по проїжджій частині як пішохід в напрямку руху транспортного засобу, яким керував ОСОБА_5 в темну пору доби.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується загальними засадами призначення кримінального покарання, які передбачені частинами 1-3 статті 65 КК України.

З огляду на обставини вчиненого злочину (загинув пішохід, який перебував на смузі руху автомобіля, яким керував ОСОБА_5 і рухався в попутному напрямку в темну пору доби, тобто пішохід порушив також грубо Правила дорожнього руху (пункти 4.1,4.4 Правил дорожнього руху, а саме: за наявності тротуару в населеному пункті повинен був рухатися по тротуару, а в разі його відсутності або неможливості рухатися по ньому по краю проїзної частини назустріч руху транспортних засобів з виділенням себе світлопривертаючим елементом); відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність двох пом`якшуючих покарання обставин, відсутність претензій потерпілої особи, позитивність особи обвинуваченого до вчинення ним злочину, поведінка обвинуваченого після вчинення ним злочину (викликав особисто швидку медичну допомогу і поліцію на місце події, добровільно на досудовому розслідуванні відшкодував потерпілій шкоду, завдану злочином, та щире розкаяння і послідовна незмінна позиція під час кримінального провадження щодо повного визнання вини і сприяння розслідуванню кримінального правопорушення), - переконують суд у тому, що ізоляція обвинуваченого від суспільства є недоцільною, бо його виправлення можливе без реального позбавлення волі.

Суд дійшов переконання про те, що є всі підстави, не зважаючи на те, що злочин статтею 12 КК України віднесений до тяжких кримінальних правопорушень, з огляду на вище викладене, застосувати до обвинуваченого положення статті 75 КК України, а саме: призначити йому покарання яке запропоноване прокурором у виді позбавлення волі на три роки із звільненням від відбування цього покарання протягом іспитового строку. З огляду на досудову доповідь, складену органом пробації, з урахуванням того, що ризик повторного вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення визнано низьким, а ступінь суспільної небезпеки особи середнім, міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, який має сім`ї, постійне місце праці і проживання, санкція якої передбачає покарання від 3 до 8 років позбавлення волі і вжив усіх необхідних заходів для усунення наслідків вчиненого злочину, що призвели до загибелі людини, суд вважає за необхідне призначити іспитовий строк мінімальним, який передбачений статтею 75 КК України.

З урахуванням тяжкості вчиненого злочину і його наслідки, суд також вважає за необхідне застосувати додаткове покарання у виді позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами. Строк цього покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого протягом одного року, бо в справі не встановлено обтяжуючих покарання обставин.

Судові витрати, пов`язані із залученням судового експерта у справу, підлягають стягненню з обвинуваченого в користь держави.

Речовий доказ автомобіль марки "Мазда" реєстраційний номер НОМЕР_2 повернуто володільцю (обвинуваченому) під час судового провадження відповідно до ухвали суду від 03.06.2021.

Строк дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого у виді домашнього арешту сплив, інший запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 не застосовувався і клопотання про його застосування до набрання вироком законної сили стороною обвинувачення не заявлено.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на три роки з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Згідно з статтею 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку одного року не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з статтею 76 ч.1 пункти 1, 2 КК України на час відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання і роботи.

Стягнути з ОСОБА_5 судові витрати у виді вартості судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ19/107-21/2018-ІТ в сумі 817 грн. 25 коп.

Апеляційну скаргу на вирок суду може бути подано в Закарпатський апеляційний суд через Міжгірський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Оскарження вироку з питань не дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались згідно з ч.3 статті 349 КПК України не допускається.

Вирок набирає законної сили після спливу строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після винесення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок не скасовано.

Суддя: ОСОБА_1