Справа № 466/3095/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/711/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 20 травня 2020 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:
цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 16 квітня 2020 року, близько 01.00 год., перебуваючи на законних підставах у під`їзді №5 будинку на АДРЕСА_2 , керуючись корисливим мотивом, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, умисно, повторно, таємно викрав: велосипед марки «CLIMBER SERIES HQS» синього кольору, вартістю 2000 грн., велосипед марки «INDIANA» білого кольору, вартістю 5000 грн., велосипед сірого кольору з написами оранжевого кольору, вартістю 2000 грн., які належать ОСОБА_9 , а також велосипед білого кольору марки «AVANTI», вартістю 4000 грн., який належить ОСОБА_10 . Після цього, із викраденим майном покинув місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив матеріальних збитків потерпілій ОСОБА_9 на загальну суму 9000 грн. та матеріальних збитків потерпілій ОСОБА_10 на загальну суму 4000 грн.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, а також у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вважає невмотивованим рішення суду щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Наголошує, що судом не враховано у повній мірі ступінь тяжкості, обставини вчинення злочину і дані про особу обвинуваченого.

Акцентує, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності та маючи непогашену судимість, протягом короткого періоду після звільнення з установи відбування покарання, знову з корисливих мотивів вчинив умисний злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України, а саме повторно, таємно викрав чуже майно, що ставить під сумнів щирість його каяття та можливість виправлення без відбування покарання.

Вважає, що наведені обставини виключно негативно характеризують особу обвинуваченого і свідчать про стійке небажання ОСОБА_7 виправлятися та про відсутність підстав для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Стверджує, що шкода ОСОБА_10 на час ухвалення вироку не відшкодована і у матеріалах справи відсутні дані про наявність у ОСОБА_7 законних джерел доходів, які свідчили б про можливість відшкодування шкоди потерпілій.

Окрім цього зазначає, що думка потерпілих, які не мають претензій до обвинуваченого чи пробачили його, не є вирішальною при прийнятті рішення щодо застосування відносно ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України.

Вважає, що звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не сприятиме досягненню мети покарання та виконанню завдань кримінального судочинства.

Просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 20 травня 2020 року та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.

На апеляційну скаргу прокурора, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 подала заперечення, в яких зазначає, що наведені в ній доводи є безпідставними і такими, що не відповідають вимогам закону.

Просить відхилити апеляційну скаргу першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 , а вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 20 травня 2020 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 про її заперечення та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Вина ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За цих обставин, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України.

Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України.

Відтак, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.

Так, згідно ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених дій, ступеню суспільної небезпеки та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, всупереч доводам апеляційної скарги першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 , реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування завданих збитків, відсутність обтяжуючих покарання обставин, призначив покарання в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України та підставно звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування такого з випробуванням з встановленням іспитового строку і покладенням відповідних обов`язків, згідно ст.ст. 75, 76 КК України, що є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку з цього приводу.

Що стосується доводів прокурора про наявність у ОСОБА_7 непогашеної судимості, то колегія суддів вважає дану обставину такою, що не перешкоджає застосуванню відносно обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

Наведене, узгоджується із практикою Верховного Суду, зокрема позиція касаційної інстанції з цього приводу висловлена у постановах від 19 лютого 2019 року у справі №337/3654/16-к та від 28 травня 2020 року у справі №753/13972/17.

Також безпідставно, на думку колегії суддів, прокурор ставить у залежність відсутність заробітку і постійного місця праці у обвинуваченого ОСОБА_7 та ймовірність вчинення корисливих злочинів у майбутньому, що в тому числі негативно може вплинути на суспільство, оскільки такі твердження є припущеннями, натомість щире каяття особи, яке врахував суд законодавець визначає пом`якшуючою обставиною, що знову ж таки дає підстави суду застосувати положення ст. 75 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 20 травня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4