ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/1743/21 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/724/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2021 року м. Харків
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
- головуючого судді ОСОБА_2 ,
- суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
- секретаря ОСОБА_5 ,
- прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 01.04.2021,-
В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000215 від 27.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України.

Накладено арешт на майно, виявлене та вилучене 18.03.2021 в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова за адресою: м. Харків, пр. Новобаварський, 118-А.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України дозволено слідчому СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області, зазначеним у витягу з ЄДРД зняти копії з арештованих документів, після чого повернути їх власнику майна на відповідальне зберігання.

Зобов`язано слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, в строк не пізніше одного місяця за участю спеціаліста зняти інформацію з планшету чорного кольору «ASUS» D90KCY196752; ноутбуку «ASUS» чорного кольору DANOCV204136420; ноутбуку TOSHIBA, model:SATELLITEL500-1GD Part № PSLSOE-03001VRV, serial № X9188682K, IX9188682KSSLS001VRVB; блоку serial № CNV44506 ZT чорно-сірого кольору; ноутбуку Lenovo чорного кольору S/N:PF050LX8; ноутбуку Lenovo чорного кольору S/N:CBG3284040, після чого передати вищенаведені пристрої на відповідальне зберігання власнику майна.

Попереджено власника майна ТОВ «Мітрейд» про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Місцем зберігання документів та зразків підакцизних товарів визначено камеру зберігання СУ ФР ГУ ДФС в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 46.

Як зазначено в ухвалі слідчого судді, 29.03.2021 прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернулася до суду з клопотаннями в межах кримінального провадження № 0000215 від 27.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України, про арешт майна.

В обґрунтування клопотання зазначила, що у провадженні прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 перебуває кримінальне провадження за №0000215 від 27.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України.

Задовольняючи частково клопотання про арешт майна, слідчий суддя послався на те, що стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні сторони обвинувачення майно, вилучене в ході проведення 18.03.2021 обшуку, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить змінити ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 01.04.2021 шляхом виключення частини, якою зобов`язано слідчого у строк не пізніше 1 місяця зняти копії з вилучених документів, після чого повернути їх власнику. Змінити ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 01.04.2021 шляхом виключення частини, якою зобов`язано слідчого у строк не пізніше 1 місяця зняти інформацію з вилучених документів, після чого повернути їх власнику.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам КПК України, а прокурором повною мірою обґрунтовано необхідність накладення арешту на майно.

Крім того, прокурор просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на те, що справу було розглянуто без її участі, а копію ухвали отримала 06.04.2021.

Твердження апелянта, щодо поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження матеріалами судового провадження не спростовуються; причини пропуску процесуального строку, на які посилаються у клопотанні заявники є поважними, а тому строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 01.04.2021 підлягає поновленню.

Повідомлений належним чином про час та місце розгляду апеляції власник майна до суду апеляційної інстанції не прибув.

За наведених вище обставин, враховуючи стислі строки, регламентовані ч. 2 ст. 422 КПК України, судова колегія вважає можливим розглянути апеляцію по суті, без участі власника майна, належним чином повідомленого про час та місце проведення апеляційного розгляду, так як в силу вимог ч. 4 ст. 405 КПК України дані обставини не є перепоною для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що проводиться досудове слідство по кримінальному провадженні №0000215 від 27.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України.

Також з клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України і може мати доказове значення у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Згідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Задовольнивши частково клопотання слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчий довів достатність підстав вважати, що вилучене майно є речовим доказом, має доказове значення для забезпечення кримінального провадження та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Також слідчий суддя поклав на слідчого, який здійснює досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, обов`язок в строк не пізніше одного місяця за участю спеціаліста зняти інформацію з вищенаведених електронних інформаційних систем (ноутбуків, планшетів, блоку), після чого передати їх на відповідальне зберігання власнику майна, попередивши його про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Крім цього, слідчий суддя вважав за необхідне зобов`язати слідчого повернути документи, які вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , одночасно дозволивши слідчому в разі необхідності виготовити їх копії для залучення до матеріалів кримінального провадження

Як вбачається з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

В ч. 5 ст. 170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ст. ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Судова колегія зазначає, що в даному випадку арешт на майно, яке вилучене (ноутбуки), накладено саме як на носії інформації в електронному вигляді.

Апеляційний суд враховує, що слідчий та прокурор не є експертами в даній галузі.

Окрім того, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України та ст. 172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України.

Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та належним чином мотивованою і підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги прокурора, не вбачає.

Керуючись ст.ст.392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Поновити прокурору строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 01.04.2021.

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 01.04.2021 щодо накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0000215 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді