Справа № 447/2014/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/250/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 447/2014/19 про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, громадянки України, українки, без визначеного місця реєстрації, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, непрацюючої, на утриманні неповнолітніх дітей немає, раніше судимої 03.11.2017 Сихівським районним судом м. Львова за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 03 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, та призначено покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку терміном на 1 (один) рік. Відповідно до ст. 76 КК України покладено на неї наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 , яка у відповідності до ч. 5 ст. 52 КК України вироком Сихівського районного суду м. Львова від 03 листопада 2017 року, що набрав законної сили 04 грудня 2017 року, засуджена за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 гривень), будучи попередженою про притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, за ст. 389 КК України, маючи реальну змогу сплатити розмір штрафу, умисно не здійснила будь-яких дій, спрямованих на сплату штрафу.

У подальшому, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний намір, будучи раніше попередженою про притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, за ст. 389 КК України, достовірно знаючи про ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 26.10.2018 стосовно неї про розстрочку виконання вироку Сихівського районного суду м. Львова від 03.11.2017 в частині стягнення штрафу в розмірі 850 гривень рівними частинами строком на 5 місяців, а також повідомлення Миколаївського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області від 27.12.2018 про пред`явлення документу щодо сплати штрафу, маючи реальну змогу сплатити розмір штрафу у розстрочку, умисно не здійснила будь-яких дій, спрямованих на сплату штрафу, та у період з 04.12.2017 по 12.02.2019 ухилилася від відбування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Таким чином, обвинувачена, будучи засудженою особою, ухилилась від сплати штрафу, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 389 КК України

Судовий розгляд у справі проведено відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок суду оскаржено прокурором ОСОБА_8 . У поданій апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченої та правильності кваліфікації її дій, зазначає про те, що оскаржуваний вирок підлягає зміні в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним затосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось у безпідставному незастосуванні вимог ст. 69-1 КК України та потягло призначення покарання більш суворого, ніж це передбачено кримінальним законом. З урахуванням наведеного просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначення покарання, на підставі ст. 69-1 КК України зменшити призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 389 КК України до 1 (одного) року 4 (чотирьох) місяців обмеження волі. Вважати ОСОБА_7 звільненою на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном на 1 (один) рік із покладенням на неї, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язків: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Згідно з вимогами ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

При цьому, визнання обвинуваченими своєї вини є безумовними підставами для застосування положень цієї статті Кодексу.

Санкція ч. 1 ст. 389 КК України, за якою засуджено ОСОБА_7 , передбачає покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на той самий строк.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 повністю та беззаперечно визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину, в якості обставин, що пом`якшують покарання, визнано її щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено. Завданим кримінальним правопорушенням шкоду потерпілим не заподіяно.

З огляду на це, на підставі приписів ст. 69-1 КК України суд повинен був визначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі в розмірі, який не перевищує двох третин максимального розміру покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 389 КК України, що складає 1 (один) рік 4 (чотири) місяці.

Проте зазначених вимог закону суд першої інстанції не врахував та призначив обвинуваченій максимальне покарання 2 (два) роки обмеження волі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що розмір призначеного обвинуваченій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 389 КК України покарання у виді обмеження волі підлягає зменшенню до меж, встановлених ст. 69-1 КК України. В решті вирок слід залишити без змін.

Відтак, доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, отже таку слід задоволити.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 задоволити, вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 03 лютого 2021 року, яким ОСОБА_7 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 389 КК України із застосуванням ст. 69-1 КК України до 1 (одного) року 4 (чотирьох) місяців обмеження волі.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4