Справа № 496/1326/20
Провадження № 1-кп/496/27/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м.Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3
неповнолітнього ОСОБА_4
законного представника неповнолітнього ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
законного представника потерпілого ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
законного представника потерпілого ОСОБА_10
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учня 7-го класу Вигодянської ЗОШ І-ІІІ ступенів, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , заходів виховного характеру, за скоєння суспільно небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень за ч.1 ст.296 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Згідно клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03.10.2019 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, знаходячись на дитячому майданчику, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , разом з малолітніми ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та іншими малолітніми, розуміючи, що діти на нього дивляться, маючи на меті грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується винятковим цинізмом, зняв свої штани разом зі спідньою білизною і почав демонструвати присутнім на дитячому майданчику малолітнім дітям свої сідниці та статеві органи. В подальшому, малолітній ОСОБА_4 , підійшовши до малолітнього ОСОБА_7 , штовхнув останнього, в результаті чого малолітній ОСОБА_7 впав на землю, при цьому дії ОСОБА_4 супроводжувалися нецензурною лайкою. Коли малолітній ОСОБА_7 лежав на землі, малолітній ОСОБА_4 взяв своєю рукою ОСОБА_7 за обличчя в області підборіддя та намагався засунути свій статевий орган до рота малолітнього ОСОБА_11 . Побачивши це, малолітній ОСОБА_9 підбіг до ОСОБА_7 та почав допомагати останньому піднятися з землі, в цей момент малолітній ОСОБА_4 намагався схопити малолітнього ОСОБА_9 та здійснити аналогічні дії з ОСОБА_9 , однак не зміг подолати опір останнього. Згідно висновку судово-психіатричних експертів №577 від 18.12.2019, враховуючи вікову сексуальну необізнаність та сексуальну нерозвиненість ОСОБА_4 , підліткову не сформованість його шкали цінностей, прогностичних функцій, залежність його поведінки від впливу натовпу, вказані дії ОСОБА_4 не несли у собі будь якого дійсно сексуального забарвлення та характеру, або сексуального змісту, не супроводжувалися ні сексуальним збудженням ні сексуальними фантазіями, прелюдією, або безпосередньо половим актом, у будь якої форми, а були сугубо хуліганські.
В судовому засіданні малолітній ОСОБА_4 вказав, що він не вчиняв суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та пояснив, що в той день він дійсно був присутній на дитячому майданчику, проте, сам штани та нижню білизну не знімав, перший раз одяг з нього зняв ОСОБА_12 , проте, він одразу ж натягнув його назад, після чого ОСОБА_12 знов зняв з нього штани та нижню білизну, він відбіг від ОСОБА_12 та одягнувся знов.
Допитаний судом потерпілий ОСОБА_7 підтвердив обставини, викладені в клопотанні, пояснив що ОСОБА_4 дійсно бігав без нижньої білизни, після чого штовхнув його на землю, сів зверху та почав засовувати свій статевий орган йому до рота.
Допитаний судом потерпілий ОСОБА_9 суду підтвердив обставини викладені в клопотанні, пояснив що бачив як ОСОБА_4 дійсно бігав без нижньої білизни, після чого штовхнув ОСОБА_13 , сів зверху та почав засовувати свій статевий орган йому до рота. Коли він підійшов до ОСОБА_13 щоб допомогти, ОСОБА_4 намагався здійснити аналогічні дії з ним.
Законний представник потерпілого ОСОБА_8 просила задовольнити клопотання.
Допитаний судом свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що ОСОБА_4 бігав без штанів та нижньої білизни по площадці, демонстрував статеві органи.
Допитаний судом свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що був присутній у той момент на площадці, бачив, як ОСОБА_4 бігав без штанів та нижньої білизни по площадці та кричав на адресу ОСОБА_15 , що вступить з ним в насильницький орогенитальний контакт однак статевий орган до рота ОСОБА_15 не засовував.
Прокурор у судовому засіданні просив задовольнити клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру щодо малолітнього ОСОБА_4 , який не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, згідно ст.22 КК України, у виді передачі його під нагляд матері та батька, строком на три роки та обмеження дозвілля у вигляді заборони перебувати поза межами місця проживання без супроводу батьків з 20 годин вечора до 8 годин ранку.
Захисник у судовому засіданні висловив свою думку про те, що викладені в клопотанні обставини не знайшли свого підтвердження, тому справа підлягає закриттю.
Законний представник малолітнього ОСОБА_4 ОСОБА_5 , в судовому засіданні підтримала пояснення свого сина.
Відповідно наданих стороною обвинувачення з матеріалів кримінального провадження письмових доказів, які досліджені судом, встановлено наступне:
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №577, малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період часу, що цікавить слідство та на теперішній час на будь-яке хронічне психічне захворювання, недоумство не страждав та не страждає, у тимчасовому розладі психічної діяльності, або іншому хворобливому стані психіки не перебував, тому він здатний правильно сприймати події, які мають значення для цього кримінального провадження та надавати про них свідчення. За своїм психічним станом може приймати участь у проведенні слідчих дій та приймати участь у судовому розгляді по справі. Питання щодо здатності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 «усвідомлювати свої дії, керувати ними?» та чи потребує він «примусових заходів медичного характеру?» не підлягають розгляду, оскільки не відповідають процесуальному статусу випробуваного (свідок за даним кримінальним провадженням).
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №568, малолітній потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на період часу, що цікавить слідство та на теперішній час на будь-яку стійку, хронічну психічну хворобу, недоумство або інший хворобливий розлад психіки не страждав та не страждає, тому він був здатним усвідомлювати характер (але зовнішню сторону) вчинених відносно нього протиправних дій, формальне значення подій, що цікавлять слідство, по наданому кримінальному провадженню, запам`ятовувати їх та надавати про них пояснення.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №569, малолітній потерпілий ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на період часу, що цікавить слідство та на теперішній час на будь-яку стійку, хронічну психічну хворобу, недоумство або інший хворобливий розлад психіки не страждав та не страждає, тому він був здатним усвідомлювати характер (але зовнішню сторону) вчинених відносно нього протиправних дій, формальне значення подій, що цікавлять слідство, по наданому кримінальному провадженню, запам`ятовувати їх та надавати про них пояснення.
Відповідно до висновку експерта №19, у громадянина ОСОБА_7 , 2012 року народження, будь яких пошкоджень при судово-медичному освідуванні не виявлено. Тому, відповідно до п. п. 4.6 і 4.13.1 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» на підставі зазначених даних, судити про наявність, характер, давність, механізм утворення і ступінь тяжкості тілесних ушкоджень не представляється можливим.
Відповідно до висновку експерта №20, у громадянина ОСОБА_9 , 2012 року народження, будь яких пошкоджень при судово-медичному освідуванні не виявлено. Тому, відповідно до п. п. 4.6 і 4.13.1 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» на підставі зазначених даних, судити про наявність, характер, давність, механізм утворення і ступінь тяжкості тілесних ушкоджень не представляється можливим.
Відповідно до характеризуючих даних особи малолітнього ОСОБА_4 встановлено наступне: 1) Відповідно до довідки виданою Вигодянсьою сільською радою Біляївського району Одеської області №1568 від 09.12.2019 року за час проживання на території Вигодянської сільської ради ОСОБА_4 скарг і заяв від жителів сільської ради не надходила. 2) відповідно до характеристики підписаної директором Вигодянської ЗОШ І-Ш ступенів та класним керівником 7-Б класу, ОСОБА_4 під час навчання проявив низький рівень знань, потребує постійної мотивації з боку вчителя. В класі авторитетом не користується з однолітками не конфліктує. Контроль з боку батьків слабкий. 3) Відповідно до довідок наданим Біляївською центральною районною поліклінікою на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває. 4) Згідно до інформаційної довідки №84 від 27.01.2020 року наданої Біляївським ВП ГУНП в Одеській області, станом на 27.01.2020 року на обліку служби у справах дітей Біляївської районної державної адміністрації не перебувають діти з родини ОСОБА_16 , які мешкають за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд, дослідивши матеріали справи та вислухавши учасників процесу, дійшов до наступного.
Оцінивши зібрані по даному кримінальному правопорушенню докази, суд вважає, що винність малолітнього ОСОБА_4 , у вчиненні ним суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.296 КК України доведена в повному обсязі, що підтверджується дослідженими матеріалами кримінального провадження та показами свідків, та встановлює такі обставини справи:
Малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03.10.2019 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, знаходячись на дитячому майданчику, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , разом з малолітніми ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та іншими малолітніми, розуміючи, що діти на нього дивляться, маючи на меті грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується винятковим цинізмом, зняв свої штани разом зі спідньою білизною і почав демонструвати присутнім на дитячому майданчику малолітнім дітям свої сідниці та статеві органи, при цьому висловлюючи погрози у бік потерпілого ОСОБА_7 , що вступить з ним в насильницький орогенитальний контакт.
Суду не доведено поза розумним сумнівом факт протиправної поведінки малолітнього ОСОБА_4 , яка б полягала в намаганні засунути свій статевий орган до рота малолітнього ОСОБА_11 та аналогічні дії відносно малолітнього ОСОБА_9 , зазначені обставини доводяться лише поясненнями малолітніх потерпілих, але спростовуються поясненнями допитаних в суді безпосередніх свідків події. Згідно ч.2 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Вказана зухвала поведінка малолітнього ОСОБА_4 підпадає під ознаки кримінального правопорушення за ч.1 ст.296 КК України. КК не пов`язує наявність хуліганства з його вчиненням у громадських місцях. Таким чином, громадський порядок може бути порушений і за відсутності сторонніх осіб чи у присутності лише потерпілого (вночі, у безлюдному місці, в квартирі). Однак вчинення хуліганських дій у присутності інших людей, в обстановці проведення публічного заходу (покладення квітів до пам`ятника, концерт тощо) є однією із ознак, яка вказує на грубість порушення громадського порядку. Аналіз диспозиції ст. 296 показує, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину є лише вчинення діяння. Саме ж діяння полягає в грубому порушенні громадського порядку, яке супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Таким чином, ОСОБА_4 скоїв суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства.
Відповідно до ст.22 КК України за даний вид злочину кримінальна відповідальність настає з вісімнадцяти років що свідчить про те, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого відділом державної реєстрації акті цивільного стану Біляївського районного управління юстиції, актовий запис №3, на момент вчинення кримінального правопорушення виповнилось 12 років, він є малолітнім, тому не досяг віку з якого настає кримінальна відповідальність.
Відповідно до ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Частина 5. ст.499 КК України передбачає, що за відсутності підстав для закриття кримінального провадження прокурор затверджує складене слідчим або самостійно складає клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду.
Відповідно до ч.2 ст.97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені ч.2 ст.105 КК Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.
За загальними правилами та особливостями, визначеними нормами кримінального права, метою застосування заходів виховного характеру щодо неповнолітніх, перш за все, має бути забезпечення інтересів самого неповнолітнього. Тому, відповідно до ч.2 ст.484 КПК України кримінальне провадження щодо неповнолітніх має здійснюватися в порядку, що найменше порушує звичайний уклад неповнолітнього та відповідає його віковим і психологічним особливостям.
Відповідно до змісту п.7 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передача неповнолітнього під нагляд батьків, чи осіб, які їх заміняють (п.3 ч.2 ст.105 КК України), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують.
Пунктом 6 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог щодо поведінки неповнолітнього (п. 2 ч. 2 ст. 105 КК України) слід розуміти як: обмеження перебування поза домівкою в певний час доби; заборону відвідувати певні місця, змінювати без згоди органу, який здійснює за ним нагляд, місце проживання, навчання чи роботи, виїжджати в іншу місцевість; покладення обов`язку продовжити навчання, пройти курс лікування (за наявності хворобливого потягу до спиртного або в разі вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів); тощо.
Відповідно до ч. 3 ст. 105 КК України суд у кожному випадку встановлює конкретний строк, протягом якого органи, що здійснюють контроль та нагляд за поведінкою неповнолітнього, повинні пред`являти особливі вимоги щодо неї, а неповнолітній зобов`язаний їх дотримувати. З урахуванням даних про особу неповнолітнього та характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння суд визначає, які види дозвілля слід обмежити, а які - заборонити, або які обов`язки покласти на неповнолітнього і на який саме строк. Тривалість останнього має бути достатньою для виправлення неповнолітнього.
Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру якщо слід, то який саме.
При вирішенні питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд враховує особу малолітнього ОСОБА_4 , який навчається в 7 му класі Вигодянської ЗОШ І-ІІІ ступенів, посередньо характеризується за місцем проживання та навчання, до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння йому виповнилося 12 років та згідно ст.22 КК України він не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за вчинене діяння.
При вирішенні питання про обрання виду примусового заходу виховного характеру суд враховує умови життя та виховання неповнолітнього, а також те, що неповнолітній ОСОБА_4 проживає у повній сім`ї.
Відповідно до пункту 10 Зауважень загального порядку №10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей», у всіх рішеннях, які ухвалюються у контексті здійснення юстиції щодо дітей, головним міркуванням має бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини означає, що традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, повинні поступатися місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей-правопорушників. Згідно з пунктом 23.2. Рекомендацій CM/Rec(2008)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Про Європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», перевагу слід надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.
Таким чином, суд на основі аналізу зібраних і досліджених в судовому засіданні доказів, заслухавши клопотання прокурора, думку учасників кримінального провадження, враховуючи, що малолітній ОСОБА_4 свою вину не визнав, та те, що на час вчинення ним суспільно небезпечного діяння передбаченого ч.1 ст. 296 КК України він не досяг віку, з якого можлива кримінальна відповідальність, вважає за доцільне застосувати до малолітнього ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру, передбачені п. 3 ч.2 ст. 105 КК України, задовольнивши клопотання прокурора, та передати малолітнього ОСОБА_4 під нагляд матері ОСОБА_5 та батька ОСОБА_17 , які здатні забезпечити позитивний виховний вплив на малолітнього сина та постійно контролювати за його поведінкою. Проте, застосування примусового заходу виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля суд вважає занадто жорстоким, та таким, що не буде сприяти позитивному виховному впливу на неповнолітнього ОСОБА_4 .
Керуючись ст. ст.22, 97, 105 КК України, ст.ст. 284, 292, 301, 498-501, 392-395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заходів виховного характеру, за скоєння суспільно небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень за ч.1 ст.296 КК України- задовольнити частково.
Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учня 7-го класу Вигодянської ЗОШ І-ІІІ ступенів, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.296 КК України, примусові заходи виховного характеру відповідно п. 3 ч.2 ст.105 КК України у вигляді передачі його під нагляд матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та батька ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , строком на 2 роки.
В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1