Дата документу 25.05.2021 Справа № 937/9769/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №937/9769/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/906/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь, Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, неодружений, не працює, не має місця реєстрації та постійного місця проживання, перебуває на обліку бездомних осіб за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з приміщенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області,
обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Прокурор Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_9 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від03 березня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, з урахуванням положень ст.69 КК України, призначено останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено без змін - тримання під вартою. Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 03 листопада 2020 року з 12:30 години.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд належним чином не оцінив та не врахував суспільну небезпеку скоєного злочину, характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, який віднесено до категорії тяжких, конкретних обставин злочину, який ОСОБА_6 вчинив у стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до ст.67 КК України, є обтяжуючою обставиною.

Встановлена судом лише єдина пом`якшуюча обставина, визначена ст.66 КК України щире каяття, не є підставою для застосування ст.69 КК України, яка вимагає наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

З урахуванням тяжкості вчиненого злочину та обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання особи обвинуваченого, та виключення будь-яких інших обставин, які саме істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, кримінальним законом визначено можливість призначення ОСОБА_6 покарання у межах ч.1 ст.121 КК України.

Згідно з вироком суду, 29 жовтня 2020 року приблизно о 19:30 годині, знаходячись в приміщенні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до потерпілого ОСОБА_10 , який в цей час лежав на спині на матраці, під час виниклої сварки, маючи умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, утримуючи у руці ніж, умисно наніс один удар клинком ножа в область тулуба з переду з права ОСОБА_10 , чим заподіяв потерпілому тілесне ушкодження: одиночну проникаючу сліпу колото-різану рану передньої поверхні черевної стінки справа, з ушкодженням правої долі печінки, яка загоїлась з утворенням рубця, яке згідно з висновком судово-медичної експертизи №402-М від 17 грудня 2020 року, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Заслухавши:
доповідь судді;
прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на скасуванні вироку суду першої інстанції, та ухваленні нового вироку;
обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника - адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора;
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, з таких підстав.
Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, окрім іншого: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
На думку колегії суддів, оскаржуваний вирок суду першої вказаним вимогам кримінального процесуального законодавства не відповідає, з огляду на таке.
З вироку суду убачається, що за результатами судового розгляду суд першої інстанції прийшов до висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_6 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Проте, всупереч вимогам п.2 ч.3 ст.374 КПК України, в мотивувальній частині оскаржуваного вироку при сформульовані обвинувачення, яке визнано судом доведеним, не вказано особу, що вчинила злочин, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Викладене є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
У зв`язку з цим, оскаржуваний вирок суду на підставі ст.ст.407, 409, 410, 412 КПК України підлягає безумовному скасуванню.
Діючи в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів не може виправити вказані недоліки, тому, виходячи із засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст.7-9 КПК України, скасовуючи вирок суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.
При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі апеляційного суду, повно та всебічно дослідити обставини провадження та, в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Також колегія суддів вважає слушними доводи прокурора в апеляційній скарзі, щодо м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання, оскільки судом невмотивовано належним чином можливість застосування положень ст.69 КК України та призначення обвинуваченому менш суворого покарання ніж передбачено законом.
Отже, при новому розгляді, за умови доведеності вини ОСОБА_6 у інкримінованому йому правопорушенні та відсутності додаткових обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, вважати, що призначене ОСОБА_6 за оскаржуваним вироком покарання є надто м`яким.
Враховуючи те, що обставини, які стали підставою для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на цей час не змінились та встановлені ризики існують, колегія суддів, призначаючи новий розгляд, залишає щодо обвинуваченого раніше застосований щодо нього запобіжний захід - у вигляді тримання під вартою на строк до 22 липня 2021 року.
При новому розгляді питання щодо запобіжного заходу стосовно обвинуваченого підлягає вирішенню в порядку, передбаченому ст.331 КПК України.
Керуючись ст.ст.404-405, 407, 409, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 березня 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 121 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , на 60 днів, тобто з 25 травня 2021 року по 22 липня 2021 року включно.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4