Дата документу 09.02.2021 Справа № 325/886/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №325/886/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/137/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізький апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, який має початкову середню освіту, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
22 грудня 2006 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.369, ч.1 ст.213 КК України до штрафу у розмірі 3500 гривень;
30 червня 2009 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.152 КК України до 10 років позбавлення волі. 09 жовтня 2015 року звільнений з місць позбавленні волі умовно-достроково з невідбутим строком 2 роки 4 місяці 14 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 24 лютого 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Синельниковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2009 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 5 місяців.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 постановлено відраховувати з моменту фактичного затримання.
Постановлено зняти арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приазовського районного суду від 30 травня 2017 року на брухт чорного металу вагою 380 кг.
Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції скасувати, закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що суд першої інстанції, досліджуючи мотив злочинних дій ОСОБА_6 , не обґрунтовано дійшов до висновку про те, що останній купував брухт чорних металів, що є різновидом здійснення прийому металобрухту, і його дії підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України.

Доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, суд обґрунтовує показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

При цьому суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням цих свідків.

Так, свідок ОСОБА_10 свідчив про те, що ОСОБА_6 придбав металеві вироби для будівництва та особистого господарства, тобто для особистих потреб, і підтвердив в судовому засіданні, що ваг в автомобілі не було.

Свідок ОСОБА_11 також підтвердив у судовому засіданні, що ОСОБА_6 придбав у нього обрізки металу, старі пом`яті відра, карто-сітку, яка вже згнила, за проханням свідка. Особисто свідку ОСОБА_6 не пропонував придбати металобрухт, вартість металобрухту за кілограм не вказував, кому належав кантор, яким важили металеві вироби, йому не відомо.

Інших свідків, які б підтвердили в судовому засідання прийом ОСОБА_6 металобрухту в суді першої інстанції допитано не було.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовує доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, протоколом огляду предмета від 27 травня 2017 року та фототаблицею до нього, згідно з яким об`єктом огляду є автомобіль «ГАЗ-33023», д.н.з. НОМЕР_1 , синього кольору, з будкою.

Але поза увагою суду першої інстанції залишились ті обставини, що під час огляду вказаного автомобіля ваг виявлено не було, уповноважена особа, яка оглядала вказаний автомобіль самостійно, без залучення спеціаліста, зробила висновок про непридатність виявлених металевих виробів.

На думку захисника, оскільки уповноважена особа, яка проводила огляд вказаного автомобілю є працівником правоохоронних органів і не має спеціальних знань, необхідних для визначення придатності металевих виробів для подальшого використання, такі висновки не припустимі і не ґрунтуються на законі.

Так, безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, є порядок здійснення операцій з металобрухтом, як різновид господарської діяльності.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про металобрухт», операції з металобрухтом є заготівля, переробка, металургійна переробка брухту чорних і кольорових металів.

Збирання металобрухту діяльність фізичних чи юридичних осіб, пов`язана з переміщенням металобрухту від місця його утворення або знаходження до територій розташування спеціалізованих або спеціалізованих металургійних переробних підприємств та їхніх приймальних пунктів.

Заготівля металобрухту - діяльність, пов`язана з купівлею, зберіганням та реалізацією металобрухту юридичними або фізичними особами суб`єктами господарювання, які здійснюють операції з металобрухтом.

Переробка металобрухту - діяльність, пов`язана із доведенням металобрухту шляхом сортування або, в разі потреби, пресування, пакетування, дрібнення, різання до стану, що відповідає встановленим стандартам, нормам і правилам; вилучення металевої складової із шлаків металургійної переробки чорних та кольорових металів і їх сплавів.

Як убачається з досліджених судом першої інстанції доказів, будь-яких із зазначених видів операцій з металобрухтом ОСОБА_6 не вчиняв, а лише придбав металеві вироби для подальшого власного використання.

Предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, є металобрухт (брухт кольорових і чорних металів).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про металобрухт», металобрухт - непридатні для прямого використання вироби або частини виробів, які за рішенням власника втратили експлуатаційну цінність внаслідок фізичного або морального зносу і містять у собі чорні або кольорові метали чи їх сплави, а також вироби з металу, що мають непоправний брак, залишки чорних і кольорових металів і їх сплавів.

Так, ОСОБА_6 було придбано металеві предмети з метою їх використання за призначенням в особистому господарстві, а враховуючи вищевикладене, ці предмети металобрухтом не вважаються.

До того ж, в матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що придбані ОСОБА_6 металеві предмети не придатні для подальшого використання.

Крім того, апелянт зазначив про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки відсутності підтвердження належними та допустимими доказами в матеріалах кримінального провадження того, що в діях ОСОБА_6 наявні ознаки здійснення ним підприємницької діяльності, оскільки відсутні будь-які дані про отримання обвинуваченим будь-якого прибутку, так само як і відсутність систематичності такої діяльності, оскільки встановлено лише один епізод здійснення купівлі металевих виробів, виключно для потреб власного господарства .

Згідно з вироком суду, 27 травня 2017 року, ОСОБА_6 , пересуваючись на автомобілі ГАЗ-33023, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням та який належить ОСОБА_12 , який не був обізнаний щодо незаконної діяльності ОСОБА_6 , здійснював прийом брухту чорних металів, при цьому відомості про нього не включені до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом, а саме в с.Новоолександрівка, Приазовського району Запорізької області ОСОБА_6 самостійно приймав від громадян брухт чорних металів та платив особам грошові кошти за різними цінами за 1 кг, який у подальшому складав до кузова вищезазначеного транспортного засобу.
Загальна вага металобрухту складає 380 кг, який було вилучено працівниками поліції з автомобіля ГАЗ 33023, державний номер НОМЕР_1 .

До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності та просив кримінальне провадження закрити.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали клопотання, прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи клопотання, колегія суддів доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження в цілому дотримався вказаних вимог закону, ретельно дослідив зібрані у провадженні докази, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України.
Так, з матеріалів кримінального провадження убачається, що під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України не визнав та пояснив що він тримав господарство та йому для будівництва необхідні були труби, металеві сітки. Йому підказали, що все це можна купити у людей за ціною, нижчою ніж нові вироби та на базах, де продають метал. Він винайняв авто за оголошенням у газеті та поїхав до села у Приазовському районі, назви якого він не пам`ятає. Там зустрів чоловіка, якого запитав, чи має він обрізки металу, металеву сітку. Чоловік йому повідомив, що має та виніс. Він зазначений метал купив. Коли це було, він точно не пам`ятає, але у 2017 році. Водія автомобіля ОСОБА_12 він знайшов за оголошенням у газеті. Зателефонував та той приїхав на авто ГАЗЕЛЬ із синім кузовом. У людей він купував метал на металеві вироби- сітки, труби для будівництва. У того свідка, який помер, він купував труби. Також у іншого свідка, якого допитували в суді, він також купував металеві вироби. Будь-якого маршруту він не готував, просто їхали із села в село. Із водієм він розраховувався за кожен км шляху, який вони проїхали. Приїжджали до села, там він зустрічав людей, яким казав, що купує труби, сітки металеві. Про те, що він скуповує металобрухт, він не казав. Також питав у людей скільки, вони хочуть отримати за виріб та платив, скільки вони просили. Метал він не зважував. Таким чином, він купив сітку рабицю, у свідка, що помер, купив обрізки труб. Всі вироби були старі та іржаві. Коляску купив у знайомого в с. Костянтинівка для власних потреб. Відра металеві також купував щоб сміття виносити. Що це відбувалось у травні 2017 року, не заперечує.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, незважаючи на невизнання своєї вини ОСОБА_6 за вказаним епізодом, вина останнього повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зібраними у встановленому законом порядку, які досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.
Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_12 пояснив, що обвинувачений йому мало знайомий. Він два роки тому займався вантажоперевезеннями, має у власності автомобіль ГАЗ синього кольору, будка авто тентована тентом синього кольору. На капоті авто є наліпка із номером його телефону. Номер авто НОМЕР_2 або НОМЕР_1 , точно він не пам`ятає, бо автомобіль арештований. За оголошенням у газеті йому подзвонив чоловік, яким виявився ОСОБА_6 , та попросив перевезти вантаж на його авто. У травні 2017 року він із ОСОБА_6 на його автомобілі ГАЗ перевозили метал, як зазначив ОСОБА_6 , потрібний йому для будівництва. За кермом свого автомобіля був він. Метал брали десь у Приазовському районі, у якому саме населеному пункті, він не пам`ятає. Під`їжджали за адресою, яку називав йому ОСОБА_6 , та забирали метал. Метал був різний, це були і труби, і листи. Вагів ніяких у авто не було. Як ОСОБА_6 домовлявся із людьми та на яких умовах отримував метал, він не цікавився. Як проводились розрахунки за метал, він не бачив. Потім його автомобіль зупинили співробітники поліції та згодом його автомобіль був арештований, але переданий йому на відповідальне зберігання.
Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що ОСОБА_6 бачив, дружніх або неприязних стосунків між ними немає. Десь більше року тому, рік та місяць він не пам`ятає, але на вулиці було тепло, він побачив, як в с. Новоолександрівка, по вулиці де він живе, трохи далі від його будинку зупинився автомобіль із фургоном. В авто були ОСОБА_6 та ще один чоловік, який із авто не виходив. Він побачив, як ОСОБА_6 купує у його сусідки металобрухт, а саме якісь пом`яті відра. Тому він підійшов до ОСОБА_6 та запропонував останньому купити у нього обрізки металу, старі пом`яті відра, обрізки від фортуни (маленькі шматочки), карто сітку яка вже згнила. ОСОБА_6 погодився та заплатив йому десь 40 гривень. Зважував метал ОСОБА_6 кантором, зваживши, сказав, що це коштує 40 гривень. Чий був кантор, він не знає, але сам він кантора не має, можливо, кантор був ОСОБА_6 , можливо сусідки, яка також здавала ОСОБА_6 металобрухт. Крім нього та сусідки ОСОБА_6 здавав метал ще один його сусід, але на цей час він помер. Раніше він ОСОБА_6 не знав. Метал важив ОСОБА_6 , скільки наважив він не знає, але сказав, що це коштує гривень 40.
Також, вина ОСОБА_6 підтверджується іншими доказами, на які послався суд у вироку:
27 травня 2017 року до ЄРДР внесено відомості про те, що 27 травня 2017 року співробітниками СРПП Приазовського ВП, на вул. Шевченко в с. Новоолександрівка Приазовського району Запорізької області, був зупинений автомобіль ГАЗ 33023 державний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_12 , а також пасажира ОСОБА_6 , в будці автомобілю знаходився брухт чорного металу, прийом якого вказані особи здійснювали без передбаченого законом дозволу;
відомостями з протоколу огляду предмета від 27 травня 2017 року та фото таблицею до нього, згідно з яким, об`єктом огляду є автомобіль ГАЗ 33023, державний номер НОМЕР_1 , синього кольору з будкою, який добровільно надав для огляду ОСОБА_12 та ОСОБА_6 по вул.Дружби в смт.Приазовське Запорізької області. Автомобіль має будку та з боків обтягнутий тентом (брезентом) синього кольору. Ззаду автомобіля на будці маються двостворчасті металеві двері, які закрито на засув. Збоку на будці є номер мобільного телефону « НОМЕР_4 ». Спереду на капоті автомобіля встановлено «мухобійка», на якій жовтим кольором напис номеру телефону « НОМЕР_4 », такий самий як на будці. Під час огляду будки, в середині було виявлено брухт металу, вага якого при зважуванні на електронних вагах «Весоизмерительные системы» склала 380 кг. Зважування проводилось автомобіля з брухтом металу вага 3140 кг, та без брухту вага склала 2760 кг = 380 кг. В будці знаходився такий металобрухт: сітка рабиця, металеві листи, щити, борти, електропіч, відра, частини плит з печей, труби, вішалка, кришка з банок, банки, злитки свинцю, рама мотоколяски без люльки та колеса та інші невеликі металеві частини. Весь метал має сліди корозії, гнилі, тобто не придатний до використання. Зауважень до протоколу не надходило. Протокол підписаний учасниками огляду;
постановою про приєднання до провадження речових доказів від 27 травня 2017 року, якою автомобіль ГАЗ 33023 синього кольору державний номер НОМЕР_1 з будкою та брухт чорного металу вагою 380 кг визнано речовими доказами.
ухвалою слідчого судді Приазовського районного суду від 30 травня 2017 року на зазначене мано накладено арешт шляхом заборони розпоряджатись та користуватись ним;
відомостями з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, ОСОБА_13 , який є свідком по справі помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Прокурором долучено до матеріалів кримінального провадження у якості доказу протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 29 травня 2017 року, допитаного під час досудового розслідування та стенограму до допиту зазначеного свідка.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вищевказані докази у своїй сукупності поза розумним сумнівом підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, а доводи захисника-адвоката ОСОБА_9 в апеляційній скарзі про протилежне суперечать матеріалам провадження.
При цьому, суд зазначив у вироку, чому прийняв одні докази та відкинув інші.
Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 29 травня 2017 року є недопустимим доказом, відповідно до вимог ст.23 КПК України, оскільки показання вказаного свідка не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Доводи захисника-адвоката ОСОБА_9 про те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, є необґрунтованими з огляду на таке.
Так, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України характеризується вчиненням однієї з таких дій: здійснення прийому брухту кольорових і чорних металів фізичними особами, здійснення операцій з брухтом кольорових і чорних металів посадовими особами суб`єктів господарської діяльності, відомості про яких не включено до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом, надання приміщень та споруд для розташування незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту, організація незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту.
За конструкцією об`єктивної сторони склад злочину є формальним і вважається закінченим з моменту вчинення зазначених у диспозиції кримінально-правової норми дій.
Суб`єктом злочину визнається фізична осудна особа, що досягла 16 років, а також посадові особи суб`єктів господарської діяльності, відомості про яких не включено до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом.
Суб`єктивна сторона аналізованого злочину характеризується прямим умислом, а його мотиви й мета можуть бути різними і на кваліфікацію не впливають.
Предмет злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України є брухт кольорових і чорних металів (металобрухт), непридатні для прямого використання вироби або частина виробів, які за рішенням власника втратили експлуатаційну цінність внаслідок фізичного або морального зносу та містять у собі чорні або кольорові метали чи їх сплави, а також вироби з металу, що мають непоправний брак, залишки чорних і кольорових металів і їх сплавів.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні суду першої інстанції не заперечував того, що у свідків купував речі, про продаж яких пояснював свідок ОСОБА_11 , проте не з метою збирання металобрухту, а для власних потреб.
Колегія суддів вважає таку версію обвинуваченого неправдивою, а доводи захисника-адвоката ОСОБА_9 про недоведеність винуватості ОСОБА_6 - необґрунтованими.
Так, свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні зазначав про те, що він під`їжджав з ОСОБА_6 забирати метал за певними адресами. Свідок ОСОБА_11 зазначав у судовому засіданні про те, що він побачив, як ОСОБА_6 купує у його сусідки металобрухт, а саме якісь пом`яті відра, а в нього він придбав обрізки металу, старі пом`яті відра, обрізки від фортуни (маленькі шматочки), карто-сітку, яка вже згнила, за що ОСОБА_6 заплатив йому десь 40 грн. Метал ОСОБА_6 зважував кантором. Крім того, обвинувачений купляв метал ще і в іншого чоловіка, який на теперішній час помер.
Крім того, відповідно до протоколу огляду предмета від 27 травня 2017 року та фото таблицею до нього, під час огляду будки автомобіля ГАЗ 33023, державний номер НОМЕР_1 , синього кольору з будкою, який добровільно надав для огляду ОСОБА_12 , в середині виявлено брухт металу, вага якого при зважуванні на електронних вагах «Весоизмерительные системы» склала 380 кг, а саме: сітка рабиця, металеві листи, щити, борти, електропіч, відра, частини плит з печей, труби, вішалка, кришка з банок, банки, злитки свинцю, рама мотоколяски без люльки та колеса та інші невеликі металеві частини. Весь метал має сліди корозії, гнилі, тобто не придатний до використання.
Дані вищевказаного протоколу свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_6 займався як фізична особа заготівлею металобрухту, купуючи його у населення, про що свідчить кількість металолому.
Відсутність відомостей про те, скільки металолому обвинувачений купував у кожного із свідків та точної суми оплати, використання ваг, не виключає винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у здійсненні незаконних операції з металобрухтом.
Вищезазначене, на думку колегії суддів, спростовує доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 здійснював свою діяльність не систематично (з огляду на кількість металобрухту у будці) та без мети отримання прибутку.
Отже, кваліфікація судом першої інстанції дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.213 КК України є правильною і сумнівів у колегії суддів не викликає.
Доводи захисника-адвоката ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_6 було придбано металеві предмети з метою їх використання за призначенням в особистому господарстві, а тому ці предмети металобрухтом не вважаються, є необґрунтованими.

Як убачається з показань свідка ОСОБА_11 , протоколу огляду автомобіля від 27 травня 2017 року, ОСОБА_6 придбавав у населення металеві вироби, які мали сліди корозії та гнилі, тобто такі, що мали непоправний брак, залишки чорних і кольорових металів і їх сплавів.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Разом із цим, відповідно до вимог ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України, у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження. За правилами частини 8 вказаної статті, закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п.1 ч.2 цієї ж статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Положеннями ч.4 ст.286 КПК України визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст.49 КК України, є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Правилами ч.3 ст.288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Санкцією ч.1 ст.213 КК України передбачено найбільш суворий вид покарання у виді обмеження волі на трок до 1 року, і відповідно до ст.12 КК України, це кримінальне правопорушення віднесено до кримінальних проступків.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.213 КК України, ОСОБА_6 вчинив 27 травня 2017 року.

Навіть з урахуванням того, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 було зупинено у зв`язку з розшуком останнього з 04 вересня 2018 року (т.1 а.п.192-193) по 08 квітня 2019 року (т.1 а.п.208), на день розгляду даного провадження апеляційним судом минуло три роки.

Відповідно до вимог ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Таким чином, колегія суддів убачає наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, тому вважає за необхідне вирок суду першої інстанції скасувати та звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього закрити.
Зазначена позиція узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 04 (справа №127/26665/16-к, провадження №51-1066км20).
Керуючись ст.49 КК України, п.1 ч.2 ст.284, ст.417 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 24 лютого 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України та засуджено, скасувати.
На підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України ОСОБА_6 звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.213 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
На підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України дане кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Повний текст ухвали буде проголошений 14 лютого 2021 року о 10-00 годині.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4