В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" серпня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0005242 від 01 жовтня 2020 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, який має малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17.10.2008 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20.01.2012 року за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України на 1 рік 7 місяців позбавлення волі,

- вироком Деснянського районного суду м. Києва від 18.04.2012 року за ч.2 ст. ст. 186, ст. ст. 70,71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі,

- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26.11.2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

Судом встановлено, що 01.10.2020 року приблизно о 14 годині 40 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Андрія Малишка, 11, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_9 і в цей час у нього виник умисел, направлений на таємне викрадення її майна.

Реалізуючи свій умисел, користуючись сприятливою обстановкою, а саме тим, що потерпіла зосередила увагу на виборі продуктів харчування в кіоску, підійшов до останньої та витягнув з її кишені мобільний телефон «Самсунг А2», вартістю 4000 грн, з сім-карткою «Київстар», вартістю 125 грн., з сім-картою «Лікамобайл», вартістю 50 грн, з картою пам`яті «Сандіск», вартістю 100 грн. та в чохлі, вартістю 200 грн. В цей час потерпіла ОСОБА_9 помітила злочинні дії ОСОБА_4 та голосно почала кричати, вимагаючи зупинитися ОСОБА_4 , який почав бігти з місця події з мобільним телефоном потерпілої, а ОСОБА_9 стала переслідувати ОСОБА_4 з метою його затримання.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер для потерпілої ОСОБА_9 , разом з вказаним мобільний телефон з місця вчинення злочину втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд, тим самим завдав потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 4475 гривень.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково та показав, що 01.10.2020 року приблизно о 14 годині 40 хвилин, знаходячись по вулиці Малишка, 11, побачив потерпілу біля кіоску, у якої з кишені куртки виглядав телефон, тому він вирішив його викрасти. Скориставшись тим, що потерпіла була зайнята покупками, він таємно витягнув з кишені потерпілої мобільний телефон та почав тікати. Через деякий час він побачив хлопця, який біг за ним, зупинився та викинув мобільний телефон на землю. За декілька хвилин прибігла потерпіла та викликала поліцію. Окрім цього, ОСОБА_4 повідомив, що викрики потерпілої або інших людей він не чув та зрозумів, що його дії носять не таємний характер тільки після того, як він побачив хлопця, який його переслідував. Також зазначив, що вину у вчиненні злочину він визнає, проте не погоджується із його кваліфікацією, оскільки, на його думку, він таємно від потерпілої здійснив крадіжку та вважає, що його дії мають бути кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення; 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.
Суд же відповідно до ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, а ч. 1 ст. 337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 показала, що в день події 01.10.2020 року вона йшла вулицею Малишка в місті Києві та зупинилась біля овочевого кіоску. В той час, коли вона обирала продукти харчування, помітила, як у неї з кишені куртки витягнули мобільний телефон марки «Самсунг». Вона одразу озирнулась та побачила чоловіка, який почав тікати, потерпіла побігла за ним та весь час голосно кричала. Майже одразу небайдужі люди почули її викрики та почали також переслідувати грабіжника. Пізніше вказаного чоловіка, який весь час знаходився в полі зору потерпілої, затримали невідомі їй раніше молодий хлопець та чоловік. Коли потерпіла підійшла до них, то чітко побачила, як чоловік, який тікав від неї, викинув її мобільний телефон, після чого почав просити вибачення та просив не викликати поліцію. Також потерпіла ОСОБА_9 додала, що чоловік, який викрав у неї мобільний телефон - це обвинувачений ОСОБА_4 та вказала на нього в залі судового засідання.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що, переходячи парковочну зону по вулиці Малишка в місті Києві, в обідній час, точної дати події він не пам`ятає, почув жіночі голосні крики «тримайте». Звернув увагу на чоловіка (вказує на обвинуваченого ОСОБА_4 ), який тікав від жінки та побіг йому на зустріч. Коли свідок наздогнав обвинуваченого, то побачив, як його зловив молодий хлопець, в цей час обвинувачений кинув на землю якийсь предмет. Пізніше на запитання, де знаходиться предмет, який він викинув, обвинувачений показав місце, де знаходився мобільний телефон темного кольору в чохлі. Пізніше були викликані працівники поліції. Також свідок зазначив, що жінка так голосно кричала про те, щоб затримали крадія, що було неможливо не почути.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що прямуючи до гуртожитку, знаходячись по вулиці Малишка в місті Києві, почув крики жінки та інших перехожих на вулиці, люди кричали про необхідність затримати крадія, зупинити його, побачив, як в напрямку від цієї жінки біжить чоловік, свідок вирішив його наздогнати. Через деякий час, як здалось свідку, через втому, чоловік, що тікав, зупинився та кинув мобільний телефон на землю. Після цього, до них підбіг інший чоловік, а потім і жінка, яка кричала, що її пограбували. Вказаний мобільний телефон свідок підняв та повернув жінці, після чого вона викликала поліцію. Також свідок вказав, що крики жінки та інших осіб на вулиці були такими голосними, що їх неможливо було не почути.

Також в судовому засіданні були дослідженні наступні докази.

Так, з протоколу огляду місця події від 01.10.2020 року та ілюстративної таблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду являється асфальтована ділянка місцевості за адресою: АДРЕСА_2 , на землі на відстані 10 метрів від житлового будинку виявлено мобільний телефон марки «Самсунг» А20 s/n НОМЕР_1 , IMEI1 НОМЕР_2 , IMEI2 НОМЕР_3 . Мобільний телефон чорного кольору з чохлом сірого кольору з написом «Polo». При огляді телефону виявлено пошкодження дисплею до нижньої частини дисплею у вигляді трьох тріщин. В подальшому мобільний телефон було вилучено до сейф-пакету SUD 1047210.

З протоколу огляду місця події від 01.10.2020 року та ілюстративної таблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду являється асфальтована ділянка місцевості за адресою: м. Київ, перехрестя вулиці Малишка та Дарницького бульвару. Встановлено що на вищевказаній ділянці з права знаходиться кафе «Диканька», а також контрольований пішохідний перехід з встановленим світлофором. Навпроти пішохідного переходу на ділянці вкритою землею знаходиться дитяча площадка. Також по обидві сторони проїжджої частини знаходиться торгові палатки з овочами та фруктами.

Окрім цього, з протоколу огляду предметів від 02.10.2020 року та ілюстративної таблиці до нього вбачається, що в приміщенні Дніпровського УП ГУНП у м. Києві (м. Київ, вул. Червоноткацька, 2) в кабінеті № 322 оглянуто наступні предмети. Спеціальний поліетиленовий пакет Національної поліції України SUD 1047210, надписами «Дніпровське УП, Фабула: Малишка. Вилучено: моб. тел. Самсунг А20. Слідчий: ОСОБА_13 , підпис, Поняті: два підписи, Спеціаліст: підпис. Дата пакування: 01.10.2020.» Пакет розпаковано і в пакеті виявлено: мобільний телефон «Samsung А20», в корпусі чорного кольору. На корпусі телефону одягнений чохол з надписом «РОLО» та логотипом даної торгової марки. На тильній кришці телефону в нижній частині наявне зазначення ІМЕІ НОМЕР_4 , НОМЕР_5 . Телефон має тріщину на екрані. Телефон у робочому стані. При наборі на цифровій клавіатурі телефону комбінації *#06# на екрані відображається два ІМЕІ телефону: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 . В телефоні наявні дві сім-картки: «Київстар», серійний номер НОМЕР_6 , абонентський номер НОМЕР_7 , та «Лікамобайл», серійний номер НОМЕР_8 , абонентський номер НОМЕР_9 , а також карта пам`яті «Sandisc» формату МісroSD об`ємом пам`яті - 8 Гб. В телефоні наявні особисті фото і інша особиста інформація ОСОБА_9 . Зі слів потерпілої вказаний мобільний телефон належить їй та у підтвердження цього остання надала фотокопії коробки та сервісної книжки телефону із зазначенням ідентифікаційних даних телефону, які долучаються до даного протоколу.

Також, відповідно до ст. 23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення, з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом. Даний обов`язок стороною обвинувачення належним чином не був виконаний. Свідки неодноразово викликалися в судові засідання, примусові приводи не були виконані. З метою дотримання розумних строків розгляду, судом було встановлено стороні обвинувачення процесуальний трок для забезпечення свідків в судове засідання для їх безпосереднього допиту в суді. Між тим, сторона обвинувачення не забезпечила явку всіх свідків в судове засідання, про допит яких клопотала перед судом, та не повідомила суду про вжиття будь-яких заходів з указаною метою. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що сторона обвинувачення скористалась своїм правом надати суду докази.

Будь-яких інших належних і допустимих доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Отже, дослідивши, оцінивши та перевіривши зібрані у кримінальному провадженні докази, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Так, відповідно до Кримінального кодексу України, крадіжка - таємне викрадення чужого майна, натомість грабіж відповідно до ст.186 кодексу це відкрите викрадення чужого майна. Тобто ці склади злочинів відрізняються за способом їх вчинення.
Крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.
Грабіж це відкрите викрадення чужого майна в присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.
Водночас, як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 мав умисел на вчинення крадіжки у потерпілої, між тим його дії були викриті потерпілою, а тому вона пред`явила до нього вимогу про повернення викраденого у неї майна та почала наздоганяти і голосно кричати про те, щоб перехожі затримали особу, що викрала її майно, вказані обставини підтверджуються показаннями потерпілої та свідків, що були безпосередньо допитані в судовому засіданні. Свідок ОСОБА_14 , зокрема, зазначив, що чітко було зрозуміло те, що потерпіла зверталась до особи, яка викрала її майно, в цей час вона також висловлювала на його ( обвинуваченого) адресу вислови образливого характеру. Отже, показання потерпілої та свідків є логічними, послідовними та узгоджуються між собою, а тому суд вважає їх такими, що відповідають дійсності.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що злочин переріс із таємного викрадення у відкрите, оскільки такі дії ОСОБА_4 були очевидними для потерпілої, яка вимагала повернення викраденого майна, яке ОСОБА_4 , незважаючи на вимоги потерпілої, продовжував утримувати.

Водночас, суд критично ставиться до показань обвинуваченого про те, що він не чув вимог потерпілої, криків інших людей, а також того, що його наздогоняють, зважаючи на те, що, як визнав сам обвинувачений, він не має вад слуху і зору, розумів, що викрав чуже майно, а тому позиція про те, що, тікаючи після вчинення крадіжки, не звертав уваги на інших людей і не слухав, чи вони кричать, є нелогічною, і на думку суду, вказана позиція направлена на уникнення кримінальної відповідальності за вчинення більш тяжкого злочину.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_4 усвідомлював, що його дії помічені й оцінюються як викрадення потерпілою та іншими особами.
Отже, твердження сторони захисту про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме того, що дії ОСОБА_4 мали б бути кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) всупереч кваліфікації дій ОСОБА_4 як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), є безпідставними з огляду на викладене вище.

Враховуючи зазначене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілу та свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження, прийшов до висновку поза розумним сумнівом, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненого повторно, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме його характер та ступінь суспільної небезпеки, та що вказаний злочин відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який неодружений, не працює, раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також враховує його вік та стан здоров`я.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, не встановлено.

Доводи захисту про наявність обставини, що пом`якшує покарання, щирого каяття, суд вважає необґрунтованими. Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. Таких обставин в судовому засіданні встановлено не було.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, не встановлено.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, та з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше засуджувався за злочини проти власності і суд вже звільняв його на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило в нього готовності до самокерованої право-слухняної поведінки у суспільстві, оскільки він знову вчинив злочин, суд не знаходить підстав для застосування щодо ОСОБА_4 положень ст. ст. 69, 75 КК України та вважає за доцільне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст.186 КК України. Таке покарання суд вважає необхідним та достатнім для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових злочинів.

В порядку ст.100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів. Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати не понесені.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 /чотирьох/ років 6 /шести/ місяців позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України частково приєднати ОСОБА_4 до покарання, призначеного за цим вироком, невідбуту частину покарання, призначеного згідно вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 26.11.2019 року, остаточно призначивши йому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 01.10.2020 року.

Речові докази у справі, а саме: мобільний телефон «Samsung А20», ІМЕІ НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , з двома сім-картами: «Київстар», абонентський номер НОМЕР_7 та «Лікамобайл», абонентський номер НОМЕР_9 , а також картою пам`яті «Sandisc» на 8 Гб та чохлом «РОLО, що передані на зберігання ОСОБА_9 , повернути власнику.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя: