ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Єреван (Вірменія), громадянина України, не працюючого, одруженого, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 258 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Рубіжне Луганської області, громадянина України, раніше не судимого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 258 КК України,
В с т а н о в и л а:
Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 було задоволено. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 червня 2021 року, без визначення розміру застави. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_10 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 червня 2021 року, без визначення розміру застави.
Рішення суду обґрунтовано тим, що обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 258 КК України, за яке передбачене покарання на строк до дванадцяти років позбавлення волі, з конфіскацією майна, суд першої інстанції врахував, що судове дослідження доказів по кримінальному провадженню не проведене, а отже перебуваючи на волі обвинувачений зможе перешкодити встановленню істини у справі (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки на теперішній час не встановлено інших осіб, які діяли за попередньою змовою із обвинуваченим та на яких зможе впливати обвинувачений ОСОБА_8 . Окрім того, суд першої інстанції врахував обставини, визначені статтею 178 КПК України, а також тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачуються, наявність ризику впливу обвинуваченого на потерпілих, свідків та експертів з метою зміни їх показань (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), суд вважав реальним. Окрім того, суд врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння тяжкого умисного злочину та засуджений вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року, що свідчить на схильність обвинуваченого до вчинення злочинів. Обвинувачений ОСОБА_10 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, за яке передбачене покарання на строк до дванадцяти років позбавлення волі,з конфіскацією майна, суд першої інстанції врахував, що судове дослідження доказів по кримінальному провадженню не проведене, а отже перебуваючи на волі обвинувачений зможе перешкодити встановленню істини у справі (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки на теперішній час не встановлено інших осіб, які діяли за попередньою змовою із обвинуваченим та на яких зможе впливати обвинувачений. Окрім того, суд першої інстанції врахував обставини, визначені статтею 178 КПК України, а також тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачуються, наявність ризику впливу обвинуваченого на потерпілих, свідків та експертів з метою зміни їх показань (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України). Окрім того, суд першої інстанції врахував, що в провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська на розгляді перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України, що свідчить на схильність обвинуваченого до вчинення злочинів. Крім того, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_10 в ході досудового слідства перебував у розшуку та затриманий на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання з метою приводу до суду, а тому існує ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

В апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 не погодилась з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу судді Кіровського районного суду м, Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року в частині продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_8 , та постановити нову. Обрати підозрюваному ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт з використанням електронних засобів контролю, за адресою: АДРЕСА_2 . Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 обов`язків, передбачених КПК України.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_8 із самого початку повністю заперечує свою участь у інкримінованому йому злочині, та наполягає на тому, що він ніколи не здійснював ніяких погроз на адресу потерпілого. Стороною захисту на підтвердження його слів надано висновок експерта Київського НДІСЕ, у якому зазначено, що погрози надходили від третьої невстановленої особи.
Вказує на те, що не має жодного доказу, який підтвердив би причетність ОСОБА_8 до подій які відбувались з потерпілим. Всі докази, на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу не відповідають поняттю належних, допустимих та достовірних, та жоден з них не підтверджує причетність ОСОБА_8 до правопорушення.
Апелянт посилається на те, що ризик вчинити інше кримінальне правопорушення є надуманим.
Сторона захисту просить, замінити запобіжний захід на домашній арешт з використанням електронних засобів контролю та визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_8 обов`язків, що унеможливлює переховування від суду. Підзахисний не має бажання ухилятись від суду, оскільки не вважає себе винуватим та навпаки бажає об`єктивного та всебічного розслідування, яке б доказало його невинуватість. ОСОБА_8 позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки всі речові докази, які мають суттєве значення для справи були вилучені, а досудове слідство завершено. Обвинуваченому ОСОБА_8 немає потреби незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта так як, під час досудового розслідування було допитано зазначених осіб та зроблені висновки експертів. До того ж, жодного підтвердження причетності ОСОБА_8 , до інкримінованих йому правопорушень у матеріалах справи не міститься. ОСОБА_8 не має необхідності перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Жодних доказів таких намірів в матеріалах справи не має.

- захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 не погодився з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року про продовження до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції, як на головний чинник того, що обвинувачений, можливо, буде переховуватись від органів досудового слідства та суду послався, виключно, на тяжкість правопорушення, а також, формально, застосовуючи загальні тези про ступінь суспільної небезпеки, натомість, не приділив належної та достатньої уваги дослідженню обставин конкретності дій обвинуваченого та впливу на такий інтерес, не обґрунтувавши у чому саме полягає причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого і вчинення терористичних актів шляхом здійснення підпалів, у якому він обвинувачується, а от ризик іншим способом перешкодити встановленню істини в справі, а також продовжити протиправну діяльність, на думку апелянта, суд жодним чином у своєму рішенні не вмотивував, бо власне і сторона обвинувачення жодного доказу в рахунок існування такого ризику не навела та не надала суду.
Апелянт зауважує, що ОСОБА_10 знаходиться в ізоляції від суспільства, а тому відсутні підстави вважати, що існує хоча б один із вказаних ризиків.

Заслухавши суддю-доповідача, думки захисників, які підтримали апеляційні скарги та просили її задовольнити, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до абзацу 15 пункту 2.4. мотивувальної частини зазначеного рішення Конституційного суду України, надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.
14 січня 2021 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України стосовно оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлена на стадії судового розгляду, є предметом апеляційного перегляду, у зв`язку з чим подані апеляційні скарги підлягають розгляду в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали контрольного провадження, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Як видно з матеріалів справи, на розгляді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження №0000239 стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України.
15 квітня 2021 року судом першої інстанції в судовому засіданні було розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України.
В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив факт того, що обставини, які стали підставою для взяття ОСОБА_8 та ОСОБА_10 під варту, на даний час не змінилися, ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу і під час вирішення питання про продовження його дії, а саме можливість переховуватися від суду, незаконного впливу на потерпілих і свідка та перешкоджати кримінальному провадженню не зменшились.
При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , яке є особливо тяжким злочином, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років з конфіскацією майна. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у випадку визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, не є самостійною підставою для утримання під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Таким чином, висновки суду, що встановлені при обранні запобіжного заходу обставини та ризики не зменшились, і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання ОСОБА_8 та ОСОБА_10 під вартою, з урахуванням також неможливості винесення вироку у справі до спливу терміну тримання під вартою, як і неможливості призначення судового засідання до його закінчення, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог процесуального законодавства, а доводи апеляційних скарг захисників про незаконність та необгрунтованість ухвали суду апеляційний суд вважає безпідставними.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особи обвинувачених, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Доводи апелянтів про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а також про неврахування судом даних про осіб обвинувачених, на думку колегії суддів, необґрунтовані, оскільки вказані факти були взяті до уваги судом в сукупності з іншими доказами по справі та їм було надано належної оцінки.
Доводи ж апелянтів, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає такими, що в цілому не зменшують встановлені судом ризики, у зв`язку з чим відсутні й підстави для застосування до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки судовий розгляд кримінального провадження наразі триває, допитуються свідки, досліджуються докази, а тому вказані ризики дійсно продовжують існувати і судом з урахуванням цього цілком обґрунтовано обвинуваченим продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Також колегія суддів вважає, що у своєму рішенні суд розглядав можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів та належним чином аргументував, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечать належного виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та не зможе запобігти заявленим ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, а тому доводи апеляційних скарг з цього приводу не заслуговують на увагу.
Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг, апеляційним переглядом не встановлено.
Оскільки будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційні скарги захисників залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4