Справа № 513/496/21
Провадження № 1-м/513/3/21
Саратський районний суд Одеської області

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року Саратський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Сарата клопотання Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, а саме вироку Ленінського районного суду м. Тюмені від 12 лютого 2020 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Сарата Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 Кримінального Кодексу Російської Федерації,

в с т а н о в и в:

У провадженні Саратського районного суду Одеської області перебуває клопотання Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) про приведення вироку суду Російської Федерації у відношенні ОСОБА_5 у відповідність із законодавством України.

Клопотання обґрунтоване тим, що 22 квітня 2021 року наказом Міністерства юстиції України № 1467/5 прийнято рішення про прийняття громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з Російської Федерації в Україну для подальшого відбування покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Тюмені від 12 лютого 2020 року.

Згідно копії вироку Ленінського районного суду м. Тюмені від 12 лютого 2020 року, який набув чинності 03 березня 2020 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 Кримінального Кодексу Російської Федерації, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.

ОСОБА_5 відбуває покарання в ФКУ «виправна колонія №2 УФСВП Росії по Тюменській області», кінець відбуття строку покарання 30 вересня 2026 року.

Представник Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, просив розгляд клопотання провести без участі представника Міністерства юстиції України.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання та просила задовольнити.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав вищевказане клопотання та просив суд його задовольнити з підстав викладених в ньому, та визначити покарання, яке не погіршить становище ОСОБА_5 , а саме у вигляді 7 років позбавлення волі, зарахувавши у строк відбуття покарання строк з 01 жовтня 2019 року по день вступу вироку в законну силу.

Дослідивши матеріали клопотання та з`ясувавши думку прокурора та захисника, які не заперечували проти задоволення клопотання, суд вважає необхідним клопотання Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) задовольнити на підставі наступного.

Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та норм Кримінального кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Пунктом "b" частини 1 статті 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 1983 року визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Статтею 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: а) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; с) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; і d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 КПК України, відповідно до якої під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначені строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч. 4 ст. 610 КПК України.

При цьому суд, як це зазначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Частиною 1 статті 606 КПК України визначено, що засуджену судом України особу може бути передано для відбування покарання в іншу державу, а засудженого іноземним судом громадянина України прийнято для відбування покарання в Україні тільки за умов: 1) якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; 2) якщо вирок набрав законної сили; 3) якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж якнайменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; 4) якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; 5) якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; 6) якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; 7) якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.

Під час розгляду вказаного клопотання встановлено, що ОСОБА_5 є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно вироку Ленінського районного суду м. Тюмені від 12 лютого 2020 року, ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст.30, ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації до 7 років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму. Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахується з дня вступу вироку в законну силу. ОСОБА_5 зараховано в строк відбуття покарання утримання під вартою з 01 жовтня 2019 року по день вступу вироку в законну силу, у відповідності з ч. 3.1 ст. 72 КК РФ, із розрахунку один день утримання під вартою, за один день відбуття покарання у виправній колонії суворого режиму. До вступу вироку в законну силу ОСОБА_5 залишено запобіжний захід у виді тримання під вартою. Вирішено долю речових доказів.

Відповідно до розпорядження Ленінського районного суду м.Тюмені, вирок вказаного суду вступив у законну силу 03 березня 2020 року.

Засуджений ОСОБА_5 30 грудня 2020 року особисто звернувся із письмовою заявою про переведення його для подальшого відбування покарання в Україну, оскільки він є громадянином України.

Відповідно до медичного висновку та характеристики на засудженого, вбачається, що ОСОБА_5 відбуває покарання в ФКУ ВК № 2 УФСВП Росії по Тюменській області де характеризується негативно, працездатний.

Таким чином, на розгляд суду були надані всі необхідні документи, згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб та ч. 2 ст. 610 КПК України.

Враховуючи, що засуджений вироком Російської Федерації, який набрав законної сили, ОСОБА_5 є громадянином України, та строк покарання, який має відбувати засуджений більше шести місяців, надано згоду на передачу засудженого в Україну для подальшого відбування покарання за кримінальне правопорушення (внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок), яке є злочином, згідно із законодавством України, тому суд вбачає підстави для приведення вироку у відповідність із законодавством України.

Під час розгляду клопотання, суд відповідно до ч. 3 ст. 610 КПК України, визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність за злочин, вчинений засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

Частиною 3 ст.30, ч. 5 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, передбачений злочин замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця по незалежним від цієї особи обставинам.

Санкція ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти до двадцяти років з позбавленням права займати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до двадцяти років чи без такої та зі штрафом у розмірі до одного мільйона рублів чи в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років чи без такого чи довічним позбавленням волі.

Дії засудженого ОСОБА_5 були кваліфіковані за ч. 3 ст.30, ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі (також мережі "Інтернет"), групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Злочинність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом. Застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.

В силу ч. 1 ст. 7 КК України громадяни України та особи без громадянства, що постійно проживають в Україні, які вчинили кримінальні правопорушення за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 307 Кримінального кодексу України передбачено кримінальну відповідальність за такі дії:

1. Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів - караються позбавленням волі на строк від чотирьох до восьми років.

2. Ті самі дії, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 308 - 310, 312, 314, 315, 317 цього Кодексу, або із залученням неповнолітнього, а також збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів у місцях, що призначені для проведення навчальних, спортивних і культурних заходів, та в інших місцях масового перебування громадян, або збут чи передача цих речовин у місця позбавлення волі, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах чи особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини, - караються позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

3. Дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені організованою групою, а також якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги в особливо великих розмірах, або вчинені із залученням малолітнього або щодо малолітнього, - караються позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Постановою Пленуму Верховного суду України №4 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», встановлено, що злочини, передбачені статтями 307, 309 або 311 КК України, визнаються закінченими з моменту вчинення однієї із зазначених у диспозиціях цих статей альтернативних дій. У випадках, коли винна особа вчинила одну або декілька зазначених дій, але не встигла вчинити іншу дію із тих, які охоплювались її умислом, скоєне слід розглядати як закінчений злочин за виконаними діями, а незавершена дія окремої кваліфікації як готування до злочину або як замах на злочин не потребує.

Отже, згідно національного законодавства України, кваліфікація дій засудженого ОСОБА_5 , визначена вказаним вироком іноземної держави за ч.3 ст.30, ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідає кваліфікації за ч. 3 ст.307 Кримінального кодексу України, як закінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів в особливо великих розмірах, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

При цьому суд констатує, що з урахуванням вказаної вище Постанови Пленуму Верховного суду України, факт незаконного виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, є закінченим складом кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, відповідно до закону України про кримінальну відповідальність не потребують додаткової кваліфікації за ст.ст.14, 15 КК України, що в свою чергу виключає застосування в даному випадку положень ст.68 КК України.

Санкцією частини 3 статті 307 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

У відповідності до вимог п. "b" ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 1983 року, замінюючи вирок, компетентний орган не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів, а тому суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 65 КК України, після приведення цього вироку у відповідність до національного законодавства України вважає за необхідне визначити покарання у вигляді 7 років позбавленні волі, не застосовуючи додаткове покарання, передбачене ч. 3 ст. 307 КК України у вигляді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України вбачається, що при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Таким чином, за своїм характером, покарання не повинно посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинні вважатися обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину.

Пунктом d) ч. 1 ст. 11 Конвенції визначено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи.

З огляду на те, що судом іноземної держави додаткове покарання у виді конфіскації майна ОСОБА_5 не призначено, засудженому слід призначити покарання без застосування передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України обов`язкового додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Також, відповідно до положень п. «с» ч. 1 ст. 11 Конвенції, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_5 підлягає зарахуванню у строк відбуття покарання строк тримання під вартою в період з 01 жовтня 2019 року по 03 березня 2020, не визначаючи виду кримінально-виконавчої установи, в якій належить відбувати покарання засудженому, оскільки діючим законодавством України визначення режиму відбування покарання не є компетенцією суду України і належить до повноважень регіональних комісій з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_5 слід відраховувати з 03 березня 2020, тобто з дати набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись п. "b" ч. 1 ст. 9, ст. 11 Конвенції про передачу засуджених від 1983 року, ст.ст.7, 10, 72 КК України, ст.ст. 369-372, 602, 603, 606, 610 КПК України суд,-

у х в а л и в:

Клопотання Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Тюмені від 12 лютого 2020 року, відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - привести у відповідність із законодавством України.

Визначити, що ч. 3 ст.30, ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, за якою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено вироком Ленінського районного суду м. Тюмені від 12 лютого 2020 року, відповідає ч. 3 ст.307 Кримінального кодексу України.

Засудженому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі вироку Ленінського районного суду м. Тюмені від 12 лютого 2020 року визначити покарання:

- ч. 3 ст.307 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років без конфіскації майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01 жовтня 2019 по 03 березня 2020, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обраховувати з дати набрання вироком законної сили, тобто з 03 березня 2020 року.

Копію ухвали суду для організації та фактичного виконання судового рішення направити Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) для подальшого повідомлення Міністерства юстиції України та Міністерства юстиції Російської Федерації.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк, з моменту отримання ним копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1