Кримінальне провадження № 1-кс/760/6488/21
У Х В А Л А
за результатами розгляду клопотання
про скасування арешту майна

04 серпня 2021 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва

ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника заявника ОСОБА_3 (ордер від 29.07.2021),

прокурора ОСОБА_4 (посвідчення),

розглянувши клопотання директора товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та гроші» ОСОБА_5 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 17.08.2020 (справа № 760/17779/20, провадження № 1-кс/760/5950/20) у кримінальному провадженні № 0001993 від 17.03.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі КК України) в частині накладення арешту на майно, яке на праві власності належить товариству з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та гроші»,

ВСТАНОВИВ:

16.07.2021 до Солом`янського районного суду надійшло вказане клопотання директора товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та гроші» ОСОБА_5 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 17.08.2020 (справа № 760/17779/20, провадження № 1-кс/760/5950/20) у кримінальному провадженні № 0001993 від 17.03.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі КК України) в частині накладення арешту на майно, яке на праві власності належить товариству з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та гроші» (), а саме квартири: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; № 173 по АДРЕСА_3 .

В обґрунтування клопотання вказано наступне:

«Накладення арешту обґрунтовано визнанням згаданих квартир речовими доказами у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001993 від 17 березня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 та ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України. Дане кримінальне провадження було ініційовано громадянами України, які нібито інвестували та отримали у власність згадані квартири. Однак, прокурор у своєму клопотанні про арешт майна так і не надав жодного доказу, що квартири є доказом кримінального правопорушення, передбачених частинами 1 та 4 статті 190 Кримінального кодексу України.
Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Вважаємо, що ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_6 від 17 серпня 2020 року по справі № 760/17779/20 про накладення арешту на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 квартиру АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_4 , квартиру АДРЕСА_5 , які зареєстровані на праві власності за ТОВ «ЮК «Право та Гроші», була необґрунтована та винесена за відсутності правових підстав із якими процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно третьої особи, що підтверджується наступним:
По-перше, відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація є офіційним визнанням і підтвердженням державного факту отримання прав на нерухомість, його зміни або припинення. Відповідно, право власності на куплену квартиру виникають з дня такої реєстрації.
Частинами 10 та 11 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
ТОВ «ЮК «Право та гроші» є добросовісним набувачем відповідно до цивільно-правових норм України, що підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (копії додаю):
- № 213297027 від 19.06.2020 на квартиру АДРЕСА_6 ;
- № НОМЕР_1 від 19.06.2020 на квартиру АДРЕСА_7 ;
- № 213296164 від 19.06.2020 на квартиру АДРЕСА_8 ;
- № 213296607 від 19.06.2020 на квартиру АДРЕСА_9 загальною площею 70.6 кв.м, житловою площею 37.6 кв.м, двокімнатна, яка знаходиться за адресою просп. Відрадний, буд. 2.
Витяги від 19.06.2020 року були сформовані приватним нотаріусом Матвієнко 0.0. Київського міського нотаріального округу м. Києва, на підставі документів необхідних для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна, які містяться у переліку визначеному пунктом 41 Постанови КМУ № 1127 від 25.12.2015 року "Про державну реєстрацію на нерухоме майно та їх обтяжень", а саме (копії додаю):
- Договір про участь у фонді фінансування будівництва;
- Технічний паспорт;
- АКТ прийняття-передачі об`єкта інвестування;
- Довідка про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування;
- Наказ про затвердження переліку інвесторів, які брали участь в інвестуванні об`єкта будівництва.
Частиною 4 ст. 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності є непорушним. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Таким чином право власності є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності з дотриманням вимог, встановлених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном, принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд констатує порушення державою cm. 1, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяжень, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального провадження. Однак, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання, не надав достатніх та належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.
Також враховуючи, що арешт, накладений 17.08.2020 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва, ОСОБА_6 , по справі № 760/17779/20, був нібито здійснений з метою збереження доказів, ми вважаємо, що на даний час таке втручання держави не відповідає принципам пропорційності, справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правом особи на мирне володіння майном, що призводить до невиправданого обмеження права власності ТОВ «ЮК «Право та гроші».
Відповідно до положень ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, недоторканість права власності.
Звертаємо увагу, що жодна із посадових осіб ТОВ «ЮК «Право та гроші», процесуального статусу у кримінальному провадженні № 0001993, внесеному до ЄРДР 17.03.2020 року не має та жодній із них про підозру не повідомлено.
По-друге, хочемо звернути увагу на наказ Міністерства юстиції України від 16.06.2020 року № 2007/5 (копію додаю). У даному наказі Міністерства юстиції України, було розглянуто скаргу ТОВ "ТОЛОКА" від 16.03.2020 та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.02.2020 року за №№ 51152534, 51152116, 51152324, 51149463, 51151633. З наказу вбачається, що громадянами України, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (заявники за кримінальним провадженням №0001993 від 17 березня 2020 року), подавалися заяви за №№ 38478570, 38478013, 38478252, 38474810, 38477472 на реєстрацію права власності та були прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , щодо квартир:
- № 36 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);
- № 59 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00);
- №130 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);
- №173 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);
- №256 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), розташованих за адресою АДРЕСА_10 .
Підставою для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень стало ряд порушень визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень" пунктами 1, 2 частини 3 статті 10 де встановлено, що державний реєстратор має встановити відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Також відповідно до пункту 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Законом України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень" та цим Порядком.
Отже, Міністерством юстиції України було встановлено, що у заявників щодо кримінального правопорушення за № 0001993 від 17 березня 2020 року, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , були відсутні у, повному обсязі документи, необхідні для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, визначених Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, а тому були скасовані рішення приватного нотаріуса ОСОБА_11 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за заявами № 38478570, 38478013, 38478252, 38474810, 38477472, щодо згаданих квартир.
По-третє, слідчим та прокурором, під час накладення арешту на майно, не було належним чином досліджено зміст договорів про участь у фонді фінансування будівництва згаданих квартир, а саме: № 36-1 від 18.06.2020, № 130-1 від 18.06.2020 року, № 173-2 від 18.09.2020 року, № 256-2 від 18.06.2020 року (копію додаю).
У зазначених договорах про участь у фонді фінансування будівництва, встановлено:
- згідно пункту 7 підпунктів 6 та 7, що управитель зобов`язаний: надати після введення об`єкта будівництва в експлуатацію та здійснення остаточних розрахунків довірителя з управителем довірителю в обмін на свідоцтво про участь у фонді відповідно до правил фонду та цього договору довідку про право довірителя на набуття у власність закріпленого за ним об`єкта інвестування; включити за умови виконання довірителем своїх зобов`язань за цим договором такого довірителя до переліку довірителів, яким забудовник у подальшому зобов`язаний передати у власність закріплені за ним об`єкти інвестування;
- згідно пункту 9 підпунктами 3, 4, 5, 6 зазначається, що довіритель зобов`язаний: дотримуватись графіка внесення коштів, визначеного у свідоцтві про участь у фонді; здійснити після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію остаточні розрахунки з управителем згідно з даними щодо фактичної загальної площі об`єкта інвестування, отриманими від забудовника; підписати із забудовником акт прийняття-передачі закріпленого об`єкта інвестування або подати забудовнику в письмовій формі свої зауваження щодо невиконання забудовником своїх зобов`язань за об`єктом будівництва та об`єктом інвестування відповідно до статті 19 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю"; сплатити управителю винагороду, передбачену цим договором;
- у пункті 28 підпункті 4 встановлено, що управління майном за цим договором припиняється у разі: відкріплення управителем закріпленого за довірителем об`єкта інвестування у разі невиконання зобов`язань, передбачених підпунктами 3-6 пункту 9 цього договору.
З зазначеного можно зробити висновки, що заявниками кримінального правопорушення були не виконані істотні умови договору фонду фінансування будівництва, що призвело до відкріплення управителем закріпленого за ними об`єкта інвестування, а саме квартир АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 та АДРЕСА_14 , внаслідок чого заявники не отримали всіх необхідних документів для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що підтверджується наказом Міністерства юстиції України від 16.06.2020 року № 2007/5 щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.02.2020 року.
Даний наказ Міністерства юстиції України не оскаржено та не скасовано, а відтак, є законним та обгрунтованим.
До того ж, договори про участь у фонді фінансування будівництва, на підставі яких ТОВ «ЮК «Право та гроші» набуло право власності на згадані квартири є дійсними, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у визначеному законом порядку не оскаржувалися.
Тому вважаємо, що скасування Міністерством юстиції України у передбаченому законом порядку державної реєстрації права власності на нерухоме майно та їх обтяжень ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 доводить та спростовує нібито можливі незаконні дії інших осіб щодо арештованого майна, оскільки на праві власності квартири ніколи не належали їм, а спірні правовідносини носять характер цивільно-правових.
По-четверте, хочемо зауважити, що адреса нерухомого майна - унікальна та структурована, а сукупність реквізитів використовуються для ідентифікації об`єкта та визначення місця його розташування на місцевості.
Проте, як постановою про визнання речовими доказами, так і оскаржуваною ухвалою прийнято процесуальні рішення стосовно об`єктів нерухомого майна, що мають одним з реквізитів адреси «секцію», але відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно квартири, що на праві власності належать ТОВ «ЮК «Право та гроші», не мають такого реквізиту адреси, як «секція». Натомість, мають реквізити «будинок» та «квартира».
Вказане унеможливлює вірну ідентифікацію об`єктів нерухомого майна.
Крім того, постановою дізнавача-інспектора ВД Солом`янського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 про визнання речовими доказами від 13.07.2020, речовим доказом у кримінальному провадженні, крім іншого, визнано квартиру АДРЕСА_15 .
Однак, ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17.08.2020, арешт накладено на квартиру АДРЕСА_4 , яка не є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, що свідчить про безпідставність такого арешту.
З цього випливає, що обгрунтовуючи клопотання про арешт майна, прокурор Київської місцевої прокуратури № 9 м. Києва ОСОБА_13 не дотримався вимог статті 132 КПК України, а саме слідчим не було надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні прокурор. В свою чергу слідчим суддею Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_6 , у відповідності до вимог статті 94 КПК України, належним чином не перевірено обґрунтованість клопотання та не оцінено ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку; передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); З'1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку; передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Також хочу зазначити, що в ухвалі слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2020 року про арешт майна, у вступній, мотивувальній та регулятивній частинах тексту, було допущено описку в назві юридичної особи, а саме замість ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші» зазначено ТОВ «Право та гроші». Описку було виправлено ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від ЗО червня 2021 року за заявою ТОВ «ЮК «Право та гроші» про виправлення описки в зазначеній ухвалі.
Тому на підставі викладених обставин необґрунтованості арешту майна, неповноти та однобічності судового розгляду, в частині накладення арешту на майно, яке знаходиться у приватній власності ТОВ «ЮК «Право та гроші», підлягає скасуванню».

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 16.07.2021 для розгляду зазначеного клопотання визначено слідчого суддю ОСОБА_1 .

Розгляд клопотання призначався на 29.07.2021, проте відкладався на 04.08.2021 у зв`язку з задоволенням заяви прокурора про відкладення судового засідання.

У судове засідання 04.08.2021 з`явилися представник заявника та прокурор.

Учасникам судового провадження оголошувався склад суду та роз`яснювалось право на відвід. Відводів складу суду не заявлено.

Згідно з ч. 4 ст. 107 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів.

В судовому засіданні представник заявника підтримав доводи та вимоги, викладені у клопотанні, просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, вказуючи, що з метою забезпечення збереження речових доказів, всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження, є доцільним залишити арешт на вказане нерухоме майно, оскільки потреба в подальшому застосуванні цього заходу не відпала.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення представника заявника, прокурора, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В ході судового розгляду клопотання встановлено, що Солом`янським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001993, відомості про яке внесено до ЄРДР 17.03.2020 року.

17.08.2020 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва (справа № 760/17779/20, провадження № 1-кс/760/5950/20) задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_13 та накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_16 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_14 ; квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_12 , АДРЕСА_17 , квартиру АДРЕСА_4 , квартиру АДРЕСА_5 , які зареєстровані на праві власності за ТОВ «Право та гроші»; квартиру АДРЕСА_18 , з метою збереження речових доказів.

Слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, прийшов до висновку, що нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_16 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_14 ; квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_12 , АДРЕСА_17 , квартиру АДРЕСА_4 , квартиру АДРЕСА_5 , які зареєстровані на праві власності за ТОВ «Право та гроші»; квартиру АДРЕСА_18 може відповідати ознакам ч. 1 ст. 98 КПК України.

За таких обставин, слідчий суддя прийшов до висновку, що вказане в клопотанні майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та може бути використане як доказу в кримінальному провадження, тому вбачав наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 30.06.2021 виправлено описку в описовій, мотивувальній та резолютивній частині ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17.08.2020 в справі за клопотанням прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 міста Києва ОСОБА_13 про арешт майна, а саме: замість назви юридичної особи, на нерухоме майно якої накладено арешт «Товариство з обмеженою відповідальністю «Право та гроші» зазначити «Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та гроші».

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання органу досудового розслідування про арешт майна, слідчий суддя, дотримався вказаних вище вимог законодавства, встановивши належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Наведене свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші», оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна може призвести до його втрати, перетворення або іншої передачі майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Враховуючи вказані обставини, проаналізувавши зазначені в ухвалі слідчого судді від 17.08.2020 правові підстави для арешту майна, з огляду на завдання кримінального провадження, розумність та співрозмірність обмеження права власності в даному конкретному випадку в контексті суспільного інтересу, слідчий суддя вважає, що арешт на вказане майно був накладений обґрунтовано, відповідає принципам пропорційності та «справедливої рівноваги» відповідно до практики ЄСПЛ.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші» не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 94, 98, 131, 132, 170-174, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання директора товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та гроші» ОСОБА_5 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 17.08.2020 (справа № 760/17779/20, провадження № 1-кс/760/5950/20) у кримінальному провадженні № 0001993 від 17.03.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1