ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1061/21 Справа № 216/1601/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2021 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, мешкав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2021 року, задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 23 квітня 2021 року, включно.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, - відмовлено.
Мотивуючи ухвалене рішення суд посилався на те, що в провадженні суду перебуває кримінальне провадження № 0001992 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.
Колегія суддів суду першої інстанції, керуючись вимогами ст. 331 КПК України, вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, оцінивши в сукупності обставини, у тому числі суспільну небезпечність злочину, який інкримінується обвинуваченому, дані про особу останнього, доведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, прийшла до висновку про продовження існування ризиків, які стали підставою для обрання запобіжного заходу та виправдовують тримання особи під вартою.
Будь-яких даних, що свідчили б про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою та можливості скасування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в судовому засіданні судом не встановлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись з вказаним рішенням обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції.
Ухвалити нову ухвалою, якою змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти, та покладенням обов`язків, визначених ст. 194 КПК України.
В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги, ОСОБА_7 вказує, що прокурором не доведено наявність ризику можливих спроб його ухилення від суду.
При цьому, на думку обвинуваченого, є безпідставним посилання суду на те, що наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при обранні та проводженні запобіжного заходу не змінилася.
Також, апелянт звертає увагу на порушення вимог кримінального процесуального закону стороною обвинувачення в частині завчасного вручення йому клопотання про продовження строків тримання під вартою, та на невизнання ним винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.
Зазначає про тривалий розгляд справи, вказує, що перебуває під вартою більше двох років.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та захисник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.
Прокурор у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Згідно ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Таким чином, з урахуванням того, що прокурор належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, та не заявляв клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участю, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга, може бути розглянута у відсутності прокурора.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків.
Доводи апеляційної скарги про не відповідність ухвали суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Наявними матеріалами підтверджено, що в провадженні суду першої інстанції з 21 березня 2019 року перебуває кримінальне провадження № 0001992 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.
В межах даного кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався, останній раз до 23 квітня 2021 року, безпосередньо оскаржуваною обвинуваченим ухвалою.
Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Колегія суддя вважає, що оскаржувана ухвала, постановлена відповідно до норм матеріального права з дотримання вимог кримінального процесуального закону, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.
Суд першої інстанції у складі колегії суддів, вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , врахував те, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, які відповідно до вимог статті 12 КК України, є тяжким та особливо тяжким злочинами, суворість, передбаченого законом покарання, у разі визнання обвинуваченого винуватим.
Крім того, колегією суддів, об`єктивно встановлено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого, є недостатнім, оскільки існування ризиків, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 та його продовження в подальшому, а саме можливих спроб переховування від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, які ще не допитані судом, вчинити інше кримінальне правопорушення, не зменшилися.
Також, колегією суддів суду першої інстанції у відповідності до частини 2 статті 183 КПК України правильно встановлено відсутність перешкод задля продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави, в зв`язку з наявністю яких був обраний ОСОБА_7 та в подальшому продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися.
На переконання колегії суддів, встановлені судом першої інстанції обставини, які перевірені апеляційним судом під час апеляційного провадження, свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, як про те ставить питання апелянт, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.
Що стосується твердження апелянта про недоведеність наявності ризику можливих спроб його ухилення від суду, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими виходячи з нижченаведеного.
З судових матеріалів слідує, що ОСОБА_7 неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, що свідчить про негативну репутацію обвинуваченого.
Крім того, під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працює, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків у останнього.
Встановлена сукупність обставин свідчить про доведеність ризику можливих спроб обвинуваченого ухилятися від суду.
Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення порядку вручення клопотання про продовження строку тримання під вартою, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки жодним чином не підтверджені.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а тому підстав для її зміни чи скасування не убачається, що свідчить про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_7 .
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2021 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4