УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.10.2020 у кримінальному провадженні № 0000106 від 19.02.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.10.2020 у кримінальному провадженні № 0000106 від 19.02.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що СУ ГУ ДФС у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000106, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.02.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

На підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 15.09.2020 в період з 23.09.2020 по 24.09.2020 проведено обшук житлового приміщення за місцем реєстрації ОСОБА_3 , а саме - АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено та вилучено чеки щодо відправлення отримання товару, грошові перекази з чорновими записами в загальній кількості 2 866 шт.; речі, перелічені в додатку до протоколу обшуку від 23.09.2020 описі вилучених речей в кількості 742.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.10.2020, накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на чеки щодо відправлення отримання товару, грошових переказів з чорновими записами в загальній кількості 2 866 шт.

Однак, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.10.2020 підлягає скасуванню, оскільки такий арешт є необґрунтованим.

21.07.2021 адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність. Крім того, просив врахувати, що кримінальне провадження № 0000106 від 19.02.2020 року, закрито слідчим на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Представник органу прокуратури в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду клопотання повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки до суду слідчому судді не повідомив.Разом із цим, його неявка не перешкоджає розгляду клопотання про скасування арешту майна, поданого в порядку ст. 174 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, вивчивши матеріали справи № 761/30660/20 (провадження № 1-кс/761/19147/2020), слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як вбачається з долучених до клопотання документів, СУ ГУ ДФС у м. Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000106, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.02.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.10.2020 у справі № 761/30660/20 (провадження № 1-кс/761/19147/2020), клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна, вилученого під час обшуку житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , задоволено частково. Накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на чеки щодо відправлення отримання товару, грошових переказів з чорновими записами в загальній кількості 2 866 шт.

09.04.2021 постановою старшого слідчого з ОВС слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень транзитно-конвертаційних груп СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_6 кримінальне провадження №0000106, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.02.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При цьому, прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації (ч. 3 ст.174 КПК України).

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п.1 ч.9 ст.100 КПК України, у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому , гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Згідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24.03.2005 по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Проте, під час прийняття постанови про закриття кримінального провадження № 0000106 від 19.02.2020, слідчим не вирішувалося питання про скасування арешту накладеного на чеки щодо відправлення отримання товару, грошових переказів з чорновими записами в загальній кількості 2 866 шт., у зв`язку з чим, слідчий суддя вважає, що існує правова підстава для скасування арешту майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.10.2020, у кримінальному провадженні № 0000106 від 19.02.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 08.10.2020 у справі № 761/30660/20 (провадження № 1-кс/761/19147/2020), на чеки щодо відправлення отримання товару, грошових переказів з чорновими записами в загальній кількості 2 866 шт.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1