Дата документу 19.04.2021 Справа№ 937/33/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/33/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/743/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 310 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 (в режим відеоконференції),

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 січня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Мелітополя Запорізької області, громадянка України, має середню спеціальну освіту, не працює, перебуває у декретній відпустці, незаміжня, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК України, та їй призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 653 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК України, за наступних обставин.

В травні 2020 року, знаходячись на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне вирощування рослин роду конопель, які самовільно зросли на території її місця мешкання, з метою доведення їх до стадії дозрівання, здійснила догляд шляхом культивування, рихлення ґрунту та поливу, самовільно до моменту, коли о 21 годині 11 хвилин 25 вересня 2020 року, працівниками поліції при проведенні обшуку домоволодіння та прилеглої до нього території за адресою: АДРЕСА_1 , на присадибній ділянці були виявлені та вилучені вказані тридцять дев`ять рослин, які є рослинами роду коноплі та містять психотропну речовину тетрагідроканабінол, обіг якого допускається для промислових цілей.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом її дій, вважає, що при призначенні їй покарання у вигляді обмеження волі, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки таке покарання не застосовується до осіб, що мають дітей віком до 14 років.

Прокурор вказує, що згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, у тому числі, малолітню дитину, тому суд в порушення вимог ч. 3 ст. 61 КК України застосував закон, який не підлягав застосуванню.

Враховуючи, що ОСОБА_7 вчинила кримінальний проступок, повністю визнала свою вину, раніше не судима, ніде не працює, за місцем мешкання характеризується задовільно та має на утриманні 3 неповнолітніх дітей, тому буде доцільно призначити їй покарання у вигляді штрафу, яке вона повинна відбувати реально.

Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 310 КК України у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, а в іншій частини вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, вирок суду просив скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченій покарання за ч. 1 ст. 310 КК України у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень, обвинувачену та її захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, але просили врахувати наявність на утримання обвинуваченої трьох дітей та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 310 КК України є обґрунтованими та підтверджені встановленими органом досудового розслідування обставинами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Розгляд обвинуваченого акта проводився в порядку ч. 2 ст. 381 КПК України на підставі за письмової заяви ОСОБА_7 , складеної в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, з огляду на наступне.
Як вбачається з резолютивної частини вироку суду, за ч. 1 ст. 310 КК України ОСОБА_7 було призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від його відбування з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 КК України, покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

З огляду на ч. 3 ст. 61 КК України, обмеження волі не застосовується, в тому числі, до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

З наявних у матеріалах кримінального провадження копій свідоцтв про народження вбачається, що у обвинуваченої ОСОБА_7 є три неповнолітні дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.45-47).

У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 є жінкою, що має дітей віком до чотирнадцяти років, колегія суддів вважає, що призначаючи їй покарання за ч. 1 ст. 310 КК України у вигляді обмеження волі, суд першої інстанції порушив вищевказані вимоги закону про кримінальну відповідальність.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи, що ОСОБА_7 вчинила кримінальний проступок, раніше не судима, вперше притягається до кримінальної відповідальності, повністю визнала свою провину, щиро розкаялася, за місцем проживання характеризується задовільно, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченою можливо з призначенням їй покарання у вигляді штрафу в мінімальних межах санкції, що буде відповідати тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та даним про її особу.

Крім того, перевіряючи вимоги апеляційної скарги прокурора щодо необхідності ухвалення нового вироку колегія суддів зазначає наступне.

Так, зі змісту пункту 4 частини 1 статті 408 КПК України слідує, що апеляційний суд змінює вирок місцевого суду лише у випадках, коли при цьому не погіршується становище засудженого, та скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій вирок у випадках, передбачених пунктами 1- 4 частини 1 статті 420 КПК України.

Враховуючи те, що суд першої інстанції звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді 1 року обмеження волі з випробуванням та зі встановленням іспитового строку 1 рік, а покарання у вигляді штрафу необхідно буде відбувати реально, то своїм рішенням апеляційний суд погіршить становище обвинуваченої.

За таких обставин колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора та вважає, що призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 310 КК у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення засудженої та запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 січня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 310 КК України у вигляді штрафу в розмірі 100 (сто) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4