Справа № 944/5639/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/545/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 25 травня 2021 року про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою клопотання прокурора Яворівської окружної прокуратури ОСОБА_8 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000639 від 24.06.2020 року про обвинувачення ОСОБА_7 , задоволено.
Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 календарних днів.
Визначено строк дії ухвали 60 (шістдесят) днів з 25.05.2021 по 23.07.2021.
Не погоджуючись із ухвалою суду, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 25 травня 2021 року скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора Яворівської окружної прокуратури про продовження строку запобіжного заходу.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що ухвала суду першої інстанції незаконна, оскільки оголошена ОСОБА_7 підозра та висунуте обвинувачення у вчиненні вбивства ОСОБА_9 не підтверджена жодним допустимим доказом.
На його переконання, суд безпідставно дійшов висновків про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Апелянт звертає увагу на те, що у справі як свідки допитані ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , двоє перших є сусідом та знайомим ОСОБА_7 , які нічого не повідомили про причетність обвинуваченого до вбивства, а лише висловили слідчому свою оцінку його характеру, а інші - односельці характеризують ОСОБА_7 позитивно, на що вказує відповідна характеристика, а свідок ОСОБА_12 є багаторічним дільничним інспектором поліції, що обслуговує смт. Івано-Франкове і до якого зателефонував ОСОБА_7 одразу ж після виявлення трупа ОСОБА_9 з метою виклику працівників поліції, тож, на думку захисника, жодного сенсу впливати на вказаних осіб з боку ОСОБА_7 немає.
На його переконання, суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що ОСОБА_7 може продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення та не звернув увагу на те, що ОСОБА_7 за 41 рік життя не був жодного разу судимий, не притягувався до адміністративної відповідальності, відтак мотивація суду переваги суспільного інтересу в подальшій ізоляції обвинуваченого над презумпцією невинуватості та правом особи на свободу є недоречною.
Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_6 на підтримання поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження, а також наведені доводи скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що така не підлягає до задоволення.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, рішення «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року).

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.
Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено, що серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.
Згідно з матеріалами провадження, на розгляді Яворівського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000639 від 24.06.2020 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Згідно з ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 28 грудня 2020 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 календарних днів, до 25.02.2021 року, який, у зв`язку з продовженням існуванням ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також неможливістю застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, було продовжено, востаннє ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 06 квітня 2021 року до 04.06.2021 року.
Зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до переконання, що районний суд обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк тримання обвинуваченому ОСОБА_7 під вартою на 60 днів, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.
Окрім цього, колегія суддів апеляційного суду враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі до п`ятнадцяти років позбавлення волі, дані його особи, у зв`язку з чим суддя районного суду під час розгляду клопотання прокурора дійшов до правильного висновку, про існування ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
В силу положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч. 1 ст. 94 КПК України.
Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при подальшому розгляді кримінального провадження та прийнятті остаточного рішення за результатами судового розгляду, а тому доводи апеляційної скарги про те, що вина ОСОБА_7 не підтверджена жодним допустимим доказом колегія суддів не вбачає підставою для скасування оскаржуваного рішення.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, районний суд обґрунтовано врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про обґрунтованість обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого та існуючі ризики, які не зменшилися.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження дії раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і апеляційним судом встановлено не було, відтак доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо незаконності подальшого утримання останнього під вартою є безпідставними та спростовуються матеріалами судового провадження.
Ураховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою на 60 днів, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть запобігти встановленим ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 25 травня 2021 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4