ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/104/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

скаржник ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова 23 листопада 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова 23 листопада 2020 року, відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_7 від 12.10.2020 року .

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що у поданій скаржником заяві про вчинення кримінального правопорушення не зазначено об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, за змістом якої просить скасувати ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова 23 листопада 2020 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвалу слідчого судді вважає упередженою та винесеною з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неповнотою судового розслідування.

Вказує, що у своїй заяві до ТУ ДБР у м. Львові навів об`єктивні та документальні дані, які свідчать про вчинення суддею Львівського апеляційного суду ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.365, 366 КК України, однак це не було враховано при прийнятті рішення як уповноваженою особою ТУ ДБР, так і слідчим суддею.

Звертає увагу, що слідчий суддя не в повній мірі дослідив всі обставини справи, розглянувши скаргу без його участі та захисника, чим допустив неповноту судового розгляду, порушення вимог кримінального процесуального закону.

Одночасно просить забезпечити участь захисника на безоплатній основі під час розгляду скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; скаржника ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить її задовольнити; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як слідує з матеріалів провадження, ОСОБА_7 12.10.2020 року звернувся із заявою до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові про вчинення суддею Львівського апеляційного суду ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.365, 366 КК України при розгляді 26.06.2020 року справи №441/845/17 за участю ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх доводів ОСОБА_7 послався на додану ним до заяви ухвалу суду від 26 червня 2020 року, прийняття якої свідчить, на його думку, про вчинення суддею ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.365, 366 КК України.

Уповноважено особою ТУ ДБР у м. Львові повідомлено ОСОБА_7 про відсутність підстав для реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за поданою ним заявою відомостей щодо вчинення кримінальних правопорушень (лист №Б-6127/12-03/2-20 від 20.10.2020 року).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ТУ ДБР у м. Львові, ОСОБА_7 оскаржив його до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_7 , місцевий суд виходив з того, що відомості викладені ним у заяві, поданій до ТУ ДБР у м. Львові, про вчинення кримінального правопорушення не містять об`єктивних даних, як б свідчили про чинення злочину.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч.1 ст.2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення.

Згідно ч.5 ст.214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Виходячи зі змісту ст. 214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених заявником, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Таким чином, внесенню до ЄРДР підлягають відомості із заяв, в яких міститься виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а не із заяв чи повідомлень про події, у яких немає достатньої інформації, що вказує на вчинення саме кримінального правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що подана заява ОСОБА_7 до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Львові не містить достатніх відомостей про вчинене кримінальне правопорушення.

При цьому, ухвала, яку апелянт долучив до заяви про вчинення кримінального правопорушення і на прийняття якої судом він посилається як на доказ вчинення злочину, не може вважатися окремим процесуальним документом в розумінні ст.372 КПК України, якою регламентовано вимоги до його змісту.

Документ, на який посилається ОСОБА_7 , є копією чорнового варіанту без усіх дотриманих реквізитів, визначених ст.372 КПК України, та без зазначення доказів, що це судове рішення, ухвалене в порядку ст.371 КПК України.

Колегія судді вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_7 , оскільки аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Доводи апелянта про неповноту судового розгляду, що слідує зі змісту поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ним не наведено належних та аргументованих доводів на обґрунтування таких своїх тверджень.

Твердження апелянта про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону з мотивів розгляду поданої ним скарги без його участі, колегія суддів вважає необґрунтованим і погоджується з висновком слідчого судді про можливість розгляду вказаної справи на підставі наявних у ній документів, зважаючи на запровадження на території України постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 карантинних обмежень з 12.03. по 03.04.2020 року, які в подальшому були продовжені до 31.12.2020 року.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що у поданій скаржником заяві про вчинення кримінального правопорушення не зазначено об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення, а тому викладені скаржником в заяві про злочин обставини є виключно його суб`єктивною оцінкою, а відтак внесенню в ЄРДР не підлягають.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2020 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_7 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою адвоката ОСОБА_7 від 12.10.2020 року, є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 23 листопада 2020 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_7 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_7 від 12 жовтня 2020 року без змін.

Ухвала Апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.