Номер провадження: 11-кп/813/1521/21
Номер справи місцевого суду: 495/3455/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.04.2021 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Білгород-Дністровського, Одеської області, громадянина України, не працюючого, вдівця, освіта середня, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 19.05.2020 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ст. 190 ч.1 КК України до 1 року обмеження волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 194, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 309 КК України у кримінальних провадженнях, внесених в ЄРДР за № 0000686 від 24.04.2020 року,
установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Оскаржуваним вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.03.2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 194, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 309 КК України та йому призначено покарання: за ч. 2 ст. 194 КК України - у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців; за ч. 1 ст. 263 КК України - у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки; за ч. 1 ст. 309 КК України - у вигляді обмеження волі строком на 2 роки. В силу ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання за попереднім вироком Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області від 19.05.2020 року, яким ОСОБА_7 було засуджено до покарання у виді 1 року обмеження волі, більш суворим покаранням за новим вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.04.2021 року, та призначено йому остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту взяття його під варту, тобто з 24.04.2020 року. Вирішено питання судових витрат, заходів забезпечення кримінального провадження та речових доказів.
Згідно оскаржуваного вироку, в період часу з липня 2015 року по серпень 2016 року, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на території Донецької та Луганської областей, в зоні проведення антитерористичної операції, за невстановлених обставин, здійснив придбання ручної осколкової гранати РГД-5, яку без передбаченого на те законом дозволу, усвідомлюючи протиправність своїх дій, фактично здійснюючи носіння, привіз до місця свого постійного мешкання, а саме до будинку АДРЕСА_2 , де незаконно зберігав бойовий припас, ручну осколкову гранату РГД-5, до 23 квітня 2020 року, який указаного числа використав для скоєння іншого кримінального правопорушення.
Далі, 23 квітня 2020 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_7 , заздалегідь озброївшись, наявною в нього в незаконному володінні ручною осколковою гранатою РГД-5, керуючись мотивом помсти та особистої неприязні до подружжя ОСОБА_8 , з прямим умислом, маючи на меті спричинення суттєвої шкоди охоронюваним Законом правам людини та громадянина, усвідомлюючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді пошкодження майна та бажаючи настання таких наслідків, переліз через паркан, що огороджує територію домоволодіння АДРЕСА_3 .
Далі, обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно та розуміючи той факт, що в результаті його дій можуть настати наслідки у вигляді пошкодження майна потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дістав наявну при собі ручну осколкову гранату РГД-5, яку незаконно переносив, та висмикнув кільце з чекою із гранати, чим призвів механізм гранати у бойову готовність.
Після цього, обвинувачений ОСОБА_7 , діючи цілеспрямовано, та реалізовуючи свій злочинний намір, знайшовши в подвір`ї Никифорових скляний стакан ємкістю біля 200 грамів, поклав ручну осколкову гранату РГД-5 до даного стакану таким чином, щоб спусковий важіль залишався притиснутим до корпусу гранати та забезпечував запобіжне положення ударника в ударному механізмі гранати. З метою навмисного приховування приведеної у бойову готовність гранати, обвинувачений ОСОБА_7 накрив стакан з гранатою взуттям, та підклав під вхідні двері до будинку ОСОБА_8 таким чином, щоб при відкритті дверей стакан з гранатою перекинувся.
Після цього, обвинувачений ОСОБА_7 усвідомлюючи небезпеку призведеної ним в бойову готовність ручної осколкової гранати РГД-5, залишеної під вхідними дверима будинку АДРЕСА_3 , не зважаючи на існуючу в нього можливість відвернути загрозу, цілеспрямовано покинув територію домоволодіння, тим самим обвинувачений ОСОБА_7 умисно закінчив всі дії для підготування до здійснення вибуху в подвір`ї ОСОБА_8 , що у подальшому, 24.04.2020 року приблизно о 06 годині ранку, призвело до пошкодження вхідних дверей та ґанку будинку, що на підставі договору купівлі-продажу серія ААА №511387 від 02 грудня 1996 року належить потерпілому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На ґрунті та полімерних матеріалах з вирви від вибуху, металевих уламках з рваними краями виявлено динітротолуол, який відноситься до продуктів вибухового перетворення вибухової речовини бризантної дії тринітротолуолу, множині металеві уламки, кільце з чекою, що є залишками та частинами бойового припасу ручної осколкової гранати РГД-5.
Також, під час проведення санкціонованого обшуку, на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області № 495/2387/20 1-кс/495/991/2020 від 24 квітня 2020 року, співробітниками Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, в приміщенні квартири АДРЕСА_4 , за місцем мешкання та реєстрації обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було виявлено та вилучено вісім паперових згортків з подріб неною речовиною рослинного походження, зеленого кольору, яку обвинувачений ОСОБА_7 незаконно зберігав за місцем мешкання. Речовина у восьми паперових згортках є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, в перерахунку на висушену речовину масою 102,963 г.
Дії ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч.2 ст. 194 КК України умисне пошкодження чужого майна, вчиненого шляхом вибуху; за ч. 1 ст. 263 КК України незаконне придбання, носіння, зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу; за ч.1 ст. 309 КК України незаконне зберігання наркотичних засобів без мети збуту.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правильності кваліфікації його дій, вважає вирок таким, що підлягає зміні в частині призначеного покарання з підстав його суворості та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Обвинувачений посилається на те, що вину свою він визнав, щиро кається, активно сприяв розкриттю злочину, є учасником бойових дій на сході України, має тяжкі невиліковні хвороби.

За наслідками розгляду апеляційної скарги обвинувачений просить застосувати до нього дію ст. 69 КК України та пом`якшити покарання.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_11 та потерпілі, будучи належним чином повідомленими, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, причин своєї неявки не повідомили, а тому, за згодою учасників судового провадження, апеляційний суд вважає за можливе розгляд апеляційної скарги провести без участі захисника та потерпілих.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти апеляції обвинуваченого та просив оскаржуваний вирок залишити без змін, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до положень ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:

1)неповнота судового розгляду;

2)невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

3)істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

4)неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які дають підстави вийти за межі апеляційної скарги.

Доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та правильність його кваліфікації не оспорюється, а тому в апеляційного суду відсутні підстави досліджувати докази у справі, які досліджені судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Перевіряючи зміст та вимоги апеляційної скарги обвинуваченого, апеляційний суд дійшов дійшов висновку, що ОСОБА_7 вважає призначене йому покарання занадто суворим, відтак, обвинувачений посилається на положення ст. 414 КПК України.

Згідно із ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Дослідження оскарженого вироку встановлено, що ОСОБА_7 за ч.2 ст.194, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України, з урахуванням положень ст. 70 КК УКраїни призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців, тобто, в межах санкцій частин цих статтей закону України про кримінальну відповідальність.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на наявність пом`якшуючих обставин, зокрема, на факт того, що провину він свою визнав, щиро кається, активно сприяв розкриттю злочину, є учасником бойових дій на сході України, має тяжкі невиліковні хвороби.

Водночас, апеляційний суд вважає такі доводи обвинуваченого безпідставними, з огляду на таке.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції згідно з вимогами ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.66 КК України, суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 визнання провини та сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому відповідно ст.67 КК України, судом встановлено рецидив злочинів.

Так, районний суд вірно врахував визнання ОСОБА_7 провини, суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, негативну характеристику за місцем мешкання, його вік, стан здоров`я, те, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (6 разів), проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, маючи не зняту та не погашену судимість вчинив кримінальні правопорушення, які згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії проступків та тяжких злочинів, та прийшов до висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання та вважав за необхідним призначити йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, достатній для досягнення цілей покарання.

Отже, судом першої інстанції під час призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, вже враховано пом`якшуючі покарання обставини, на які посилається апелянт, а тому доводи обвинуваченого про неврахування цих обставин, апеляційний суд вважає необгрунтованими.

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 не можливе без ізоляції його від суспільства, яке є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Положеннями ч.1 ст.69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у абз.1, 2 п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у кожному випадку призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання, суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що він є учасником бойових дій не можуть бути єдиною підставою для застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК України.

Отже, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та зміни вироку в частині призначення покарання немає, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та відсутні підстави для його зміни.
Відповідно до припису п.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність призначення менш суворого покарання є безпідставними, а підстави для зміни вироку - відсутні.

Отже, апеляційний суд вважає оскаржуваний вирок законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.04.2021 року відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194 ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали буде проголошено 23.07.2021 року о 09 годині в залі судових засідань №10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4