ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
Справа № 991/1064/21
Провадження № 1-кс/991/1092/21
У Х В А Л А
17 лютого 2021 рокумісто Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,
в с т а н о в и в :

15.02.2021 до Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність Національного антикорупційного бюро України (далі НАБУ), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР).
Зі змісту скарги вбачається, що 03.02.2021 ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку направила до НАБУ заяву про вчинення суддями Київського апеляційного суду кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364, ст. 366 КК України. Вказана заява надійшла до адресата 04.02.2021. Проте, у визначені ст. 214 КПК України строки, наведені в заяві відомості про кримінальні правопорушення не були внесені до ЄРДР, чим порушено законні права заявниці.
У своїй скарзі до ОСОБА_3 просить розглядати скаргу за її відсутності (а.с. 3).
Представник НАБУ у судове засідання не з`явився, проте 16.02.2021 направив письмові пояснення, в яких прохав у задоволенні скарги відмовити та провести судовий розгляд у його відсутність (а.с. 22).
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого або прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Як вбачається з матеріалів справи, 04.02.2021 на адресу НАБУ надійшла заява ОСОБА_3 від 24.12.2020 про вчинене кримінальне правопорушення, що підтверджується інформацією про рух поштового відправлення з офіційного сайту Укрпошти (а.с. 13).
Зі змісту вказаної заяви та скарги ОСОБА_3 вбачається, що остання є позивачем у справі № 372/4004/15 за її цивільним позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 04.02.2020 у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено повністю.
12.11.2020 Київським апеляційним судом за наслідками перевірки в апеляційному порядку зазначеного рішення суду першої інстанції у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 відмовлено.
Заявниця вважає судове рішення апеляційної інстанції незаконним з підстав неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права. Окрім того, ОСОБА_3 припускає, що під час постановлення судового рішення судді Київського апеляційного суду виконували незаконні вказівки представника відповідача адвоката ОСОБА_5 .
З огляду на викладене, ОСОБА_3 дійшла висновку про те, що під час відправлення правосуддя судді Київського апеляційного суду, які входили до складу відповідної колегії, будучи службовими особами суду, умисно діючи не в межах та не у спосіб, передбачений законодавством, шляхом домовленості з представником відповідача, здійснили рейдерський захват її спадкового майна.
Саме з наведених вище підставі ОСОБА_3 звернулася до НАБУ із заявою про вчинення суддями Київського апеляційного суду кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364 «Зловживання владою або службовим становищем», ст. 366 «Службове підроблення» Кримінального кодексу України. Втім, у визначені ст. 214 КПК України строки, наведені в заяві відомості про кримінальні правопорушення не були внесені до ЄРДР, чим, на думку заявниці, порушено її законні права.
Відповідно до письмових пояснень представника НАБУ від 16.02.2021 вх. № ЕП - 1715/21-Вх, 04.02.2021 НАБУ отримало заяву ОСОБА_3 від 24.12.2020 (вх. № Ш-1501 від 04.02.2021) з приводу можливого вчинення окремими суддями Київського апеляційного суду кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364, ст. 366 КК України за обставин, наведених у заяві (а.с. 22).
Представник НАБУ зазначає, що заява ОСОБА_3 від 24.12.2020 не містить достатніх об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення вказаними суддями кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності детективів НАБУ, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для внесення відомостей до ЄРДР, про що заявника проінформовано листом НАБУ від 09.02.2021 № 111-225/4263. Разом із цим, згаданим листом заяву ОСОБА_3 скеровано для організації розгляду відповідно до компетенції до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Києві (а.с. 24).
Крім цього, представник НАБУ зазначив, що в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» та відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.
Отже, за твердженням представника НАБУ, можливе порушення суддею норм матеріального або процесуального права як результат суддівської помилки не може кваліфікуватися як кримінальне правопорушення та як підстава для притягнення судді до відповідальності. Адже відповідні порушення (у разі їх наявності) усуваються за наслідками перегляду судового рішення вищестоящими судовими інстанціями в апеляційному та касаційному порядку. Однак, ОСОБА_3 , звернувшись до НАБУ із заявою про вчинення кримінальних правопорушень, намагається оскаржити судові рішення поза передбаченим процесуальним законом порядком, що може мати наслідком втручання у діяльність судді.
Таким чином, на думку представника НАБУ, бездіяльність з боку службових осіб НАБУ, що може бути оскаржена до слідчого судді в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України, відсутня, а тому він просить у задоволенні скарги відмовити повністю.
Дослідивши скаргу ОСОБА_3 та додані до неї матеріали, слідчий суддя керується наступним.
Частиною 1 ст. 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено можливість оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Слідчий суддя не приймає до уваги письмові заперечення представника НАБУ в тій частині, що ОСОБА_3 не викладено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних корупційних правопорушень, віднесених до підслідності детективів НАБУ, а тому у них відсутні правові підстави для внесення відомостей до ЄРДР, оскільки предметом вказаного виду оскарження є бездіяльність, а не конкретна дія чи рішення, які вчиняються конкретним суб`єктом, то заявник на момент звернення зі скаргою об`єктивно може не володіти інформацією стосовно того суб`єкта, чиї дії він фактично оскаржує.
В той же час, слідчий суддя погоджується з доводами представника НАБУ та звертає увагу на те, що відповідно до п. 1 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Як вбачається з матеріалів скарги ОСОБА_3 , доводи заявниці про вчинення суддями Київського апеляційного суду можливих кримінальних правопорушень, ґрунтуються виключно на незадоволенні заявниці процесуальним рішенням прийнятим колегією суддів під час розгляду цивільної справи № 372/4004/15. Разом з тим, на переконання слідчого судді, факт незгоди із судовим рішенням не свідчить про його неправосудність та вчинення суддею кримінальних злочинів.
У справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 01.12.2004 № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.
Крім цього, згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в п. 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі № 21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».
З наведених вище можна зробити висновок, що висловлення незгоди із прийнятим суддею процесуальним рішенням в конкретній справі шляхом подання заяви про кримінальне правопорушення може вказувати на наявність ознак протиправного втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів, визначених ст. 126 та ст. 129 Конституції України.
При розгляді питання, що стосується невнесення відомостей в ЄРДР, яке стосується судді, необхідно також враховувати Висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013.
Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16.05.2019 (справа № 761/20985/18, провадження № 51 - 8007км18) наголосив: «...якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин».
Разом із цим, необхідно звернути увагу, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).
В заяві ОСОБА_3 від 24.12.2020 не зазначені обставини, які б могли свідчити про вчинення суддями Київського апеляційного суду кримінальних правопорушень. Твердження заявниці фактично зводяться до незгоди із прийнятим суддями процесуальним рішенням, що є підставою для оскарження судового рішення та притягнення судді до дисциплінарної, а не кримінальної відповідальності.
З наведеного слідчий суддя робить висновок, що підстави для задоволення скарги відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відмовити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути безпосередньо оскаржена до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1