Номер провадження: 11-кп/813/1213/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2021, якою в межах розгляду кримінального провадження №0000747 від 29.05.2017 стосовно:
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, військовослужбовця за контрактом на посаді електрика-дизеліста військової частини НОМЕР_1 , військове звання старший матрос ЗСУ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 115 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,
встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою суду першої інстанції було продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 04 травня 2021 року.
Мотивуючи своє рішення, суд зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, стан його здоров`я, який не перешкоджає його перебуванню у місці попереднього ув`язнення, на даний час наявні ризики, а саме впливу на свідків та потерпілого підтверджується тим, що обвинувачений перед загрозою суворого покарання може вчинити дії, спрямовані на залякування потерпілого та свідків, з метою спотворення їх показань в суді, вчинити інше кримінальне правопорушення зумовлений наявністю попередніх ризиків та може мати місце у разі зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки обвинувачений ніде не працевлаштований, тобто не має постійного джерела доходу, та на переконання суду останній може вдатися до спроб вчинення інших злочинів, в тому числі, аналогічно у зв`язку з відсутністю засобів для існування; не відпав і не зменшився ризик переховування обвинуваченого від суду, зважаючи на покарання, яке загрожує обвинуваченому, в разі визнання його винуватим.
При цьому, судом враховано, що потерпіла підтримала ініціативу суду та просили продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, оскільки вважає, що обвинувачений знаходячись на волі буде загрожувати її життю, може викрасти її дитину, вважає ОСОБА_6 не урівноваженою людиною. Знаходячись на волі після звільнення із СІЗО, провокує її на конфлікти.
Зважаючи на вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відносно ОСОБА_6 неможливо застосувати інші, більш м`які запобіжні заходи, оскільки вони будуть не здатні забезпечити виконання покладених на нього обов`язків.
Суд не вбачав можливості застосування застави відносно обвинуваченого, оскільки злочини вчинені із застосуванням насильства.

Вимоги наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та не обґрунтованою, оскільки судом не береться до уваги те, що він перебуває під вартою вже чотири роки, а відповідно до Закону «Савченко» - вісім років, тому тяжкість покарання є абсурдною, він відповів за своє покарання, вперше притягується до кримінальної відповідальності. При цьому, прокурором не доведено його вини, усі матеріали провадження свідчать про іншу кваліфікацію правопорушення, не доведено жодного ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, а судовий розгляд розпочатий з початку.

Суд не врахував, що ОСОБА_6 вже перебував на волі з 29.09.2020 по 05.10.2020 та прибував до суду, виконував усі покладені на нього процесуальні обов`язки, підтвердив свою бездоганну характеристику, не переховувався, перебував за адресою: АДРЕСА_1

Посилаючись на зазначені доводи обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити йому запобіжний захід на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 та покласти на нього процесуальні обов`язки.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та просили її задовольнити.
В свою чергу прокурор ОСОБА_8 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, сповіщався належним чином про час та місце судового засідання.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Беручи до уваги вище викладене, колегія суддів дійшла переконання, що можливо провести розгляд апеляційної скарги обвинуваченого за вказаної явки.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як вбачається з матеріалів провадження на розгляді в Приморському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0000747 від 29.05.2017 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 115 КК України.
Під час судового засідання з розгляду вказаного кримінального провадження ухвалою колегії суддів від 05.03.2021 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 строком до 04.05.2021.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Як вбачається з журналу судових засідань (а.п. 18-19) та ухвали суду першої інстанції (а.п. 20-22) судом поставлене на обговорення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 суд зазначив, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, не відпав і не зменшився ризик переховування обвинуваченого від суду, зважаючи на покарання, яке загрожує обвинуваченому, в разі визнання його винуватим; ризик впливу на потерпілого та свідків, а також вчинення інших кримінальних правопорушень в даному кримінальному провадженні наразі є актуальним.
При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з мотивами суду першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження наданих суду апеляційної інстанції, а також відомостей з ЄДРСР 05.10.2020 ухвалою колегії суддів місцевого суду призначений судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 та на теперішній час відповідно до журналу судових засідань від 05.03.2021 (а.п.18) не допитані свідки та досліджені лише письмові докази.
На час розгляду апеляційної скарги, з огляду на наявний обвинувальний акт, обставини кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , проведених судових експертиз, якими прокурор обґрунтовує обвинувачення, колегія суддів зазначає, що з огляду не неможливість безпосереднього дослідження доказів судом апеляційної інстанції та прерогативу саме суду першої інстанції за результатами перевірки в порядку ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України, апеляційний суд не має права надавати оцінку обґрунтованості обвинувачення, яке відповідно до пред`явлено прокурором обвинувачення має знайти своє відображення у судовому рішенні суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 374 КПК України.
Окрім того, посилання обвинуваченого та його захисника на відсутність в діях ОСОБА_6 ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та наявність іншого складу злочину, колегія суддів звертає увагу на те, що розглядаючи апеляційну скаргу щодо обґрунтованості продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час судового розгляду кримінального провадження, апеляційний суд не наділений повноваженнями щодо вирішення питання кваліфікації дій обвинуваченої особи.
В свою чергу, прокурор та слідчий з огляду на положення ч. 1 ст. 290 КПК України, визнали зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акту, який був складений слідчим та затверджений прокурором, який його підписав.
Окрім того, до повноважень прокурора відноситься вирішення питання щодо зміни обвинувачення в суді та відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України саме прокурор з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Як вбачається із матеріалів провадження, а також ухвали суду першої інстанції від 05.03.2021, обвинувачення відносно ОСОБА_6 прокурором не змінювалось, тому суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу в межах пред`явленого йому обвинувачення, суд першої інстанції за наслідками розгляду обвинувального акту відповідно до вимог ст. 94 КПК України має оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
З приводу відсутності доказів на підтвердження необхідності продовження ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу, колегія суддів звертає увагу на те, відповідно до ухвали суду першої інстанції від 05.03.2021 такі мотиви суду першої інстанції знайшли своє відображення в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції.
Окрім того, суд апеляційної інстанції на противагу доводам обвинуваченого звертає увагу на кількість злочинів, у вчиненні яких він обвинувачується, їх спрямованість проти життя та здоров`я осіб, один зі злочинів спричинив смерть особи, життя якої є найвищою соціальною цінністю Держави. При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що другий злочини, який ставиться у провину ОСОБА_6 був вчинений того ж дня, в короткі проміжки часу з першим злочином та відносно своєї дружини, що може вказувати на реальне існування і в майбутньому ризиків вчинення нових злочинів, а також можливого впливу на потерпілу та свідків. Зазначені ризики суд апеляційної інстанції суд вважає обґрунтованими, в тому числі й з огляду на те, що потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні від 05.03.2021 підтримала ініціативу суду та просила продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою (а.п. 19). Відповідно до мотивувальної частини ухвали суду від 05.03.2021 зазначено думку потерпілої, яка вважає, що обвинувачений знаходячись на волі буде загрожувати її життю, може викрасти її дитину, вважає ОСОБА_6 не урівноваженою людиною. Посилання обвинуваченого на те, що у період з 29.09.2020 по 05.10.2020 він перебував під домашнім арештом в рамках вказаного кримінального провадження та не порушував, покладені на нього обов`язки, з огляду на пояснення потерпілої (відповідно до ухвали місцевого суду), що обвинувачений, знаходячись на волі після звільнення із СІЗО, провокує її на конфлікти, не може не бути взято судом апеляційної інстанції до уваги як реальний ризик продовження існування впливу на потерпілу.
Згідно ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п. с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
У п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейського Суду з прав людини визначено вказує, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.
Пунктом 35 цього ж рішення ЄСПЛ визначено, що влада може вважати за необхідне утримувати підозрюваного у в`язниці, принаймні на початку слідства, для того щоб перешкодити йому заплутати розслідування, особливо в такій складній справі, як дане, де необхідні численні і складні слідчі дії. Однак з плином часу ситуація змінюється навіть у такій справі, і при нормальному розвитку подій передбачувані ризики поступово зменшуються в міру того, як проводиться розслідування, фіксуються показання і здійснюється перевірка (див. Рішення у справі «Клоот проти Бельгії» від 12 грудня 1991 року, серія A, т. 225, с. 16, п. 43).
Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).
Апеляційний суд враховуючи дані щодо особи обвинуваченого та його моральність, обставини скоєння злочинів щодо посягання на життя та здоров`я двох осіб, одна з яких внаслідок вчинення протиправних дій загинула, інша є членом його родини, поведінку обвинуваченого на період перебування під домашнім арештом, не проведення допиту свідків у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано прийняте рішення щодо необхідності на даному етапі судового розгляду продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не здатні будуть забезпечити виконання останнім, покладених на нього обов`язків.
Зважаючи на вказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою, завжди є законним, якщо достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчинені злочину постала перед компетентними органами.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики переховування від суду, впливу на потерпілу та свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень.
Зважаючи на що, судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б могли бути взяті до уваги за основу безперечного свідчення того, що у разі звільнення з під варти та застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, не будуть існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 як судом першої інстанції так і апеляційним судом не встановлено.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого у вчиненні ним особливо тяжкого злочину, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
З приводу доводів апеляційної інстанції щодо тривалого розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції та перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою протягом майже чотирьох років, що відповідно до Закону України від 21 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» становить майже вісім років, колегія суддів вважає слушними, при цьому зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.
Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , а також відомостей з ЄДРСР вказує на те, що у Приморському районному судді м. Одеси обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 перебуває на розгляді з вересня 2020 року та до передання провадження на розгляд колегії суддів Приморського райсуду м. Одеси, судовий розгляд здійснювався колегією суддів Суворовського районного суду м. Одеси з 26.12.2017 (відповідно до відомостей з ЄДРСР), що з огляду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписи ст. 28 та 318 КПК України є досить тривалим, протягом якого обвинувачений тримається під вартою, але судовий розгляд не завершений.
Апеляційний суд, беручи до уваги тривалий судовий розгляд обвинувального акту відносно ОСОБА_6 в Суворовському райсуді м. Одеси та подальший судовий розгляд кримінального провадження відносно нього в Приморському райсуді м. Одеси, вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на врахування зазначених вище обставин та необхідність вжиття заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2021, якою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 115 КК України продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 04.05.2021 залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду зазначеного кримінального провадження відповідно до вимог ст. 28 КПК України.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4