У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000018, за апеляційними скаргами прокурора Березанського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 та представника потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7 на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 грудня 2020 року відносно
ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_9 ,
обвинувачена ОСОБА_8 ,
захисник ОСОБА_10 ,
представники потерпілої ОСОБА_7 , ОСОБА_11 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 грудня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 5 100 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.
Ухвалено в задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_8 та ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» майнової і моральної шкоди відмовити.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз: № 19-58 від 19.03.2019 р., № 19-57 від 03.04.2019 р., № 19-56 від 03.04.2019 р., № 19-489 від 26.04.2019 р., на загальну суму 10 492 грн.
Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Прокурор просить вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 в порядку цивільного судочинства.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Представник потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 5 100 грн. в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 задовольнити та стягнути з останньої на користь ОСОБА_6 завдану кримінальним правопорушенням майнову та моральну шкоду на загальну суму 353 743,22 грн., з яких:
франшиза 1 000 грн.;
моральна шкода 171 093 грн.;
внески до медичного закладу на суму 3 196 грн.;
витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів на суму 1 225,82 грн.;
витрати на проведення авто товарознавчого дослідження 2 182,40 грн.;
упущена вигода в сумі 175 000 грн.;
витрати на поштову кореспонденцію (направлення телеграми) 46 грн.;
Стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» на користь ОСОБА_6 загалом 102743,14 грн., з яких:
за шкоду спричинену здоров`ю 22 907,47 грн.;
моральну шкоду в розмірі 1 145,37 грн.;
шкоду, спричинену майну 75 190,30 грн.;
витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди 3 500 грн.;
Стягнути судові витрати на правничу допомогу.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи апелянтів.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_8 й правильності призначення їй покарання, вважає, що оскаржуваний вирок є незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині вирішення цивільного позову, з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Зауважує, що у мотивувальній частині вироку не зазначено ставлення обвинуваченої ОСОБА_8 до цивільного позову потерпілої.
Наголошує на тому, що, в порушення ст. ст. 129, 374 КПК України, ухваливши обвинувальний вирок, яким вину ОСОБА_8 визнано доведеною, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 , не навівши у мотивувальній частині вироку належного, послідовного та логічного обґрунтування недоведеності підстав і розміру позовних вимог до відповідачів, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

В апеляційний скарзі представник потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7 вважає, що судом першої інстанції безпідставно не призначено додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, оскільки це не буде достатнім для виправлення винної.
Зауважує, що обвинувачена та захисник не заперечували проти застосування додаткового покарання, однак суд першої інстанції, перейнявши на себе функції захисника, дійшов висновку про відсутність підстав для застосування додаткового покарання, не зваживши на те, що обвинувачена має вісімнадцятирічний досвід керування транспортними засобами, а характер її роботи пов`язаний з необхідністю керування автомобілем.
На думку апелянта, в діях обвинуваченої відсутнє щире каяття, зважаючи на те, що обвинувачена не відшкодувала майнову і моральну шкоду та тривалий час намагалась уникнути кримінальної відповідальності, що полягало у подачі невмотивованих клопотань про застосування відносно неї положень ст. 47 КК України.
Більш того, що обвинувачена особисто не просила вибачення у потерпілої та лише під час проголошення останнього слова передала через представників потерпілої свої вибачення, які були не щирі, у зв`язку із чим, потерпіла вважає такі дії обвинуваченої способом захисту, з метою уникнення покарання за скоєне.
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_6 , з урахуванням судової практики Верховного Суду, яка передбачає, що попереднє звернення потерпілого до Страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є обов`язковою умовою.
Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_10 просить апеляційні скарги прокурора Березанського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 та представника потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

16.01.2019 р. приблизно о 15.00 год. ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по вкритій шаром снігу прямій автодорозі М-14 Е-58 «Миколаїв-Мелітополь-Новоазовськ» у напрямку м. Одеси, за умов належної видимості, виконуючи маневр обгону, порушила вимоги п. п. 12.1, 14.2 «в», 14.6 «г» Правил дорожнього руху, а саме: не обрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожньої обстановки та не переконалась в тому, що смуга зустрічного руху, на яку вона виїжджала, вільна від транспортних засобів, а також не врахувала, що обгін на крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю заборонено, в результаті чого допустила зіткнення із автомобілем марки «Fiat Ducato», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який рухався в зустрічному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля «Fiat Ducato» ОСОБА_6 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Дії ОСОБА_8 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, прокурора та представників потерпілої на підтримку апеляційних скарг, обвинувачену та її захисника, які вважали вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України вірно та апелянтами не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Покарання ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України. Вирок суду в цій частині апелянтами також не оскаржується.
З приводу доводів апеляційної скарги представника потерпілої стосовно вирішення питання про застосування додаткового покарання до обвинуваченої у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то апеляційний суд приходить до наступного.
Згідно із п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 р., у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.
З урахуванням дискреційних повноважень суду, обставин, наведених представником потерпілої про те, що обвинувачена має вісімнадцятирічний досвід керування транспортними засобами та раніше до кримінальної відповідальності не притягалась, в тому числі за порушення правил безпеки дорожнього руху, а характер її роботи пов`язаний з необхідністю керування автомобілем, апеляційний суд доходить до висновку про правильність призначеного судом першої інстанції покарання, без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Що стосується рішення суду першої інстанції стосовно цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 , то апеляційний суд доходить наступного.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Вирішуючи цивільний позов, суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.
Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 р., у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Цих вимог закону під час вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 , в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди, судом першої інстанції не дотримано.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_8 та ТДВ «СК«Ю.Ес.Ай», в якому просила стягнути:
з ОСОБА_8 353 743,22 грн., з яких 171 093 грн. моральна шкода, 1000 грн. франшиза, 3 196 грн. внески до медичного закладу, 1 225,82 грн. витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів, 2 182,40 грн. витрати на проведення авто товарознавчого дослідження, 175 000 грн. упущена вигода, 46 грн. витрати на поштову кореспонденцію;
з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» 22 907,47 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, 75 190,30 грн. в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої майну, 3 500 грн. витрати на евакуацію транспортного засобу, 1 145, 37 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Судом встановлено, що на момент вчинення злочину цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала обвинувачена, була застрахована у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», що підтверджується полісом № АМ/445446 від 17.06.2018 р., копію якого долучено до матеріалів кримінального провадження. За даним полісом страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну здоров`ю, складає 200 тис. грн., за шкоду, заподіяну майну, 100 тис. грн.

Водночас, незважаючи на встановлення того факту, що на момент вчинення правопорушення цивільно-правову відповідальність володільця транспортного засобу було застраховано у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», був наявний договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 129 КПК України, дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 , мотивуючи це тим, що обсяг цивільно-правової відповідальності ОСОБА_8 залежить від розміру страхового відшкодування, виплаченого страховиком ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», але у зв`язку з розглядом провадження строк для прийняття рішення по відшкодуванню, в силу вимог статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зупинений до набрання вироком суду законної сили.

Однак, наведені обставини свідчать про те, що, цивільний позов по суті його вимог не розглянуто, судом першої інстанції не встановлено розміру шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, який підлягає стягненню, чи в повному обсязі страховою компанією буде відшкодована майнова та моральна шкода, завдана потерпілій, не залучено страхову компанію в якості цивільного відповідача в цьому кримінальному провадженні.

Під час апеляційного розгляду суд позбавлений процесуальної можливості вирішити заявлений потерпілою цивільний позов по суті вимог, оскільки фактично судом першої інстанції цивільний позов не розглянуто.

Підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Зазначені вище порушення є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ч. 1 ст. 412 КПК України.
За правилами п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.
Однак, положеннями КПК України не врегульовані питання кримінального провадження, які полягають у вищенаведених порушеннях судом норм Кримінального процесуального кодексу.
Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку в цій частині, апеляційний суд виходить із положень ч. 6 ст. 9 КПК України, якою встановлено, що у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України, якими в даному випадку є передбачені п. п. 2, 15 ч.1 ст.7 КПК України законність та забезпечення змагальності сторін.

За такого, вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_6 про стягнення майнової та моральної шкоди підлягає скасуванню, з призначенням в цій частині нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, а відтак, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника потерпілої частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу прокурора Березанського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 задовольнити.
Вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 грудня 2020 відносно ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову, скасувати.
Призначити в цій частині новий розгляд в порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3