ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002356 за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янка Дніпропетровського р-ну Дніпропетровської обл., громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, на утриманні має неповнолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
10.07.2007 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2, 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі зі звільненням від відбуття покарання з іспитовим строком два роки;
26.08.2008 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі зі звільненням від відбуття покарання з іспитовим строком три роки;
16.11.2011 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 187 КК України до восьми років одного місяця позбавлення волі.
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Жовневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у вигляді дев`яти років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 вирішено відраховувати з дня набрання вироком законної сили.
Зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_7 термін попереднього ув`язнення з 31.10.2019 по день набрання вироком законної сили, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 вирішено залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, 22.09.2019 у приблизний проміжок часу з 10 год. 30 хв. до 12 год. 00 хв., перебуваючи за місцем фактичного проживання у кімнату АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклого побутового конфлікту з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою вони спільно проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_10 .
Після чого, знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, ОСОБА_7 , на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_10 в результаті раптово виниклого побутового конфлікту, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, усвідомлюючи та бажаючи настання можливих суспільно небезпечних наслідків у вигляді тяжкого тілесного ушкодження та допускаючи можливість настання похідного суспільно небезпечного наслідку у вигляді смерті, завдав ОСОБА_10 не менше семи ударів в область голови та не менше ніж тридцять трьох ударів по тулубу і кінцівках, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді: субдурального (під тверду мозкову оболонку) крововиливу в правій півкулі мозку об`ємом 180 мл, крововиливу під м`які мозкові оболонки головного мозку (гістологічно: розшаровуюча гематома твердої мозкової оболонки, вогнищеві субарахноїдальні крововиливи у правій лобній та тім`яній частках, дрібновогнищеві крововиливи під м`якими мозковими оболонками у лівій тім`яній частці, правій потиличній частці, лівій потиличній частці, в середньому мозку, ознаки набряку головного мозку); крововиливу в м`які покривні тканини голови: в лобній області справа, в тім`яно-скроневій області справа, в потиличній області справа та посередині, в лівій потиличній області, в проекції лівого сосцеподібного паростка, в лівій лобно-скроневій області (гістологічно - інфільтруючи крововиливи, ознаки перифокального набряку у товщі м`яких тканин правої тім`яно-скроневої області, лівої потиличної області, лівої лобно-скроневої області); синці на верхній повіці правого ока з переходом на область правої брови та лоб справа, в лівій передвушній та заднє-вушній області, по нижньому краю лівої гілки нижньої щелепи. Синці та садна на тулубі та кінцівках: синці на тильній поверхні правої кисті, по заднє-внутрішній поверхні правого плеча в нижній та середній третині, в проекції лівої ключиці, на тильній поверхні лівої кисті (в проекції 4,5 плюсно-фалангових суглобів), по заднє - внутрішній поверхні лівого плеча у нижній третині, на лівій нижній кінцівці: по передній поверхні у середній третині стегна, по внутрішній поверхні стегна в нижній та середній третинах, на передній поверхні гомілки у верхній та середній третині; на правій нижній кінцівці: по зовнішній поверхні стегна у середній третині, на задній поверхні у проекції підколінної ямки, по зовнішній поверхні гомілки у середній та нижній третині, по внутрішній поверхні у середній третині гомілки, на тильній поверхні по внутрішньому краю правої стопи, на задній поверхні правого плеча; садна на спині в проекції нижнє-грудних та верхнє-поперекових хребців; крововиливи в м`яких тканинах спини: в проекції 7 грудного 1 шийного хребців, внутрішнього кута лопатки зліва та справа, в проекції 12 грудного, 1 поперекового хребців, в правій поперековій області по зовнішньому краї, в проекції нижніх ребер зліва по лопатковій лінії.
Усі виявлені тілесні ушкодження в області голови, обумовили остаточний об`єм виявленої внутрішньочерепної травми, яка має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і в даному випадку призвела до настання смерті ОСОБА_10 . Синці та садна на тулубі та кінцівках відносно живих осіб мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
Смерть ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 від внутрішньочерепної травми, що супроводжувалась масивним крововиливом під тверду оболонку головного мозку і ускладнилася розвитком стискання набряком оболонок і речовини головного мозку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 10 років позбавлення волі. В іншій частини вирок залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним, оскільки призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Так, прокурор зазначає, що при визначенні покарання суд не в повному обсязі врахував характеристику особи підсудного, який вину в скоєному злочині не визнавав, що свідчить про те, що ОСОБА_7 у скоєному не розкаюється та бажає ввести суд в оману з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин. Крім того, ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, знов скоїв умисний злочин. Зазначене у сукупності свідчить про те, що ОСОБА_7 веде соціально девіантний спосіб життя, немає постійного законного джерела доходу.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що докази: протокол огляду трупа від 23.09.2019 року, акт судово-медичного дослідження № 1847, висновок експерта № 1847/956-Е, висновок експерта № 1491, висновок експерта 1491/1 мають бути визнані судом як недопустимі докази, та не мають враховуватися судом при ухвалення вироку.
Так, захисник зазначає, що з протоколу огляду трупа вбачається, що така процесуальна дія почалася 23.09.2019 року об 08 год. 10 хв. та закінчилася об 09 год. 50 хв., тобто поза межами досудового розслідування, оскільки згідно витягу з ЄРДР відомості були внесені 23.09.2019 об 10.52, що прямо заборонено ч. 2 ст. 214 КК України.
Крім того, відомості з протоколу огляду трупу від 23.09.2019 року надалі використовувалися для проведення низки судових актів та експертиз, зокрема: акту судово-медичного дослідження № 1847, висновку експерта № 1847/956-Е, висновку експерта № 1491, висновку експерта № 1491/1. При цьому, протокол огляду місця події 23 вересня 2019 року не складався.
Захисник зазначає, що при розгляді клопотання про визнання огляду трупу явно недопустимим доказом в порядку ч. 3 ст. 89 КПК України, під час його дослідження у суді, прокурор висловив свою думку, що це не є протокол огляду трупа, а це є протокол огляду місця події, отже відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України така слідча дія може бути проведена до внесення відомостей до ЄРДР. При цьому, суд самостійно обґрунтував чому слідчий ОСОБА_11 провів огляд трупу поза межами кримінального провадження, самостійно надав оцінку таким діям, самостійно виправдав їх та самостійно довів перед собою допустимість цього доказу, що свідчить про упередженість судді.
Разом з тим, захисник вказує, що загалом усі допитані свідки дають лише характеризуючі покази особистого життя ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , а жоден свідок не дав показів стосовно пред`явленого обвинувачення.
Так, свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .. ОСОБА_14 повідомили суду, що бачили ОСОБА_10 22 вересня 2020 року після 12.00 години та на тілі останньої не було тілесних ушкоджень, які могли бути отримані внаслідок нанесення 33 ударів по тулубу та 7 ударів по голові, що спростовує версію обвинувачення що ОСОБА_10 померла внаслідок отримання 33 ударів по тулубу та 7 ударів по голові 22.09.2019 року в період часу між 10.30 та 12.00 годині.
Також суд не взяв до уваги, що свідки ОСОБА_15 ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 не бачили факт нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілій, та нічого з приводу загибелі ОСОБА_10 суду не пояснили.
Захисник зазначає, що у даному кримінальному провадженні суду не надано жодних доказів того, що: мало місце діяння - нанесення ОСОБА_7 ОСОБА_10 22.09.2019 року в період часу між 10.30 та 12.00 год. семи ударів в область голови та не менш ніж тридцять три удари по тулубу, та тому, що ОСОБА_7 винен у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Крім того, судом першої інстанції також жодним чином не надано висновку щодо законності зміни групи прокурорів на досудовому розслідуванні, оскільки 23 вересня 2019 року постановою заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_18 визначено групу прокурорів у кримінальному провадженні № 002356 які здійснюватимуть повноваження прокурорів у вказаному кримінальному провадженні у складі: прокурорів Дніпровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .
В свою чергу, фактичне процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 002356 здійснювали зовсім інші прокурори, а саме: прокурор Дніпровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 (старший прокурор групи), прокурор Дніпровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_22 , прокурор Дніпровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_23 . Повноваження зазначених прокурорів встановлюються постановою про визначення (зміну) групи прокурорів (процесуальних керівників) від 26 вересня 2019 року, винесеної заступником керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_24 , якою змінено склад та створено нову групу у складі інших прокурорів, без зазначення жодних на те підстав.

Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні обвинувачений та захисник підтримали вимоги апеляційної скарги захисника, просили її задовольнити в повному обсязі, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Прокурор підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Доводи захисника про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено фактичні обставини кримінального провадження на підставі досліджених та належно оцінених судом першої інстанції доказів.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, та підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу змісту показань свідків, які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтвердили його вину, висновками експертів, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 , яка мешкає в гуртожитку навпроти Демушів, розповіла суду, що між обвинуваченим і ОСОБА_26 раніше були конфлікти, та 22.09.2019 року десь о 11-12 ранку вона почула як ОСОБА_26 і ОСОБА_7 голосно між собою говорили, та обвинувачений сказав: " ОСОБА_27 ты это сделала?", та кричав на ОСОБА_26 , а потім свідок почула глухий звук удару і як мама обвинуваченого сказала «Не бий її», далі вона чула ще декілька глухих звуків, біля трьох. Через деякий час ОСОБА_26 зайшла до свідка та у неї було почервоніння на голові, на що потерпіла повідомила, що її вдарив ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_14 повідомила суду, що вона є сусідкою родини ОСОБА_28 , на кухні вона побачила ОСОБА_7 та ОСОБА_26 , яка поздоровалась з очевидним дефектом мови, оскільки біля лівої губи потерпілої все зчесано. Свідок запитала у ОСОБА_29 : «Зачем?», а він сказав « ОСОБА_30 бухать треба». Коли він вийшов, ОСОБА_26 показала свідкові подряпини на лобі і ліктеві. Зранку свідок почула на третьому поверсі шум, метушню і крик, потім ОСОБА_7 повідомив, що ОСОБА_26 померла. Крім того, свідок зазначила про те, що ОСОБА_7 часто бив ОСОБА_26 , внаслідок чого вона була з тілесними ушкодженнями та неодноразово зверталась до поліції.
Із показань свідка ОСОБА_17 вбачається, що вона бачила ОСОБА_26 за день до смерті в під`їзді їх будинку близько 12:00 години, та у неї була розбита губа та був свіжий синець під оком і вона скаржилась на сильні болі в голові, а зранку свідок дізналась, що ОСОБА_26 померла. Також свідок пояснила, що ОСОБА_7 часто, майже щотижня, бив ОСОБА_26 .
Свідок ОСОБА_31 , яка є матір`ю обвинуваченого, пояснила суду, що між її сином та ОСОБА_26 іноді виникали сварки на грунті пияцтва потерпілої. 22.09.2019 року о 07-00 годині ОСОБА_26 прийшла до свідка і попросила похмелитися, на що свідок пригостила її шампанським, та ОСОБА_26 пішла спати, а десь об 11-00 годині вони з сином зрозуміли, що остання пішла гуляти і разом пішли до «наливайки», де обвинувачений забрав ОСОБА_26 , при цьому він сварив її та вони піднялись до себе, потім ОСОБА_26 знову не було, а через деякий час свідок побачила сина з ОСОБА_26 на лавочці, а де між ОСОБА_26 і жінкою з собакою почалася бійка, а ОСОБА_7 їх розбороняв. Потім обвинувачений разом з ОСОБА_26 піднялись додому і голосно між собою говорили, а тому свідок піднялась до них та просила не сваритися. Після цього ОСОБА_26 спустилась до неї в стані сильного алкогольного сп`яніння, свідок її насварила і поклала спати в себе, а приблизно через 10 хвилин вона побачила, що ОСОБА_26 впала напроти дверей сусідки і залишилася там лежати, її підняли та поклали знову спати. ОСОБА_7 повернувся о 18 годині і вони пішли в гараж, повернулися вони десь 24-00 годині. ОСОБА_26 спала і свідок її не чіпала. 23.09.2019 року вранці свідок знайшла ОСОБА_26 мертвою.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_32 , пояснив, що його син з ОСОБА_26 іноді сварились через те, що потерпіла зловживала алкогольними напоями. 22.09.2019 року сина бачив протягом 11-00 13-00 год., а о 19-00 годині свідок побачив, що ОСОБА_26 спить у нього в кімнаті, на тілі ОСОБА_26 синців не було. Після цього він з сином і дружиною пішли в гараж, а близько 21-00 год. вони всі разом повернулись додому, ОСОБА_26 спала, потім вони дивились телевізор приблизно до 02-00 години ночі, ОСОБА_26 не прокидалась. Зранку його дружина виявила, що ОСОБА_26 померла.
Свідок ОСОБА_33 , який є сином обвинуваченого та загиблої, в судовому засіданні пояснив, що напередодні подій у його дідуся святкували День народження в ході якого мама випила забагато алкоголю і весь час падала та билась головою, а батько її піднімав і сварив. Вранці, свідок бачив маму п`яною на кухні з бабусею. Вранці виявилось, що мама померла.
Свідок ОСОБА_34 , суду повідомила, що у неї був конфлікт з ОСОБА_26 на побутовому грунті, та 22.09.2019 року о 11:00 годин вона гуляла з собакою, а біля під`їзду на лавочці сиділи ОСОБА_28 і ОСОБА_35 . ОСОБА_36 свідка підбігла до ОСОБА_37 собаки і в цей час підійшла ОСОБА_26 , на якій не було тілесних ушкоджень, і почала ОСОБА_38 собаку гладити, а її собаку відганяти ногами і бити. Свідок почала ОСОБА_26 відпихувати, щоб вона не била собаку, а ОСОБА_26 почала відштовхувати її. При цьому, вони не били одна одну і ОСОБА_26 не падала.
Потерпіла ОСОБА_39 , яка є мамою потерпілої, в судовому засіданні пояснила, що п`ять років обвинувачений відбував покарання у в`язниці, та коли повернувся до доньки, то вони постійно сварились, потерпіла була свідком бійок між ними, також неодноразово бачила на тілі доньки синці, а ОСОБА_7 ніколи не визнавав факт побоїв дружини, але завжди просив вибачення, говорячи, що вона сама винна в тому, що він її побив. А 22.09.2019 року вранці потерпіла поїхала в м. Павлоград, а вранці 23.09.2019 року вона дізналась, що донька вночі померла.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_40 повідомила, що між обвинуваченим і потерпілою відносини були конфліктними, та якось свідок бачила ОСОБА_26 з розбитим обличчям, а два роки назад ОСОБА_26 прибігла до свідка вся побита і роздягнута, хоча на дворі було дуже холодно, та сказала, що її побив обвинувачений, оскільки він був без настрою.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_41 суду повідомив, що напередодні смерті ОСОБА_26 вони зустрілись з ОСОБА_7 о 11 -12 годині провели разом декілька годин до 13-30 14-00 годин, та ОСОБА_28 розповідав, що зранку стався конфлікт з ОСОБА_26 , але деталей не розповідав.
Свідок ОСОБА_42 повідомила суду про те, за день до смерті вона бачила ОСОБА_26 з ОСОБА_7 , які постійно говорили на підвищених тонах і сварились, однак вона не бачила, щоб ОСОБА_28 її бив, хоча іноді бачила ОСОБА_26 з синцями і ОСОБА_26 говорила про те, що ОСОБА_7 її бив.
Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження у показаннях свідків не вбачається. Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності показань свідків вони є логічними, послідовними, узгоджуються між собою.
Апеляційний суд звертає увагу, що повідомлені свідками обставини узгоджуються з даними висновку експерта №1847/956-Е, відповідно до якого в область голови потерпілої ОСОБА_10 було спричинено не менше 7-ми механічних впливів тупих твердих предметів, а тілесні ушкодження на тулубі, верхніх та нижніх кінцівках виникли не менш ніж від 33-х (10-ть на верхніх кінцівках, 16-ть на нижніх, 7-м на тулубі) механічних впливів тупих твердих предметів. Водночас, враховуючи характеристики виявлених ушкоджень та анатомічні особливості ушкоджених областей голови, можливість їх виникнення при ударі (одного) о тверду пласку поверхню чи при падінні з висоти власного зросту виключена.
Крім того, такого роду черепно-мозкова травма супроводжується так званим «світлим проміжком часу», протягом якого по мірі розвитку мозкової коми та втрати свідомості, потерпіла може здійснювати будь-які активні дії, що спростовують доводи апеляційної скарги захисника про те, що свідки бачили потерпілу ОСОБА_10 протягом дня 22.09.2019 року, що не виключає отримання нею в цей день тілесних ушкоджень, які в подальшому призвели до її смерті.
Також винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, яким судом була надана належна оцінка у вироку, а саме протоколом огляду трупа, відповідно до якого огляд проведено в період з 08:10 годин до 09: 50 годин 23.09.2019 року ,та в ході огляду описано положення трупу, одяг на трупі, виявлені тілесні ушкодження, а також встановлено час відновлення забарвлення шкіри після натискання, а також протоколом огляду місця події від 25.09.2019 року, за результатами якого було вилучено простирадло світлого кольору з плямами речовини бурого кольору.
Відповідно до акту судово-медичного дослідження (обстеження) №1847 тілесні ушкодження виявлені на трупі ОСОБА_10 виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), або трьох ударів об такий (такі).
Надаючи оцінку цим доказам у сукупності, колегія суддів вважає їх належними, допустимими і достовірними, й достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», та підстав для задоволення доводів захисника обвинуваченого, зазначених ним у апеляційній скарзі, не має.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо недоведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищезазначеними матеріалами справи.
Так, обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст. 121 КК України є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Так, умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується протиправним посяганням на здоров`я іншої людини, шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, а в даному випадку призвели до смерті потерпілої, встановлення причинного зв`язку між зазначеним діянням та наслідками.
Окрім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що всі встановлені судом обставини свідчать про те, що умисел ОСОБА_7 в момент нанесення ОСОБА_10 численних ударів по життєво важливому органу голові, а також по тулубу і верхніх та нижніх кінцівках був направлений на заподіяння їй саме тяжких тілесних ушкоджень і хоча він не мав умислу на позбавлення життя потерпілої, однак внаслідок побиття, як свідчить висновок експерта, і виникли тілесні ушкодження, що призвели до смерті потерпілої.
Крім того, згідно висновку експерта тілесні ушкодження виявлені у потерпілої не могли виникнути при падінні з висоти власного зросту чи об пласкі предмети, а виникли саме в наслідок контактування з обмежено контактуючою поверхнею, до якої експерти відносять і кулаки і долоні і ніші частини тіла, а кількість і характер пошкоджень, свідчать про те, що таких контактів було не менше семи в голову, тобто у життєво важливу частину тіла, спричинивши тим самим тяжкі тілесні ушкодження, та не менше 33-х ударів по тулубу і кінцівках. Крім того, наявність тілесних ушкоджень на верхніх кінцівках свідчить про те, що потерпіла намагалась захиститись від ударів.
Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на наявність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме умисного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої.
Посилання захисника в апеляційній скарзі про визнання протоколу огляду трупа недопустимим доказом, який був проведений до внесення відомостей до ЄРДР, то вони не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду.
Згідно ч. 2 ст. 238 КПК України огляд трупа може здійснюватися одночасно з оглядом місця події, житла чи іншого володіння особи з додержанням правил цього Кодексу про огляд житла чи іншого володіння особи.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, огляд трупа було проведено 23.09.2019 року в період часу з 08.10 год. до 08.50 год., після чого 23.09.2019 року о 10.52 органом досудового розслідування було невідкладно внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що спростовує доводи захисника про те, що слідчий вийшов за межі своїх повноважень.
Крім того, слідчим 23.09.2019 року було винесено постанову про призначення судово-медичної експертизи трупа, з огляду на те, що відповідно до ч. 3 ст. 238 КПК України, після огляду труп підлягає обов`язковому направленню для проведення судово-медичної експертизи для встановлення причин смерті.
Таким чином, не можна погодитись з тим, що протокол огляд трупу є недопустимими доказом, а тому не має підстав вважати недопустимими доказами висновки експертиз, оскільки суд не посилався у справі на докази, які викликали сумніви з точки зору їх отримання у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону.
Доводи захисника обвинуваченого про те, що процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснювали не належні прокурори, є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 23 вересня 2019 року постановою заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_18 визначено групу прокурорів у кримінальному провадженні № 002356, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у вказаному кримінальному провадженні у складі: прокурора Дніпровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_19 , прокурора Дніпровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_20 , прокурора Дніпровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_21 .
В свою чергу, 24 вересня 2019 року постановою про визначення (зміну) групи прокурорів (процесуальних керівників) у кримінальному провадженні заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_43 визначено групу прокурорів у кримінальному провадженні № 002356, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у вказаному кримінальному провадженні у складі: прокурора Дніпровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 , прокурора Дніпровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_22 , прокурора Дніпровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_23 .
Враховуючи вищенаведене, у суду апеляційної інстанції не виникає жодних сумнівів, що прокурори ОСОБА_9 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , у спосіб визначений КПК України, уповноважені здійснювати процесуальне керівництво в цьому кримінальному провадженні.
Беручи до уваги викладене, апеляційний суд вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 в кримінальному правопорушенні, за яке його засуджено. Проявів упередженості щодо обвинуваченого з боку органів досудового розслідування і суду вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено.
Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх захисником в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду.
Таким чином, твердження захисника обвинуваченого про недоведеність вини ОСОБА_7 в зазначеному злочині, а також доводи про відсутність у кримінальному провадженні достовірних доказів його вини у кримінальному правопорушенні, за яке обвинувачений був засуджений, належно перевірялися в судовому засіданні й обґрунтовано визнані безпідставними.
Отже, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів суд першої інстанції правильно визнав винним ОСОБА_7 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.
Суд дійшов такого висновку, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що покарання, призначене судом першої інстанції не в повній мірі відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінального закону.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який має зареєстроване місце проживання, по місцю служби та проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, яка є також дитиною померлої ОСОБА_10 , судимий, притягувався до кримінальної відповідальності за спричинення тілесних ушкоджень як ОСОБА_10 , так і їх сину ОСОБА_33 , на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває; відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 66, 67 КК України.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме такого покарання дотримався вимог кримінального закону. Будь - яких підстав для

призначення більш суворого покарання, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливими унаслідок м`якості, немає. Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів. При цьому, доводи апеляційної скарги прокурора вказаних висновків суду не спростовують, оскільки обставини, на які він посилається, були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання обвинуваченому, та, на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про необхідність призначення іншого розміру покарання.
Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є необґрунтованими та не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції.
Отже, доводи апеляційних скарг захисника обвинуваченого та прокурора не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а тому підстав вважати, що вирок суду не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України колегія судів не вбачає.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги захисника обвинуваченого та прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Жовневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 121 КК України, - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою з моменту отримання копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4