Справа № 305/2053/18
Провадження по справі 1-кп/305/81/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 16.02.2021. Рахівський районний суд Закарпатської області
в складі головуючої судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника, адвоката ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, студента, непрацюючого, неодруженого, раніше несудимого, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-
ОСОБА_4 , 11 серпня 2018 року, близько 23-ї години, знаходячись у селищі Кобилецька Поляна Рахівського району Закарпатської області, на вулиці Лесі Українки, поблизу торгового комплексу «Еліт», під час виниклої суперечки з ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, з метою заподіяння ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень наніс останньому декілька ударів руками, стиснутими у кулак, з прикладенням значної сили в область голови та тулубу, чим заподіяв ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, з переломом правої скроневої кістки, що переходить на кістки основи черепа, крововиливи над та під твердою мозковою оболонкою в лобно-тім`яно-скроневій ділянці голови зправа, синця правої вушної раковини, перелому правої скулової кістки, перелому зовнішньої кістки правої гайморової пазухи та гематоми правої половини обличчя, трьох колосовидних саден на задньо-боковій поверхні правої половини грудної клітки. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 о 01 годині 05 хвилин помер у Тячівській районній лікарні № 1 Закарпатської області.
Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину заперечив та пояснив наступне.
11 серпня 2018 року, близько 21 години, він, разом з ОСОБА_8 , прийшли в бар, що розташований в торговому комплексі «Еліт», по вул. Лесі Українки, в смт. Кобилецька Поляна, Рахівського району Закарпатської області. У барі були ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Приблизно через одну годину, з того часу від коли вони прийшли в бар, ОСОБА_13 подзвонив хтось із родичів і повідомив, що у нього помер дідусь. Хлопці встали із-за столу і повезли ОСОБА_14 додому. Він залишився чекати в барі, вийшов на терасу, хотів сідати за кермо мотоцикла. Коли йшов до мотоцикла побачив ОСОБА_15 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Між ним та ОСОБА_16 виникла суперечка. До них підійшов ОСОБА_17 , який також почав чіплятися до нього. Так як їх було двоє він покликав ОСОБА_18 . На той момент на вулицю вийшов власник бару і сказав, що всі розборки за територією бару. Тоді вони всі вийшли за територію бару, в нього виникла сутичка з ОСОБА_19 . Він бачив як ОСОБА_20 почав бігти від бару до роздоріжжя, звідки доносилися крики. Він, разом з ОСОБА_8 , також йшли до того місця. Він побачив, що ОСОБА_21 б`ється із ОСОБА_22 , а на землі хтось лежить. Коли прийшли на місце бійки, ОСОБА_21 з ОСОБА_22 також лежали на землі, він почав їх розбороняти. Також підняв із землі ОСОБА_23 , після чого пішов додому. Близько 04 години, йому подзвонив ОСОБА_9 і запитав хто вдарив ОСОБА_23 . Він подзвонив ОСОБА_24 і вони пішли до ОСОБА_23 додому. Мати ОСОБА_23 запитала у нього хто вдарив ОСОБА_23 , на що він відповів, що ОСОБА_23 не бив. Коли приїхала швидка допомога він допоміг занести ОСОБА_23 у карету швидкої. Разом з родичами ОСОБА_23 , поїхали у Рахівську районну лікарню. По дорозі в лікарню, ОСОБА_23 намагався вдарити себе по голові, тому його тримав за руки фельдшер швидкої. У лікарні, після того як ОСОБА_23 оглянула лікарка, вона повідомила, що надала медичну допомогу ОСОБА_23 , через дві години, йому стане краще. Через дві години він поїхав додому. Коли був вдома йому подзвонив ОСОБА_25 і сказав, що мама ОСОБА_23 звертається у поліцію із заявою. Стверджує, що жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_23 не наносив, у кареті швидкої допомоги ОСОБА_23 не казав матері, що він його бив. Окрім цього, зазначив, що бачив як ОСОБА_23 у той день разом з хлопцями вживав алкогольні напої, тому не виключає, що будучи п`яним, ОСОБА_23 під час бійки впав і вдарився головою. Оскільки, у нього була операція на голові, то це могло спричинити смерть ОСОБА_23 .
Потерпіла ОСОБА_6 , в судовому засіданні ствердила, що в ночі з 11 на 12 серпня 2018 року, її син, ОСОБА_26 , зайшов до неї в кімнату, і повідомив, що йому погано, від того, що його вдарив ОСОБА_27 . Синові було погано. Вона перелякалася, запитала в нього чи він вживав алкогольні напої на що ОСОБА_23 відповів, що ніяких алкогольних напоїв не вживав. Вона подзвонила молодшому синові, а також викликала карету швидкої допомоги. Коли швидка приїхала додому, з`ясувалося, що ОСОБА_23 вже надавали медичну допомогу, зробили укол і відпустили додому. ОСОБА_9 подзвонив ОСОБА_28 і запитав, що він наробив, щоб приїхав до них додому. ОСОБА_28 приїхав до них додому, однак він не допомагав нести ОСОБА_23 у карету швидкої допомоги.
Свідок ОСОБА_29 , в судовому засіданні ствердив, що увечері 11 серпня 2018 року, разом з друзями відпочивав у барі. Як відбувалася бійка між хлопцями він не бачив. Перед бійкою, яка тривала приблизно 10 хвилин, хлопці сварилися між собою, до них підійшов власник кафе і попросив вийти за територію кафе. Через деякий час до них підійшла власниця кафе ОСОБА_30 , і попросила чи не могли б вони відвезти ОСОБА_26 у лікарню, бо вона знайшла його на вулиці. Він, разом з ОСОБА_31 , відвезли ОСОБА_23 у лікарню. З ОСОБА_23 у автомобіль сів ОСОБА_17 . ОСОБА_23 сам вийшов з автомобіля, вони разом з ним зайшли до лікаря пояснили, що ОСОБА_23 погано, лікар поміряв тиск, зробив ОСОБА_23 укол. Вони вийшли на вулицю щоб не мішати лікареві. Після чого відвезли ОСОБА_23 додому. Також ствердив, що по дорозі, у автомобілі ОСОБА_23 сказав, що йому погано, бо його вдарив ОСОБА_32 . Після того, як ОСОБА_23 залишили вдома, по дорозі зустріли ОСОБА_33 та ОСОБА_34 . ОСОБА_32 зупинив мотоцикл і запитав як ОСОБА_23 .
Свідок ОСОБА_35 , в судовому засіданні показав, що увечері 11 серпня 2018 року, разом з другом ОСОБА_36 , були в барі. Окрім них, у барі була компанія хлопців, в тому числі ОСОБА_37 , брати ОСОБА_22 , ОСОБА_20 , ОСОБА_38 . Хлопці сварилися між собою, до них підійшов ОСОБА_39 , власник бару, і попросив вийти за територію закладу. Хлопці вийшли з бару, ОСОБА_40 зачинив ворота. Через деякий час до них підійшла власниця бару ОСОБА_41 , яка попросила чи не могли б вони відвезти ОСОБА_42 у лікарню. Він з ОСОБА_43 відразу сіли в машину, також в машину сіли ОСОБА_17 та ОСОБА_26 . По дорозі ОСОБА_23 скаржився, що його дуже болить голова, і йому погано. Також сказав, що нічого не пам`ятає, але його вдарив ОСОБА_32 . У лікарні, разом з ОСОБА_23 зайшли до лікаря, а потім вийшли щоб не мішати. Павлові лікар поміряв тиск і зробив укол. Після чого вони відвезли ОСОБА_23 додому. Коли поверталися їх зустрів ОСОБА_27 .
Свідок ОСОБА_18 , в судовому засіданні показав суду, що 11 серпня 2018 року, увечері, він разом з ОСОБА_44 , на мотоциклі ОСОБА_33 приїхали у кафе, підсіли за столик до хлопців. Через деякий час він пішов з бару. Згодом ОСОБА_45 привіз його назад. На площадці він побачив братів ОСОБА_22 і ОСОБА_46 , які сварилися між собою, на що власник закладу попросив хлопців піти з бару за територію. Він з ОСОБА_28 сів на мотоцикл і від`їхав. Коли зупинилися побачили, як брати ОСОБА_22 билися з ОСОБА_20 . На той момент ОСОБА_26 вже лежав на дорозі. ОСОБА_32 почав розборонювати хлопців. Хтось з натовпу крикнув « ОСОБА_47 ». Вася підняв ОСОБА_23 . Після чого він пішов додому. Зранку йому подзвонив ОСОБА_32 і сказав, що потрібно піти додому до ОСОБА_23 щоб розказати як все відбувалося. Він, разом з ОСОБА_48 та ОСОБА_49 поїхали до ОСОБА_23 , де допомогли занести його у карету швидкої допомоги.
Свідок ОСОБА_50 , дала суду наступні показання. Увечері 11 серпня 2018 року, вона була на роботі у барі, що належить їй та чоловіку. У барі знаходилася компанія хлопців, між якими виникла суперечка через мотоцикл. Один із хлопців, ОСОБА_15 , переплутав свій мотоцикл з мотоциклом ОСОБА_46 . Вона підійшла до хлопців і попросила, щоб ті припинили сварку, йшли додому, інакше а зателефонує батькові ОСОБА_46 . Хлопці вийшли на подвір`я, а вона повернулася працювати. Через деякий час вийшла на вулицю і побачила як ОСОБА_20 б`ється з ОСОБА_51 . ОСОБА_52 вдарив ОСОБА_53 телефоном по голові від чого телефон розбився. На той момент ОСОБА_18 і ОСОБА_27 були дальше. Вона почала кричати на ОСОБА_21 і ОСОБА_22 чому вони б`ються сказала хлопцям щоб їх розійняли. Далі побачила, що на землі лежав ОСОБА_23 . Вона пішла на терасу закладу, де сиділи ОСОБА_54 і ОСОБА_55 , і попросила їх, щоб відвезли ОСОБА_23 в лікарню, так як знала, що у нього на передодні була травма голови. ОСОБА_23 їй сказав, що його дуже болить голова, але в лікарню везти його не потрібно, а лише дати йому напитися води.
Свідок ОСОБА_56 , в судовому засіданні ствердив, що разом із своїми друзями був у барі, до них підсів ОСОБА_27 . Згодом він пішов додому. По дорозі йому подзвонив ОСОБА_45 і сказав, що також йде додому, а по дорозі вони можуть зустрітися. Коли він підійшов до каплички, побачив ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , а також ОСОБА_59 і ОСОБА_33 . Вурста з ОСОБА_22 билися. ОСОБА_28 знаходився на відстані від них.
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні ствердив, що в той вечір знаходився у барі, разом з друзями, відпочивали вживали алкоголь. Він випив близько 300 грам горілки. Між ним та ОСОБА_48 виник конфлікт, так як він подумав, що ОСОБА_32 сів за кермо його мотоцикла. Після сварки він пішов з бару. Так як був п`яний, відійшовши незначну відстань впав на траву і заснув. Коли йшов з бару там залишалася компанія хлопців, в тому числі ОСОБА_26 . Прокинувся коли хлопці ОСОБА_25 та ОСОБА_60 розбудили його і відвезли додому. Наступного дня його братові ОСОБА_17 зателефонував хтось із хлопців і повідомив про необхідність збирати гроші на лікування ОСОБА_23 . Вони з братом здавали гроші.
Свідок ОСОБА_20 , ствердив, що точної датив вже не пам`ятає, але увечері, разом з друзями сиділи у барі, випивали. У барі також був ОСОБА_27 із своїми друзями. На вулиці стояли три мотоцикли майже одинакові. Хлопці були випивші і ОСОБА_15 сплутав мотоцикли, думав, що ОСОБА_28 сідає за кермо його мотоцикла. Між ними розпочалася бійка. Він дійшов до церкви там уже був ОСОБА_27 та ОСОБА_17 , а також на дорозі хтось лежав, спочатку він думав, що то ОСОБА_61 . Однак наступного дня дізнався що то був ОСОБА_26 .
Свідок ОСОБА_17 , в судовому засіданні ствердив, що 11 серпня 2018 року, разом із своїм братом ОСОБА_15 та їх друзями знаходилися у барі, де святкували народження дитини його друга. Між його братом ОСОБА_16 та ОСОБА_44 виник конфлікт. До них підійшла власниця бару і попросила, щоб вони вийшли з бару. Вийшовши з бару пішли на вулицю, де ОСОБА_20 , ОСОБА_27 і ОСОБА_16 билися між собою. Через деякий час всі розійшлися. Він, разом з власницею бару побачили ОСОБА_26 , який сидів на сходинках до магазину. Власниця бару пішла до хлопців, які сиділи на терасі, попросила, щоб відвезли ОСОБА_23 у лікарню. Химич і ОСОБА_54 , відразу погодилися. Він, разом з ОСОБА_23 сіли в машину і поїхали у лікарню. Спочатку ОСОБА_23 не хотів сказати хто його вдарив, а потім сказав, що його вдарив ОСОБА_32 . Так як серед хлопців, не було нікого, окрім ОСОБА_28 на ім`я ОСОБА_32 , тому вважає, що це зробив ОСОБА_27 . Також стверджує, що ніхто з хлопців, які билися між собою, тобто ОСОБА_20 , ОСОБА_15 не били ОСОБА_23 . Наступного дня, після події, хлопці зібралися в нього вдома. З ОСОБА_28 був його батько, який запропонував збирати гроші для ОСОБА_23 .
Свідок ОСОБА_62 , в судовому засіданні ствердив, що в той вечір був у свого друга ОСОБА_63 . Коли повертався додому, зупинився автомобіль в якому був ОСОБА_64 , який повідомив, що ОСОБА_23 вдарив ОСОБА_32 . Разом, з ОСОБА_65 , везли ОСОБА_23 з лікарні додому, ОСОБА_23 сказав, що його вдарив ОСОБА_27 . Коли приїхала швидка, він допомагав нести ОСОБА_23 з дому до швидкої. Разом з мамою ОСОБА_23 , братами та ОСОБА_44 поїхали в м. Рахів. По дорозі, у швидкій ОСОБА_32 запропонував ОСОБА_66 матері ОСОБА_23 , гроші в сумі 1000 (одну тисячу) гривень, і просив, щоб вона на приймальному відділенні лікарні не сказала, що він вдарив ОСОБА_23 .
Свідок ОСОБА_67 , в судовому засіданні, ствердив, що йому подзвонила мама і сказала, що ОСОБА_23 вдарив ОСОБА_27 , щоб він прийшов додому, бо ОСОБА_23 погано. Коли він зайшов у кімнату, де лежав ОСОБА_23 , побачив, що ОСОБА_23 було дуже погано. Прийшли хлопці щоб допомогти понести ОСОБА_23 до швидкої, хтось подзвонив за ОСОБА_48 . ОСОБА_32 також прийшов. У швидкій їхали: він, мама, брат ОСОБА_61 , і ОСОБА_27 .
Свідок ОСОБА_68 , в судовому засіданні ствердив, що йому зателефонувала мама і повідомила, що ОСОБА_23 погано. Він прийшов додому. ОСОБА_69 побіг за швидкою. Коли приїхала швидка, вони понесли ОСОБА_23 у швидку. По дорозі в м. Рахів, у швидкій, ОСОБА_27 просив маму, щоб вона не писала заяву і не повідомляла, що ОСОБА_32 вдарив ОСОБА_23 . ОСОБА_32 дав мамі 100 гривень. Наступного дня, ОСОБА_69 сказав йому, що ОСОБА_23 признався, що його вдарив ОСОБА_27 .
Незважаючи на невизнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його винуватість доводиться дослідженими у ході судового розгляду матеріалами кримінального провадження.
Окрім наведеного, за ініціативою сторін кримінального провадження в судовому засіданні досліджено наступні докази, а саме: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.08.2018, протокол огляду місця події від 14.08.2018, висновок експерта № 131 від 20 серпня 2018 року, а також документи, що характеризують особистість обвинуваченого ОСОБА_4 .
Так, з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.08.2018, вбачається, що громадянка ОСОБА_6 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, повідомила, що 12.08.2018 о 03:00 год., її син, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прийшов додому і сказав їй, що йому наніс удари ОСОБА_70 , в смт. Кобилецька Поляна, біля продуктового магазина, власник якого Ткач. (а.п.144-145).
Відповідно до протоколу огляду місця події від 14.08.2018, об`єктом огляду є ділянка місцевості прилеглої до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що в смт. Кобилецька Поляна, по вул. Павлюка, Рахівського району Закарпатської області. Вказаний магазин, являє собою двоповерхову споруду, де на першому поверсі продаються продукти харчування, а на другому будівельні матеріали. Магазин знаходиться на відстані п`яти метрів від проїжджої (асфальтної) частини дороги. Від магазину справа знаходиться провулок, який є під`їздом до бару « ІНФОРМАЦІЯ_5 » приватного підприємця ОСОБА_71 території, що оглядається, між магазином « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та баром « ІНФОРМАЦІЯ_5 », вкрита дрібним камінням, а безпосередньо при вході до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », поверхня землі розміром 3х5 метрів забетонована. На момент огляду яких-небудь порушень чи слідів, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення не виявлено. (а.п.146-148)
Висновком експерта №131 від 20 серпня 2018 року, стверджено, що на підставі ухвали слідчого судді Рахівського районного суду в Закарпатській області ОСОБА_72 проведено судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , колишнього мешканця АДРЕСА_2 . Із постанови відомо, що 13 серпня 2018 року, близько 23 години 30 хвилин, надійшло повідомлення від чергового лікаря Рахівської РЛ про те, що 12 серпня 2018 року, біля 06 години до них був доставлений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець смт. Кобилецька Поляна, Рахівського району Закарпатської області, з тілесними ушкодженнями попередній діагноз ЗЧМТ, забій головного мозку, судомний синдром, стан після трепанації черепа церебральна кома, які зі слів матері ОСОБА_6 , він отримав при падінні за місцем свого проживання без стороннього втручання. Однак, 13 серпня 2018 року біля 22.15 год., ОСОБА_6 , після погіршення стану здоров`я її сина повідомила, що 12.08.2018, біля 02 години 30 хвилин, в смт. Коб. Поляна, біля магазину «У Ткача», Рахівського району, Закарпатської області, тілесні ушкодження її синові під час сварки спричинив ОСОБА_4 . В подальшому, під час лікування в Тячівській РЛ Закарпатської області, ОСОБА_7 , в ніч на ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер.
На основі даних судово-медичного дослідження трупа, даних медичної документації та попередніх даних, відповідно до поставлених питань, експерт прийшов до наступних висновків.
Смерть громадянина ОСОБА_7 насильницька і наступила внаслідок різкого набряку та здавлення головного мозку, що розвинулася на фоні важкої закритої черепно-мозкової травми з переломом правої скроневої кістки, яка поширюється на кістки основи черепа, крововиливами над- та під твердою мозковою оболонкою в праві лобно-тім`яно-скроневій ділянці голови, вогнищами забою головного мозку. Крім того, на тілі трупа ОСОБА_7 при проведенні спіральної комп`ютерної томографії на кістках черепа виявлені переломи в області скроневого відростку правої акулової кістки та перелом зовнішньої стінки правої гайморової пазухи, а також на шкірних покровах задньої поверхні правої половини грудної клітки виявлені три колосовидні садна в стадії заживання.
Враховуючи характер ушкоджень, їх локалізацію, експерт вважає можливим наступний механізм їх виникнення: 1) закрита черепно-мозкова травма з переломом правої скроневої кістки, що переходить на кістки основи черепа, крововиливи над- та під твердою мозковою оболонкою в лобно-тім`яно-скроневій ділянці голови справа та крововиливи на внутрішній поверхні м`яких тканин голови справа, синець правої вушної раковини спричинені тупим твердим з переважаючою поверхнею дії предметом, не виключена можливість при ударі кулаком з прикладанням значної сили. Дані тілесні ушкодження є небезпечні для життя і згідно п.п. 2.1.1. Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як потягли за собою смерть потерпілого; 2) перелом правої акулової кістки, перелом зовнішньої кістки правої гайморової пазухи та гематоми правої половини обличчя могли виникнути одночасно і спричинені твердим тупим предметом, яким міг бути кулак людини. Згідно п.п. 2.2.2. Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так як подібного характеру тілесні ушкодження у живих осіб викликають розлад здоров`я більше 21-го дня; 3) три колосовидні садини на задньо-боковій поверхні правої половини грудної клітки (дві з яких розміщені паралельно) спричинені тупим твердим продовгуватої форми предметом, можливо палкою, металевим прутом і т.п. Згідно п.п. 2.3.5. Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, що не спричиняють короткочасний розлад здоров`я, чи незначну втрату працездатності.
Враховуючи характер ушкоджень, ступень вираження патоморфологічних змін у внутрішніх органах та ступінь явищ за живлення тілесних ушкоджень, експерт зазначив, що вказані тілесні ушкодження могли виникнути 11 серпня 2018 року.
Прижиттєво ОСОБА_7 переніс черепно-мозкову травму з трепанацією черепа в скронево-тім`яній ділянці голови зліва, яка не вплинула на настання смерті.
При судово-токсикологічному дослідженню крові, взятої з гематоми з порожнини черепа від трупа ОСОБА_7 етилового спирту не виявлено. Це свідчить про те, що в момент отримання травми потерпілий не був у стані алкогольного сп`яніння. (а.п.149-156).
Згідно копії паспорта серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Згідно характеристики, виданої виконуючою повноваження Кобилецько-Полянського селищного голови ОСОБА_73 , ОСОБА_4 не одружений, проживає разом з батьками власному житловому будинку. Постійного працевлаштування не має. По характеру енергійний, емоційний неврівноважений. В сім`ї та в громадських місцях проводиться задовільно. Участі у громадському житті селища не приймає. Скарг з боку громадян в селищну раду на нього не поступало.
Згідно вимоги ВОІ УМВС України ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.
Згідно довідок Рахівської районної лікарні ОСОБА_4 на психіатричному, фтизіатричному та наркологічному обліках не перебуває.
Вимогами ст. 85 КПК України регламентовано, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому КПК України. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Відповідно до вимог ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Згідно зі ст.368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
За змістом ст.373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» вказано на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного.
Оскільки, досліджені під час судового слідства докази достатньо вагомі, чіткі, узгоджені між собою, отже достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим у п. 150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п. 57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».
З огляду на викладене, суд визнає належними та допустимими доказами протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.08.2018, протокол огляду місця події від 14.08.2018, висновок експерта № 131 від 20 серпня 2018 року, а також документи, які характеризують особистість ОСОБА_4 , оскільки вони повністю узгоджуються як між собою, так і з показаннями обвинуваченого, потерпілої та свідків, а також відповідають встановленим у ході судового слідства обставин справи. При цьому судом не встановлено яких-небудь порушень вимог КПК України щодо порядку їх отримання.
Разом з тим, суд вважає, що невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини та зазначення про те, що він не наносив ударів потерпілому ОСОБА_7 є нічим іншим як обраним способом захисту, спрямованим на уникнення кримінальної відповідальності, оскільки, наведене повністю спростовується дослідженими у ході судового слідства доказами.
При цьому, на переконання суду, поведінка ОСОБА_4 після подій 11.08.2018, зокрема, що саме за його ініціативою збирали гроші на лікування ОСОБА_7 , він просив ОСОБА_6 , як маму ОСОБА_7 , не повідомляти у лікарні про те, що він побив її сина, а також те, що він пропонував їй гроші у лікарні (що підтверджується самою ОСОБА_74 та незаперечується обвинуваченим ОСОБА_4 ) також свідчить про те, що саме ОСОБА_4 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_7 .
Також суд враховує те, що частина показань потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_75 і ОСОБА_76 , зокрема про те, що потерпілий ОСОБА_7 повідомив, що його побив ОСОБА_4 за своєю суттю є показаннями з чужих слів.
Водночас, судом не було безпосередньо досліджено показання ОСОБА_7 .
У зв`язку з наведеним, за загальним правилом, використання судом показань потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_75 і ОСОБА_76 як доказу вважалося б несумісним з інтересами сторони захисту. Однак, це правило не є абсолютним. Його необхідно розглядати через призму інших чинників, притаманних певній конкретній справі. З цією метою суду необхідно зрівноважити конкуруючі інтереси сторони захисту та сторони обвинувачення задля здійснення справедливого судочинства.
По-перше, використання показань особи, яка не була допитана в суді, як доказу залежить від вагомості причин неприбуття її до суду. До таких підстав суд відносить смерть особи, що також передбачено і п.1) ч.3 ст.97 КПК України. В цьому випадку, неприбуття особи не пов`язане з певними вольовими діями чи переконаннями ОСОБА_7 , а з об`єктивними, реальними та невідворотними обставинами. При цьому, в даному випадку, суд приймає до уваги, що смерть ОСОБА_7 настала внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_4 .
По-друге, використання такого доказу має значення для встановлення обставин кримінального провадження. Показання потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_75 і ОСОБА_76 необхідні задля доведення чи спростування факту заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .
По-третє, неможливість безпосереднього допиту особи в суді не повинна впливати на об`єктивність та повноту судового розгляду, з огляду на значення цього доказу для встановлення обставин провадження.
Використання таких показань ОСОБА_77 , ОСОБА_75 та ОСОБА_76 , як доказів, судом піддано детальній перевірці. Вони підтверджуються та взаємоузгоджуються з іншими дослідженими доказами.
Судом надано стороні захисту достатні зрівноважуючі фактори, що дозволяють здійснити справедливу і правильну оцінку достовірності таких показань та, як наслідок, застосувати їх при оцінці певних фактичних даних.
Потерпіла ОСОБА_6 та свідки ОСОБА_78 і ОСОБА_79 у судовому засіданні надали покази, що зі слів ОСОБА_7 його вдарив ОСОБА_4 .
Такі твердження вважаються показаннями з чужих слів (частина перша статті 97 КПК України). Вони висловлені в усній формі та ґрунтуються на поясненні ОСОБА_7 .
Суд вважає такий доказ допустимим з огляду на наступне.
Згідно з частиною другою статті 97 КПК України суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів.
При цьому, суд зобов`язаний враховувати:
1) значення пояснень і показань, у випадку їх правдивості, для з`ясування певної обставини і їх важливість для розуміння інших відомостей;
2) інші докази щодо питань, передбачених пунктом 1 цієї частини, які подавалися або можуть бути подані;
3) обставини надання первинних пояснень, які викликають довіру щодо їх достовірності;
4) переконливість відомостей щодо факту надання первинних пояснень;
5) складність спростування пояснень, показань з чужих слів для сторони, проти якої вони спрямовані;
6) співвідношення показань з чужих слів з інтересами особи, яка надала ці показання;
7) можливість допиту особи, яка надала первинні пояснення, або причини неможливості такого допиту.
Судом досліджено показання ОСОБА_6 , ОСОБА_75 та ОСОБА_76 безпосередньо в судовому засіданні. Їх судом отримано усно. Сторона обвинувачення забезпечила присутність зазначених осіб під час судового розгляду, а стороною захисту реалізовано своє право на перехресний допит перед судом з метою спростування їх показань.
Судом враховується значення показань для отримання відомостей щодо обставин заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.
При цьому, інші досліджені судом докази підтверджують надані ОСОБА_6 , ОСОБА_80 та ОСОБА_81 показання з чужих слів щодо нанесення удару ОСОБА_7 саме ОСОБА_4 . Судом враховано обставини надання первинних пояснень ОСОБА_7 , які не викликають сумніву у суду щодо їх достовірності. Захистом не наведено обґрунтованих відомостей, що могли б свідчити про їх неправдивість. Окрім цього, стороні захисту надано можливість спростування цих показів іншими доказами.
Суд також враховує і те, що ні у органу досудового розслідування, ні тим більше у суду, не було можливості безпосередньо допитати ОСОБА_7 , оскільки він, через декілька днів, не приходячи до свідомості, помер у лікарні.
Таким чином, провівши співвідношення показань з чужих слів з інтересами ОСОБА_4 , а також неможливість допиту ОСОБА_7 , як особи, що надала первинні пояснення, суд робить висновок, що показання ОСОБА_6 , ОСОБА_75 та ОСОБА_76 з чужих слів є допустимим доказом.
Відповідно до вимог ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Як вбачається з положень п.19 ч.1 ст.7, ч.3 ст.26 КПК України, до загальних засад кримінального провадження відноситься також його диспозитивність, відповідно до якої суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами.
В ході судового розгляду даного кримінального провадження судом були задоволені клопотання сторін, спрямовані на надання ними суду доказів щодо підтвердження їх правових позицій.
У судових дебатах захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 зазначив, що матеріали кримінального провадження не містять жодного належного та допустимого доказу, який доводить винуватість ОСОБА_4 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. Разом з тим, суд критично оцінює таку позицію захисту, оскільки дослідженими в ході судового слідства показами потерпілої, свідків, матеріалами кримінального провадження повністю спростовується позиція сторони захисту щодо непричетності обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Водночас, судом в межах повноважень, визначених ч.3 ст.26 КПК України, були створені всі необхідні умови та вжиті всі можливі заходи для реалізації як стороною захисту, так і стороною обвинувачення їх процесуальних прав, в тому числі права обстоювати свою правову позицію та надавати докази на її обґрунтування, а також для повного та об`єктивного з`ясування обставин на підстав наданих сторонами доказів.
Так, обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого ОСОБА_4 , а його дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд зазначає наступне.
Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обставин, які б обтяжували чи пом`якшували покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.
При призначенні виду, міри покарання ОСОБА_4 , виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд, з урахуванням положень ст.ст.50, 65-67 КК України, враховує тяжкість вчиненого злочину, віднесеного законом до категорії тяжких злочинів, неперебування ОСОБА_4 на спеціальних обліках у Рахівській районній лікарні, те, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем свого проживання, суд вважає, що його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства.
Водночас, на переконання суду, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 його позитивна характеристика, є підставою для призначення обвинуваченому покарання, наближеного до мінімально можливого за санкцією ч.2 ст.121 КК України.
З огляду на викладене, суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, що прямо передбачене санкцією ч.2 ст.121 КК України буде відповідати тяжкості вчиненого правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.
Разом з тим, оскільки на підставі ухвали слідчого судді Рахівського районного суду від 07.09.2018 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, у строк покарання йому необхідно зарахувати період перебування під вартою у період з 07.09.2018 по 12.04.2019.
Потерпілій ОСОБА_6 кримінальним правопорушенням майнового збитку не завдано. Цивільний позов не заявлено. Право потерпілій на пред`явлення позову роз`яснено.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.368, 370, 371, 374-376 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
Зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання період перебування його під вартою з 07 вересня 2018 року по 12 квітня 2019 року.
Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді застави, до вступу вироку в законну силу - залишити без змін.
Після вступу вироку в законну силу заставу в розмірі 140960 (сто сорок тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень - повернути заставодавцю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Рахівський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку в канцелярії суду.

Головуюча: ОСОБА_1