Справа № 308/3312/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/814/20 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20. 05. 2020.
Цим вироком затверджено угоду про визнання винуватості від 14. 02. 2020, укладену між прокурором Ужгородського місцевої прокуратури ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000060 від 14. 01. 2020, та: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Невицьке Ужгородського району, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, одруженого, не судимого, визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 185, ст. 360 КК України та призначено йому узгоджене угодою про визнання винуватості покарання: за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 01 (один) рік 02 (два) місяці; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки; за ст. 360 КК України у виді обмеження волі на строк 02 (два) роки.
На підставі п. п. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 02 (два) роки переведено у покарання у виді позбавлення волі на строк 01 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого порання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 призначено до відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 02 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цим же вироком скасовано арешт накладений на майно за ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11. 02. 2020, а саме: легковий автомобіль марки «VOLKSWAGEN» моделі «PASSAT», сірого кольору, з державними номерними знаками Польської Республіки НОМЕР_1 , технічний документ
-2-

до вказаного транспортного засобу (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу) за серійним номером № НОМЕР_2 , складну металеву драбину, металеві кусачки з ручками синього кольору, металеві кусачки з ручками червоного кольору, кабельно - провідникову продукцію, шляхом заборони розпорядження та користування.
Речові докази: автомобіль марки «VOLKSWAGEN» моделі «PASSAT», сірого кольору, з державними номерними знаками Польської Республіки FSU НОМЕР_3 , який був визнаний речовим доказом за постановою від 02. 02. 2020 та зберігається на спеціальному майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Ужгородського РВП, за адресою: с. Оноківці, вул. Головна, 55, Ужгородського району, ухвалено конфіскувати; технічний документ до вказаного транспортного засобу (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу) за серійним номером № НОМЕР_2 , який був визнаний речовим доказом за постановою від 02. 02. 2020 та зберігається при матеріалах кримінального провадження, - залишено в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання; складну металеву драбину, металеві кусачки з ручками синього кольору, металеві кусачки з ручками червоного кольору, які були визнані речовими доказами за постановою від 02. 02. 2020 та зберігаються у камері зберігання речових доказів Ужгородського РВП, за адресою: с. Оноківці, вул. Головна, 55, Ужгородського району, ухвалено конфіскувати; 9 відрізків кабелю зв`язку ТПП 100x2x0,5 загальною довжиною 180 м., які були визнані речовими доказами за постановою від 02. 02. 2020 та зберігаються у камері зберігання речових доказів Ужгородського РВП, за адресою: с. Оноківці, вул. Головна, 55, Ужгородського району, - повернуто власнику Публічному акціонерному товариству «Укртелеком».
На вказаний вирок захисник адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне на його думку вирішення судом долі речових доказів, просять змінити вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20. 05. 2020 щодо ОСОБА_6 в частині вирішення питання про долю речових доказів, а саме: автомобіль марки «VOLKSWAGEN» моделі «PASSAT», сірого кольору, з державними номерними знаками Польської Республіки НОМЕР_1 та технічний документ до вказаного транспортного засобу (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу) за серійним номером № НОМЕР_2 .
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, яка не підтримала апеляційну скаргу, просила апеляційне провадження закрити, оскільки вирок на підставі угоди про визнання виноватості в цій частині оскарженню не підлягає, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Згідно з вимогами ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Угода про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру.
Відповідно до ст. 472 КПК України визначені основні вимоги до змісту угоди про визнання винуватості.

-3-

Згідно до ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Як вбачається з вироку, ОСОБА_6 беззастережно визнав обвинувачення у підготовчому судовому засіданні та судом було з`ясовано, що сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, розуміють наслідки укладення та затвердження такої угоди, визначені ст. 472 КПК України.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам КК України і КПК України.
Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 393 КПК України апеляційну скаргу мають право подати: 1) обвинувачений, стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок, його законний представник чи захисник - в частині, що стосується інтересів обвинуваченого; 2) обвинувачений, стосовно якого ухвалено виправдувальний вирок, його законний представник чи захисник - в частині мотивів і підстав виправдання; 3) підозрюваний, обвинувачений, його законний представник чи захисник; 4) законний представник, захисник неповнолітнього чи сам неповнолітній, щодо якого вирішувалося питання про застосування примусового заходу виховного характеру, - в частині, що стосується інтересів неповнолітнього; 5) законний представник та захисник особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру; 6) прокурор; 7) потерпілий або його законний представник чи представник - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції; 8) цивільний позивач, його представник або законний представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову; 9) цивільний відповідач або його представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову; 9-1) представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, - у частині, що стосується інтересів юридичної особи; 9-2) фізична або юридична особа - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про долю речових доказів, документів, які були надані суду; третя особа - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про спеціальну конфіскацію; 9-3) викривач - у частині, що стосується його інтересів під час вирішення питання виплати йому винагороди як викривачу; 10) інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 475 КПК України вирок на підставі угоди може бути оскаржено у порядку, передбаченому цим Кодексом, на підставах, передбачених ст. 394 цього Кодексу.
Згідно до ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно на підставах: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, установлених частинами 4, 6, 7 ст.474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладання угоди; 2) прокурором виключно на підставах: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч.4 ст.469 цього Кодексу угоди не може бути укладено.

-4-

Так, відповідно до ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Зазначений перелік меж і підстав, з яких вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено є вичерпним.
Однак, як вбачається з апеляційної скарги, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 висловлює свою незгоду з вироком суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 з тих підстав, з яких він не може бути оскаржений, згідно з положеннями статті 394 КПК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 14. 03. 2020 між прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_6 , у присутності його захисника укладено угоду про визнання винуватості, згідно якої ОСОБА_6 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 185, ст. 360 КК України.
Зі змісту вироку вбачається, що під час затвердження судом першої інстанції угоди між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_6 про визнання винуватості, судом були роз`ясненні обвинуваченому наслідки укладення даної угоди, встановлено, що ОСОБА_6 повністю розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України і що укладена сторонами угода є добровільною, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України.
Вказані обставини підтверджуються угодою про визнання винуватості від 14. 03. 2020, журналом судових засідань та вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20. 05. 2020.
Оскільки захисником обвинуваченого оскаржується вирок на підставі угоди про визнання винуватості, з підстав неправильного на їх думку вирішення судом першої інстанції долі речових доказів, правові підстави для оскарження ним вироку суду визначені в ч. 4 ст. 394 КПК України, відсутні.
Така позиція апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 02. 10. 2018 у справі № 523/13129/17, відповідно до якого імперативна вказівка у цій процесуальній нормі щодо виключного визначення підстав для оскарження відповідного судового рішення узгоджується і з положеннями ч. 2 ст. 473 КПК України. Так, наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їхнього права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав,

-5-

передбачених абзацами 1 та 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України. Таким чином законодавець створює процесуальні запобіжники від можливої недобросовісності та зловживання процесуальними правами учасників судового розгляду, які з метою скасування вироку суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості можуть в апеляційній скарзі відмовитися від визнання обставин, які визнавалися ними під час судового провадження на підставі угоди.
Колегія суддів не може погодитися з позицією захисника, який вважає, що конфіскація автомобіля як речового доказу є покаранням.
Поняття покарання, вичерпний перелік його видів, засади призначення покарання, звільнення від покарання та його відбування визначені розділами Х-ХІІ КК України і розширеному тлумаченню не підлягають.
Спеціальна конфіскація є іншим заходом кримінально-правового характеру і застосовується у випадках, передбачених ст. ст. 96-1, 96-2 КК України.
Умови застосування спеціальної конфіскації, згідно із ст. 472 КПК, повинні зазначатися у тексті угоди про визнання винуватості.
Проте, у даному кримінальному провадженні, як слідує зі змісту вироку, на автомобіль був накладений арешт ухвалою слідчого судді як на речовий доказ в порядку ст. ст. 170-173 КПК.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Питання про долю речових доказів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження (ч. 9 ст. 100 КПК), а рішення щодо речових доказів є обов`язковою складовою резолютивної частини вироку (п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК).
При цьому, питання щодо речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили не є предметом консенсуального узгодження сторін угоди про визнання винуватості.
Крім того, колегія суддів зазначає, що чинний кримінальний процесуальний закон надає широкі права підозрюваному, на майно якого накладається арешт, які сторона захисту мала можливості реалізувати, а саме: бути присутнім та висловлювати власну позицію під час розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 172 КПК (ч. 1 ст. 172 КПК), заявляти клопотання про допит будь-якого свідка чи дослідження будь-яких матеріалів, що мають значення для вирішення питання про арешт майна (ч. 4 ст. 172 КПК), негайно після постановлення отримати копію ухвали про застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження у разі присутності під час оголошення ухвали, а у випадку відсутності копія ухвали надсилається підозрюваному не пізніше наступного робочого дня після її постановлення (ч. 7 ст. 172 КПК), оскаржити рішення щодо арешту майна (ч. 7 ст. 172, п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК) або заявити клопотання про скасування арешту майна, яке під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом (ч. 1 ст. 174 КПК).
Системний аналіз статті 393 КПК України свідчить про те, що учасники кримінального провадження мають право оскаржувати вирок лише в частині, що стосуються їх інтересів.

-6-

Відповідно до ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити вирок або ухвалу без змін; 2) змінити вирок або ухвалу; 3) скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок; 4) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу; 5) скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження; 6) скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду на підставі угоди суд апеляційної інстанції, крім рішень, передбачених пунктами 1-5 частини першої цієї статті, має право скасувати вирок і направити кримінальне провадження: 1) до суду першої інстанції для проведення судового провадження у загальному порядку, якщо угода була укладена під час судового провадження; 2) до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку, якщо угода була укладена під час досудового розслідування.
Оскільки колегією суддів не встановлено при постановлені вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20. 05. 2020 на підставі угоди про визнання винуватості порушення прав ОСОБА_6 , тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що захисник не має права на апеляційне оскарження та провадження за його апеляційною скаргою було відкрито помилково. Такий висновок узгоджується з судовою практикою (постанови Верховного Суду у справі № 639/4065/17 від 18. 04. 2019, у справі № 663/1109/14-к від 23. 01. 2020, у справі № 639/2837/19 від 18. 05. 2020).
Якщо після призначення судового засідання буде встановлено, що апеляційний розгляд здійснюється за апеляційною скаргою на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, суд апеляційної інстанції має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження. Така позиція узгоджується з позицією, висловленою в ухвалі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19. 02. 2019 (справа № 569/17036/18).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20. 05. 2020 щодо ОСОБА_6 підлягає закриттю.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20. 05. 2020 про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. ч. 1, 2 ст. 185, ст. 360 КК України,- закрити.
Ухвалу апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційним судом.

Судді: