ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД

УХВАЛА
06 квітня 2021 року місто Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участі:
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
під час судового розгляду у відкритому судовому засіданні та в режимі відеоконференції з обвинуваченим ОСОБА_5 об`єднаного кримінального провадження № 0000269 від 17.03.2018, № 0001225 від 07.11.2018 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Під час судового засідання судом поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки у останнього закінчується строк дії запобіжного заходу.

Прокурор просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на те, що ризики не зникли та продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти клопотання прокурора, просив змінити йому запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 заперечував проти клопотання прокурора, вважає, що ризики прокурором не доведені, просив змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою. Зауважив, що ОСОБА_4 вже тривалий час перебуває в умовах позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_5 у вирішенні клопотання прокурора поклався на розсуд суду.

Заслухавши думку прокурора, обвинувачених, захисника, суд зазначає наступне.
Відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не буде завершене до його спливу.
Вирішуючи питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу, суд враховує, що тримання під вартою є найсуворішим і винятковим запобіжним заходом. При цьому, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене у випадках, на підставі та в порядку, передбаченому законом.

Підтримуючи клопотання захисту про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурор вказує на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: що обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на свідків, потрепілих.
Але такі посилання на наявність всіх цих ризиків є непереконливими, оскільки відповідні докази, які підтверджують наявність у ОСОБА_4 таких намірів, прокурором не надано.
Доводячи недостатність застосування в даному випадку більш м`яких заходів для запобігання ризику, прокурор також вказував на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 проте вказане твердження не може бути прийнято до уваги, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийнятої 04 листопада 1950 року та ратифікованої Україною 17 липня1997 року, а також практики Європейського суду з прав людини.
Так рішенням Європейського суду з прав людини від 01 червня 2006 року у справі «Мамедова проти Росії», визначено, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою обвинуваченого у правопорушенні особи, така особа завжди має бути звільнена після затримання і перебувати на волі до початку судового розгляду її справи (рішення Суду у справі «Вемгофф проти Німеччнини).
Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
При вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу прокурор не довів, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі "Шишков проти Болгарії", пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі "Тасе проти Румунії").
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України" вказав на порушення пункту 3 статті 5 Конвенції національними судами України, які часто обґрунтовують продовження строку тримання під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення, та зазначив, що суди зобов`язані обґрунтовувати свої рішення про продовження строку тримання під вартою іншими підставами, які мають бути чітко вказані (пункт 99). Ненаведення судовими органами у своїх рішеннях будь-яких підстав, які дозволяють тримання особи під вартою протягом тривалого проміжку часу, є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим у пункті 1 статті 5 Конвенції (пункт 36 рішення Європейського суду з прав людини від 15 грудня 2016 року у справі "Ігнатов проти України").
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про:1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Оцінюючи в сукупності доцільність подальшого продовження тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 та можливість застосування щодо обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, суд враховує, що судовий розгляд по кримінальному провадженню не закінчено, ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, а тому тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим на думку суду свідчить, що ризик можливого переховування від суду, який став підставою обрання щодо обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовжує існувати, однак не є настільки суттєвим, що сам по собі потребує застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. А крім того, прокурором в ході обґрунтування клопотання не доведено обставин, щодо недостатності застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам зазначеним у клопотанні.
Таким чином, на думку суду, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків та попередить можливе переховування від правосуддя.
Суд вважає, що з врахуванням віку обвинуваченого, стану здоров`я та те, що ОСОБА_4 забезпечений постійним місцем проживання (за адресою: АДРЕСА_1 ), конкретних обставин справи у їх сукупності, дає підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, а саме у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю та покладенням на нього обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 176, 177, 183, 194, 321 КПК України,

постановив:

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 строком на 2 місяці, тобто до 06 червня 2021 року із застосуванням електронного засобу контролю.

Обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити з-під варти в залі суду негайно.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки: 1) прибувати до суду за викликом; 2) не відлучатися з місця проживання без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання; 4) заборонити спілкуватися із свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні; 5) цілодобово носити електронний засіб контролю.
Порушення умов покладених на обвинуваченого обов`язків має наслідком застосування грошового стягнення та до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід.
Копію ухвали направити для виконання та здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого до Фастівського районного управління поліції ГУ НП в Київській області.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1