Справа № 182/1465/21
Провадження № 1-кп/0182/734/2021
У Х В А Л А
23.03.2021 м. Нікополь
Колегія суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.09.2020 за № 0000691 по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце
народження м. Нікополь, Дніпропетровської області, який зареєстрований у
АДРЕСА_1 , фактично проживає у
АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце
народження м. Нікополь, Дніпропетровської області, який зареєстрований та фактично
проживає у АДРЕСА_1
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1, 7, 12 ч.2 ст. 115 КК України
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
представників потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

в с т а н о в и л а:

Прокурор Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_14 10.03.2021 надіслав до Нікопольського міськрайонного суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні від 14.09.2020 за № 0000691 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1, 7, 12 ч.2 ст. 115 КК України.
Щодо обвинувачених було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком дії до 15.03.2021.
Оскільки строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу обвинуваченим закінчився, прокурор заявив клопотання про застосування щодо обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Клопотання прокурор мотивував тим, що обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які вчинили особливо тяжкий злочин, можуть переховуватись від суду, бо санкція статті, за якою вони обвинувачуються, передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років або довічне позбавлення волі, вони повною мірою усвідомлюють невідворотність покарання, і це може стимулювати їх до переховування; вчиняти тиск на потерпілих свідків, оскільки, враховуючи насильницький характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого вони підозрюються, вони можуть вмовляннями, погрозами чи іншим способом незаконно впливати на свідків, потерпілих щодо зміни в подальшому ними свідчень, що призведе до уникнення від кримінальної відповідальності. Забезпечити належну поведінку обвинувачених та запобігти ризикам, передбаченим п. 1), 3) ч.1 ст. 177 КПК України, неможливо шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вчинили злочин із застосуванням автоматичної вогнепальної зброї і невиправним наслідком цього злочину є смерть іншої людини. Тому, з метою забезпечення належної поведінки обвинувачених під час судового розгляду, прокурор просив суд застосувати щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт на час судового розгляду справи, але не більше 2-х місяців.
Представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_12 підтримала клопотання прокурора частково та надала письмове клопотання про застосування щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання представник обґрунтовує тим, що, згідно практики ЄСПЛ суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Вважає, що зібрані під час досудового розслідування кримінального провадження докази достатньою мірою підтверджують обґрунтованість підозри обвинувачених, тим більше поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень виконано. Крім того, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вчинили особливо тяжкий злочин та піддані кримінальному переслідуванню, існує ризик переховування від суду, а застосований до обвинувачених запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не зможе запобігти спробам переховування та може спонукати їх до втечі за межі України; обвинувачені можуть впливати на потерпілого, свідків з метою зміни або відмови від показань, що підтверджується тим, що обвинуваченим відомі місця проживання учасників кримінального провадження. На переконання представника потерпілого, обрання стосовно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам: так, особисте зобов`язання не зможе перешкодити можливості переховування обвинувачених, а домашній арешт щодо них недоцільно застосувати, так як вказаний запобіжний захід не зможе запобігти наявним ризикам.
Представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 , потерпілий ОСОБА_10 , представник потерпілого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_13 підтримали клопотання адвоката ОСОБА_12 та також просили застосувати щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора, посилаючись на те, що ризики, зазначені прокурором, не існують, бо він завжди виконував покладені на нього обов`язки, своєчасно з`являвся за викликом суду, що зобов`язується роботи й надалі.
Захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 також заперечувала проти клопотання прокурора та надав письмові заперечення, згідно яких, посилаючись на практику ЄСПЛ, вказує на те, докази наявності вини його підзахисного відсутні і прокурор не надав жодних доказів існування будь-яких ризиків, на які він посилається. Так, ризик ухилення або переховування ОСОБА_5 від суду жодним чином не обґрунтований, оскільки з моменту звільнення з-під варти ОСОБА_5 постійно з`являвся до слідчого, прокурора та суду, не залишав свого місця проживання та не порушував умов домашнього арешту. Крім того, його підзахисний має стійкі соціальні зв`язки родину, малолітню дитину, за місцем проживання позитивно характеризується і після закінчення строку дії запобіжного заходу був працевлаштований, щоб мати змогу забезпечувати сім`ю. Просив в задоволенні клопотання прокурора відмовити. Проти задоволення клопотання представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 заперечувала, посилаючись на те, що клопотання не відповідає вимогам ст. 184 КПК України, оскільки клопотання повинно бути заявлене стосовно кожного обвинуваченого окремо. Крім того, обвинувачені вже утримувалися під вартою і цей запобіжний захід був змінений на домашній арешт, умови якого її підзахисний не порушував, про що є відповідна довідка.
Обвинувачений ОСОБА_6 також заперечував проти клопотання прокурора. При цьому просив застосувати йому домашній арешт, але у нічний час, так як він має намір працевлаштуватися, оскільки йому необхідно утримувати родину цивільну дружину та малолітню дочку. Зобов`язується не порушувати умов домашнього арешту та виконувати обов`язки, покладені на нього судом.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 також надавши письмові заперечення, в яких, посилаючись на практику ЄСПЛ щодо критерію доведеності обґрунтованості ризиків та мети застосування запобіжних заходів, проти клопотання прокурора заперечував. Вказує на те, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , його підзахисний не вчиняв, жодні докази наявності його вини в матеріалах кримінального провадження відсутні. Крім того, прокурор у своєму клопотанні посилається на наявність ризику переховування обвинуваченого, але доказів існування такого ризику суду не надано. З моменту звільнення з-під варти ОСОБА_6 постійно з`являвся до слідчого, прокурора та суду, не чинив перепон під час досудового розслідування, не залишав свого місця проживання та не порушував умов домашнього арешту. Також просить врахувати, що ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки родину, малолітню дитину, за місцем проживання позитивно характеризується і після закінчення строку дії запобіжного заходу був прийнятий на роботу, щоб мати змогу утримувати сім`ю. Просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Також вважає необґрунтованим клопотання представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 .
Вислухавши думку сторін судового провадження, колегія суддів враховує наступне.
Згідно ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Термін «продовження» запобіжного заходу використовується лише для продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Відповідно до ст. 181 КПК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Вирішуючи питання про застосування щодо обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, колегія суддів враховує правову позицію, викладену у рішенні ЄСПЛ від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», відповідно до якої для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно із рішенням ЄСПЛ від 30 серпня 1998 року у справі «Фокс, Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Так, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого, за яке законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років або довічне позбавлення волі.
Колегія суддів вважає, що на даному етапі розгляду кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньо підстав для застосування щодо обвинувачених запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.
В ході досудового розслідування щодо обвинувачених було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт строком дії до 15.03.2021 із забороною їм цілодобово залишати житло без дозволу суду. Судом встановлено, що обвинувачені як в період дії цього запобіжного заходу, так і після закінчення, його умови не порушували.
При цьому колегія суддів враховує, що ризик утечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні узи, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (Becciev v.Moldova п. 58).
Тому суд в даному випадку й враховує обставини кримінального правопорушення, те, що існує ризик переховування від суду; особи обвинувачених - наявність у обох постійного місця проживання, родини цивільних дружин та малолітніх дітей. На даний час ризик переховування не змінився і жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цьому ризику.
Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, то прокурором не надано доказів, що протягом проведення досудового розслідування з боку обвинувачених мали місце такі спроби впливу, тобто цей ризик не доведений.
При цьому колегія суддів враховує положення ст. 178 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, тяжкість покарання за злочин, в якому вони обвинувачуються; вчинення злочину із застосуванням вогнепальної зброї, наслідком якого є смерть людини, що викликало резонанс у мешканців м. Нікополя, тому суд на даній стадії судового розгляду не вбачає підстав для застосування до обвинувачених домашнього арешту лише у нічний час.
Тому колегія суддів вважає, що клопотання прокурора про застосування обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає задоволенню.

Що стосується клопотання представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 про застосування щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до ч.4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
Ч.1 ст. 331 КПК України передбачає, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Але, відповідно до п. 19) ч. 1 ст. 3 КПК України потерпілий, його представник та законний представник набуває статусу сторони обвинувачення у випадках, встановлених цим Кодексом (наприклад, ч. 4, 5 ст. 340 КПК України).У даному випадку статус сторони обвинуваченням потерпілий та його представник не набули, тому представник потерпілого, як сторона судового провадження, не має права на звернення до суду з клопотанням про застосування щодо обвинувачених запобіжного заходу, в т.ч. і у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, клопотання представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_12 , підтримане адвокатом ОСОБА_11 , потерпілим ОСОБА_10 , представником потерпілого ОСОБА_15 адвокатом ОСОБА_13 про застосування щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 181, 314-315 КПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а:

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задовольнити. В задоволенні клопотання представника потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_12 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.
Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду.
Застосувати щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду.
Покласти на обвинувачених наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатися із м. Нікополя, Дніпропетровської області, в якому вони проживають, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- утримуватись від спілкування з потерпілим та свідками, зазначеними у обвинувальному акті.
Копію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту надіслати для виконання до Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській обл.
Строк дії ухвали - не більше ніж два місяці, тобто до 23.05.2021. Після закінчення строку ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Контроль за виконанням запобіжного заходу здійснює прокурор.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3