ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 463/712/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/157/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - скарга на ухвалу слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2021 р. Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

скаржника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження (справа №463/712/21) за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 27 січня 2021 р.,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 27 січня 2021 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 від 22 січня 2021 року на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 21 січня 2021 року про вчинення кримінального правопорушення суддею Яворівського районного суду Львівської обл. ОСОБА_7 та суддями Львівського апеляційного суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , передбаченого ч. 2 ст. 397 КК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 27 січня 2021 року та винести нову ухвалу про задоволення в повному обсязі скарги адвоката ОСОБА_6 .

Вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх доводів вказує на незаконність процесуальних рішень, прийнятих в межах кримінального провадження, у якому він є потерпілим, суддею Яворівського районного суду Львівської області ОСОБА_7 та суддями Львівського апеляційного суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , відносно яких ним ставилось питання щодо внесення відомостей в ЄРДР за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 397 КК України.

Виходячи зі змісту апеляційної скарги, поданої ОСОБА_6 , апелянт стверджує, що слідчим суддею без належної перевірки було безпідставно відмовлено у задоволенні його скарги на бездіяльність органу досудового розслідування.

Представники Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові та Львівської обласної прокуратури в судове засідання з розгляду даної скарги не з`явились з невідомих для суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином. Неявка слідчого та прокурора відповідно до положень ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши доповідь судді, апелянта ОСОБА_6 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, оскаржувана ухвала слідчого судді цим вимогам закону відповідає.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 в порядку ст. 303 КПК України звернувся із скаргою до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова, посилаючись на те, що ним було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення від 21 січня 2021 року до Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, однак у визначені законом строки відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно його заяви не внесено.

У поданій скарзі ОСОБА_6 просив зобов`язати уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, внести відповідні відомості до реєстру на підставі поданої ним заяви про вчинене відносно нього кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 397 КК України.

Відмовляючи у задоволенні скарги, місцевий суд виходив з того, що у поданій скаржником заяві про вчинення кримінального правопорушення не зазначено об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення, а викладені скаржником в заяві доводи зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями суддів, а відтак такі внесенню в ЄРДР не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді.

Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено можливість оскарження у досудовому провадженні бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 6 квітня 2016 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншими засобами зв`язку.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При цьому колегія суддів враховує Висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 1 липня 2013 року щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства, відповідно до якого для забезпечення незалежності суддів при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Також колегія суддів враховує норми статті 126 Конституції України, якою передбачено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» визначено умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів. Зокрема, статтею 6 Закону встановлено заборону втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповагу до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації в будь-якій формі з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України (254к/96-ВР) судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Рада суддів України у своїх зверненнях неодноразово зазначала, що незгода учасника судового процесу у справі з прийнятим судовим рішенням не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомлення про вчинене суддею кримінальне правопорушення. Рада суддів України переконана, що ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд. Така ситуація є загрозливою для засад демократичного устрою, забезпечення прав та свобод людини і громадянина через можливе зниження їх рівня захисту судом.

Отже, звернення в даному випадку до правоохоронних органів із заявою про внесення до ЄРДР відомостей про вчинення суддею злочину особою, яка незгідна із прийнятим процесуальним судовим рішенням, є порушенням конституційних гарантій незалежності суду, є недопустимим і ніхто, крім суду, у встановленому законом порядку не вправі надавати оцінку судовому рішенню.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Зі змісту заяви ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що він висловлює свою незгоду з судовим рішенням, постановленим суддями першої та апеляційної інстанцій, і така незгода ґрунтується на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про вчинення кримінального правопорушення обставин. Будь-яких даних про те, що судове рішення переглянуто компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій воно ухвалено, заява не містить.

Враховуючи наведене, оскільки заява ОСОБА_6 від 21 січня 2021 року про вчинення кримінального правопорушення не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність у діях судді Яворівського районного суду Львівської області ОСОБА_7 та суддів Львівського апеляційного суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 397 КПК України, а фактично зводиться до його незгоди із прийнятим суддями рішенням при розгляді справи, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про відсутність доказів бездіяльності уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 висновків слідчого судді не спростовують.

Слідчим суддею місцевого суду не допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 27 січня 2021 року є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 27 січня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 від 22 січня 2021 року на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 21 січня 2021 року про вчинення кримінального правопорушення суддею Яворівського районного суду Львівської обл. ОСОБА_7 та суддями Львівського апеляційного суду ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , передбаченого ч. 2 ст. 397 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді