Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2051/20
Провадження №: 1-кп/332/46/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2021 р. м.Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю: прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження заобвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжі, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 01.06.2010 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.186, ч.1 ст.185, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;
- 09.12.2010 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України поглинути призначене покарання за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2010 року, до відбуття 4 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.185 КК України на строк 2 роки позбавлення волі на підставі ст.71 КК України частково приєднати за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2010 року, до відбуття 4 роки 2 місяці позбавлення волі;
- 11.10.2011 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий строк за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2010 року, до відбуття 4 роки 3 місяці позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 11.11.2013 року з Біленьківської ВК №99 Запорізької області відповідно до ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 01.11.2013 року згідно ст. 81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 12 місяців 15 днів;
- 18.08.2014 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий строк за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2011 року, до відбуття 3 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений з Софіївської ВК Запорізької області (№55) 10.05.2018 року відповідно ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.05.20018 року умовно-достроково на невідбутий строк 2 місяці 19 днів,
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

До Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшло вказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, оскільки на сьогоднійшній день не перестали існувати ризики, які були враховані судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурор ОСОБА_4 підтримав клопотання прокурора ОСОБА_3 . Потерпілий ОСОБА_7 відніс розгляд клопотання на розсуд суду. Обвинувачений та його захисник проти клопотання заперечували та вважали за можливе обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, у вигляді домашнього арешту.

Дослідивши надані матеріали та вислухавши учасників процесу, суд прийшов до наступних висновків.

При вирішенні питання щодо обрання та продовження запобіжного заходу суд повинен врахувати наявність обставни, передбачених ст.178 КПК України.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м.Запоріжжя від 25.06.2020 року ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливісю внесення застави.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Європейський Суд з прав людини у п. 62 рішення у справі «Боротюк проти України» вказав, що у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів».
Враховуючи те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, суд вважає, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не буде достатнім для запобігання ризикам, які були обґрунтовані та встановлені в судовому засіданні. Також суд позбавлений можливості застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді особистої поруки, адже жодна особа не висловила намір бути поручителем обвинуваченого, забезпечувати виконання обвинуваченим, покладених на нього Кримінальним процесуальним кодексом України обов`язків, а також забезпечувати його явку до суду на першу вимогу.
Крім цього, враховуючи наявність ризику того, що обвинувачений ОСОБА_6 зможе незаконно впливати на потерпілого та свідків, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , наявність чисельних попередніх судимостей, суд не вважає за можливе застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту. Вказані обставини у сукупності свідчать про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, встановленим під час розгляду цієї справи, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, ОСОБА_6 під впливом тяжкості покарання, що йому загрожує у разі доведеності його вини у вчиненому, може ухилитись від явки до суду, вчинити новий злочин, або незаконно вплинути на потерпілого та свідків.
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що до обвинуваченого ОСОБА_6 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.
На сьогоднішній день суду не надано доказів того, що перестали існувати ризики, які були враховані при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Доказів неможливості перебування обвинуваченого в умовах СІЗО за станом його здоров`я суду також надано не було.

При вирішенні даного питання судом також враховано положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного та обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Отже, з наведених підстав, суд прийшов до висновку, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.172-178, 183-184, 199 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою у Запорізькому СІЗО відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по 11 червня 2021 року включно.
Копію ухвали направити до Запорізького СІЗО.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1