У Х В А Л А

12 лютого 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянувши в залі судового засідання №6 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у відкритому підготовчому у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002896 за обвинуваченням ОСОБА_7 вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

До Білоцерківського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт кримінальному провадженні № 0002896 за обвинуваченням ОСОБА_7 вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Прокурор, потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вважають, що справа може бути призначена до судового розгляду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 та обвинувачений вважають, що обвинувальний акт слід повернути прокурору, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Зокрема за твердженням сторони захисту прокурором в обвинувальному акті при викладенні фактичних обставин та формулюванні обвинувачення неодноразово зазначено обставини, що суперечать одна одній, а отже призводять до спотворення фактичних обставин встановлених стороною обвинувачення, таким чином робить його не конкретним та не зрозумілим, що в свою чергу тягне за собою порушення права обвинуваченого на захист.

При цьому захисник посилається на ту обставину, що ознака злочину - зв`язок із виконанням потерпілими службових обов`язків, не конкретизована, та викликає обґрунтований сумнів. Як вино зі змісту фактичних обставин та формулювання обвинувачення оперативні працівники - офіцери поліції ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 і ОСОБА_4 прибули на місце події на підставі оперативної інформації, що інша особа - ОСОБА_11 , «готується до вчинення злочину». Однак, в обвинувальному акті немає жодних відомостей про те, чи дійсно особа готувалася до злочину, що то мав бути за злочин, і чи підтвердилася згадана «оперативна інформація». Крім того, з тексту реєстру матеріалів досудового розслідування видно, що із ОСОБА_11 не проведено жодної слідчої чи процесуальної дії, хоча він був присутній на місці події.

З огляду на викладені фактичні обставини слідчим не сформульовано мотив вчинення злочину.

Також захисник вказує та неконкретність та протиріччя в частині викладення об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_7 злочину, при цьому зазначено, що останній «усвідомлював», що має при собі «наркотичні засоби», тобто, буквально - два або більше різних наркотичних засоби. Твердження слідства, що він ніби-то хотів «уникнути кримінальної відповідальності», на думку захисту свідчить, що кількість наркотичного засобу була достатньою для притягнення до кримінальної відповідальності. Далі слідчий вказав, що ОСОБА_7 хотів знищити «небезпечний наркотичний засіб», що свідчить про те , що слідчому конкретно відомо, який саме був один із наявних у ОСОБА_7 наркотичних засобів, і що він належав до категорії «небезпечних». В той же час захист звертає увагу, що, в тексті обвинувачення ніде не вказано, ані кількості наркотичних засобів, ані назви хоча б одного з них, ані їхнього розміру, та чи достатній був розмір для притягнення особи до кримінальної відповідальності. Отже, теза слідчого про наявність у ОСОБА_7 мотиву для конфлікту з працівниками поліції не є конкретно визначеною, а тому викликає у захисту обґрунтований сумнів.

На думку захисту не конкретним та не зрозумілим є обвинувачення в частині викладення суб`єктивної сторони злочину. Зокрема слідчий стверджує, у ОСОБА_7 «виник умисел на створення конфліктної ситуації з працівниками правоохоронного органу». Однак, ні про яку конфліктну ситуацію і її створення ОСОБА_7 далі не йдеться, а зазначено, що обвинувачений відразу ж, вийшовши із автомобіля, наніс удар оперуповноваженому ОСОБА_4 рукою по обличчю, після чого так само безпричинно, наніс удари оперуповноваженим ОСОБА_5 і ОСОБА_6 . При цьому, ОСОБА_7 не вимовив жодного слова, не виказав жодних претензій чи ворожого ставлення до жодного з працівників поліції. За таких обставин, теза слідчого про прагнення обвинуваченого створити конфліктну ситуацію на думку захисту не підтверджується описанням реальних подій. Обставина, що між оперуповноваженими та ОСОБА_7 так і не відбулося діалогу, викликає сумнів щодо питання, чи усвідомив останній, що до нього підійшли саме правоохоронці, а не якісь зловмисники.

Крім того, не зрозумілим є обвинувачення в тій частині, що після описання ударів, завданих ОСОБА_7 оперативним працівникам, стверджується: «Скориставшись вказаним конфліктом з працівниками правоохоронного органу, ОСОБА_7 досяг своєї мети». Якої саме мети і в який спосіб ОСОБА_7 досяг, слідчий не конкретизував. З контексту можна припустити, що слідчий мав на увазі мету знищити невстановлені наркотичні засоби в невідомій кількості, один з яких був з категорії «небезпечних» і в достатньому розмірі для притягнення до кримінальної відповідальності, то мав би вказати, в який спосіб обвинувачений ними розпорядився (знищив, сховав, позбувся чи вжив).

Також захист звертає увагу на протиріччя в частині в обставині: що «у подальшому» оперативні працівники застосували до обвинуваченого прийоми боротьби, чим припинили його протиправні дії. Отже, версія слідчого суперечить сама собі. З одного боку, він вказав, що між фактом завдання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень працівникам поліції і його затриманням була якась незрозуміла пауза, протягом якої обвинувачений, у якийсь невстановлений спосіб «досяг своєї мети», тобто - непомітно знищив речові докази. З іншого боку - вказано, що обвинувачений чинив опір працівникам поліції безперервно, а отже очевидно, що ті не втрачали візуальний контакт з ним. І, відповідно, мали б побачити, в який спосіб обвинувачений розпорядився речовими доказами, якщо б він їх дійсно мав при собі.

На переконання захисту викладені слідчим у категоричній стверджувальній формі описані фактичні обставини діяння ОСОБА_7 мають кваліфікуватись за ч. 2 ст. 307 або за ч. 2 с. 309 КК України. Однак вказані дії йому не інкримінуються.

За таких обставин обвинувачення є неконкретним та суперечить самому собі. Отже суд позбавлений можливості роз`яснити суть пред`явленого обвинувачення, а особа, що притягнена до кримінальної відповідальності - позбавлена права на справедливий суд, гарантованого статтями 5 і 6 Конвенції про захист прав людини і основоположні свободи, що є частиною національного законодавства України.

Заслухавши думку учасників судового провадження суд дійшов висновку, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 підлягає поверненню прокурору.

Суд погоджується з доводами захисту, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення сформульоване не конкретно та не зрозуміло оскільки містить обставини, які без розкриття їх логічного взаємозв`язку з іншими обставинами вчинення злочину є суперечними одна по відношенню до одної.

Як видно з обвинувачення ОСОБА_7 обвинувачується в умисному заподіянні працівниками правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків.

Суд погоджується що вищевказані порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в частині викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення є не конкретним, не зрозумілим та без логічного взаємозв`язку суперечать одна одній.

Суд погоджується з твердженням захисту, що основною обставиною вчинення злочину, яка є підставою для кваліфікації дій особи саме за цією статтею Кримінального кодексу України є виконання працівниками правоохоронного органу своїх службових обов`язків. При цьому особа, яка заподіює тілесні ушкодження повинна це усвідомлювати. Однак у формулюванні обвинувачення вказана обставина не викладена в обсязі, достатньому для її розуміння учасниками кримінального провадження. Як видно з обвинувачення працівники поліції підійшли до автомобіля у зв`язку з наявністю у них інформації, що ОСОБА_11 готується до вчинення злочину. Однак, як зазначається у формулюванні обвинувачення, подальше спілкування відбувалося виключно з обвинуваченим ОСОБА_7 .

При цьому з обвинувачення не зрозуміло яким чином працівники поліції прибули до місця, де стояв автомобіль марки «Мазда СХ-7» у якому знаходились ОСОБА_7 та ОСОБА_11 пішки, громадським транспортом, власним чи службовим автомобілем, зі спеціальними розпізнавальними знаками; не вказано чи перебували працівники поліції в однострої чи звичайному одязі. Вказані обставини є саме тими чинниками, які дають змогу зрозуміти чи усвідомлював ОСОБА_7 , що дії поліцейських пов`язані з виконанням ними своїх службових обов`язків.

Також в обвинуваченні зазначено, що ОСОБА_7 вчинив інкриміновані йому дії з метою уникнення кримінальної відповідальності шляхом знищення речових доказів, а саме небезпечного наркотичного засобу, який мав при собі. Однак крім констатації вказаного факту, обвинувальний акт не містить жодних даних, щодо характеристик вказаного наркотичного засобу з огляду, на які слідчий відніс його до категорії небезпечних. Також в обвинуваченні не зазначено що відбулося з наркотичним засобом після того як « ОСОБА_7 досяг своєї мети».

З огляду на неконкретність, зміст обвинувачення є незрозумілим.

Суд допускає, що формулювання обвинувачення може бути викладено більш стисло ніж виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, з метою недопущення переобтяження формулювання надмірною деталізацією.

Однак як видно з обвинувального акту зміст фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення є ідентичними за своїм змістом.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 91 ч.1 ст. 92 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу … покладається на слідчого, прокурора.
Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

Виходячи з рішення Європейського суду з прав людини «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року, згідно з яким кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту вказане порушення Закону призвело до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - право на справедливий суд.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акту суд також враховує положення ч. 1 ст. 388 КПК України, яка надає прокурору право змінити обвинувачення в суді.

При цьому суд звертає увагу, що вказана норма надає право прокурору зміни обвинувачення лише в частині правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення виключно за умови якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Однак вказані вище обставини є предметом доказування та є саме тими «специфічними» елементами складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, які відрізняють його від інших схожих злочинів та мають бути зазначені в обвинуваченні. Більш того, вказані обставини кримінального правопорушення виходячи зі змісту обвинувачення були відомі органу досудового розслідування, що унеможливлює реалізацію прокурором свого права на зміну обвинувачення в суді.

За таких обставин, на переконання суду, усунення вищевказаних протиріч та неконкретності обвинувачення на стадії судового провадження можливо лише у єдиний спосіб шляхом повернення обвинувального акту прокурору.

Крім того, виходячи з положень ч. 1 ст. 388 КПК України, яка передбачає можливість зміни обвинувачення лише в частині правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення виключно за умови якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа на переконання суду не дає можливості усунути вищевказані протиріччя, що дає підстави прийти до висновку, що єдиним способом усунення зазначених вище порушень є повернення обвинувального акту прокурору.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

З огляду на викладене обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 291, 314-316, 371, 372 КПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002896 за обвинуваченням ОСОБА_7 вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 345 КК України повернути прокурору як такий як такий, що не відповідає вимогам КПК України і, в тому числі ст. 291 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 16.02.2021 о 17 год. 15 хв.

СуддяОСОБА_1