ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи : 766/1229/18
Номер провадження : 11-кп/819/610/21 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія : ч.2 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в залі Херсонського апеляційного суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР 29.10.2017 року за №0006002, 13.08.2018 року за №0002981, які об`єднанні в одне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 30 березня 2021 року стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186; ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в:

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 30 березня 2021 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Херсона, українець, громадянин України, з професійно - технічною освітою, неодружений, утриманців не має, фізичних вад здоров`я не має, перебуває на обліку у лікаря нарколога, інвалідності не має, не працевлаштований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджений: вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 13.12.2006 року за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 02.09.2013 року умовно-достроково, невідбутий строк покарання становив 9 місяців 12 днів, вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 06.12.2016 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., згідно ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 30.09.2020 року звільнений від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, і призначено покарання: за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з 14.08.2018 року. Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою. Вирішено питання щодо арештованого майна та речових доказів.

За вироком суду, ОСОБА_8 за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали справи щодо яких виділені в окреме провадження, 28.10.2017 року близько 23-00 год., знаходячись біля лавки, що розташована на подвір`ї неподалік під`їзду №3 будинку АДРЕСА_2 , переслідуючи прямий умисел на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, повторно відкрито, із застосуванням до потерпілого ОСОБА_9 фізичного насильства, яке не є небезпечним для його життя чи здоров`я, що виразилось в нанесенні останньому декількох ударів кулаками рук в область голови, від чого потерпілий впав на землю, чим йому було спричинено ушкодження у вигляді садна голови, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, після чого викрав з лівої кишені штанів потерпілого мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 4A», темно-синього кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 вартістю 2900 грн., портмоне, яке для потерпілого матеріальної цінності не має, в якому знаходились дві банківські картки банку «Аваль», водійське посвідчення на ім`я потерпілого, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 на автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport» н.з. НОМЕР_4 , дозвіл № НОМЕР_5 на використання радіоелектронного засобу, які для потерпілого матеріальної цінності не мають, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 2900 грн. Суд кваліфікує дії ОСОБА_8 за цим епізодом за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, ОСОБА_8 13.08.2018 року близько 21-00 год. знаходячись на зупинці громадського транспорту «Площа Привокзальна» за адресою: Площа Привокзальна, 1 в м. Херсоні, зі сторони кафе «Сєлі-С`єлі», переслідуючи прямий умисел на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, повторно, відкрито, без застосування фізичного насильства, викрав належний потерпілому ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Samsung M 540», білого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_6 , вартістю 238 грн., витягнувши його з правої кишені сорочки потерпілого, чим завдав потерпілому майнову шкоду на зазначену суму, після чого намагався покинути місце вчинення злочину, виконавши при цьому усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_8 був затриманий неподалік місця вчинення злочину сторонньою особою та працівниками поліції. Суд кваліфікує дії ОСОБА_8 за цим епізодом за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України як замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, особою, яка виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

На вказаний вирок суду захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу де вказує на те, що вирок є незаконним та необґрунтованим через невідповідність висновку суду фактичним обставинам провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок суду скасувати, призначивши новий судовий розгляд.

В обґрунтування своїх доводів посилаються, на те, що надані стороною обвинувачення протоколи впізнання обвинуваченого потерпілим і свідком ОСОБА_11 від 03.11.17 та 06.11.17 року не можуть бути доказами оскільки відсутні данні, яким чином слідчим були отримані копії фотографії Ярового та статистів.

Вказує, що за епізодом заволодіння майном ОСОБА_10 протоколи впізнання обвинуваченого також незаконні оскільки на той час коли проходило впізнання за фото обвинувачений знаходивсь в приміщенні відділу поліції і прізвище ОСОБА_12 вигадане.

Посилається на те що покази потерпілого ОСОБА_9 в судовому засіданні та в ході слідчого експерименту, в частині застосування до нього насильства викликають сумніви в їх достовірності не підтверджується висновком судово-медичного експерта № 1324, де виявлено тільки одне тілесне ушкодження. При проведенні вказаного слідчого експерименту був присутній оперуповноважений СКП ОСОБА_13 , але підпис в протоколі відсутній, вівся відеозапис але відсутня інформація про характеристики технічного запису. Також відсутня інформація про найменування і характеристики технічного запису при проведені слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 та потерпілим ОСОБА_10 .

Зазначає що суд безпідставно пославсь на протокол слідчого експерименту з ОСОБА_14 оскільки останній не допитувався в судовому засіданні, та незаконно прийняв протокол допиту потерпілого ОСОБА_10 через смерть останнього.

Захисник вказує, що визивають сумніви в законності отримання слідчим відеозаписів з нагрудних відеокамер патрульних поліцейських.

Вважає, що обвинувачений був ознайомлений тільки з письмовими матеріалами досудового слідства оскільки відсутні відомості про використання відеоапаратури при цьому.

Вважає, що визивають сумніви у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального праворушення. Судом не усунуто протиріччя саме щодо кількості осіб які вчинили злочин щодо ОСОБА_15 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляції, захисника про підтримку апеляції, прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, заслухавши в дебатах, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції

Вимогами ч.1 ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, судом дотримано вимог ст. 91-93 КПК України, спрямованих на встановлення у справі об`єктивної істини. Викладені у вироку висновки суду щодо обвинуваченого у вчинені вказаного кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені зібраними у матеріалах провадження доказами.

Суд у вироку докладно навів доводи, щодо неприйняття тверджень сторони захисту, які аналогічні з доводами наведеними в апеляційній скарзі захисника, про неналежність доказів вини обвинуваченого та обґрунтовано визнав їх безпідставними та надуманими.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку та кваліфікація його дій за ч.2 ст. 186 та ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України є обґрунтованим.

Посилання захисника в його апеляційній скарзі стосовно недоведеності вини і не винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину не відповідають дійсності, не знаходять свого відображення та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав. Вказував що потерпілий ОСОБА_9 обмовив його. Зазначив, що в період часу, про який повідомив потерпілий як час, коли його пограбували, він грав на ігрових автоматах на вул. Залізничній у м. Херсоні. Речі потерпілого ОСОБА_9 , йому дали поліцейські. ОСОБА_8 не заперечив проти того, що в час викрадення телефону у ОСОБА_10 був на Площі Привокзальній в м. Херсоні та бачив потерпілого, оскільки грав там в ігрові автомати. Коли вийшов з приміщення ігрових автоматів пішов в напрямку кафе «Сєлі-С`єлі». Незнайомий йому чоловік силоміць повів до потерпілого, посадив його поруч з ним і запитав про те, де телефон потерпілого. Вказав що саме він вказав поліцейським на місцезнаходження викраденого телефона, оскільки бачив осіб які можливо викрали телефон потерпілого.

Вина обвинуваченого підтверджується дослідженими у судовому засіданні суду першої інстанції письмовими доказами, а також, показаннями потерпілих та свідків.

Так, під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_9 , пояснив, що в той час саме обвинувачений наніс йому удар в голову, інша особа схопила його за голову та закинула назад, а ще одна особа забризкала йому обличчя газовим балончиком. Його повалили на землю та забрали з кишені штанів телефон «Xiaomi», портмоне, в якому були документи свідоцтво про реєстрацію автомобіля, посвідчення водія, дозвіл, а також банківські картки, після чого втекли, а він залишився лежати на землі.

Колегія суддів вважає, що показання потерпілого є послідовними і узгоджуються з письмовими доказами та частково з твердженнями обвинуваченого, а саме співпадають з його показаннями, з відеозаписом, при проведенні слідчого експерименту з ним 14.11.2017 р., з протоколом огляду місця події від 29.10.2017 року, з висновком судово медичної експертизи №1324 від 14.11.2017 року, за якими у потерпілого виявлене садно голови, яке утворилось від дії тупого предмету, не виключно 28.10.2017 року, та відноситься до легких тілесних ушкоджень та заявою обвинуваченого про добровільне видачу обвинуваченим слідчому майна потерпілого, де ним видано мобільний телефон, портмоне водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_9 , двох банківських карток та свідоцтва про реєстрацію автомобіля.

За протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, від 03.11.2017 р. та від 06.11.2017 р. (т. 2, а.п. 9-14), свідок ОСОБА_14 та потерпілий ОСОБА_9 відповідно з впевненістю вказали на фото із зображенням ОСОБА_8 , як на особу, яка 28.10.2017 року нанесла потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження та заволоділа його майном.

Під час проведення слідчого експерименту 16.01.2018 р., з відеозаписом, свідок ОСОБА_14 , в присутності двох понятих на місці розповів, як його знайомий ОСОБА_16 у незнайомого чоловіка витяг з кишені штанів портмоне чорного кольору, після чого вони втікали, при цьому ОСОБА_17 йому розповів що він бив того чоловіку та відібрав мобільний телефон і портмоне. Мобільний телефон мав позначку на задній кришці «Мі».

За ст. 95 КПК України протоколи слідчого експерименту в тому числі і з ОСОБА_14 є самостійним процесуальним документом і самостійним доказом.

В судовому засіданні, як доказ, оголошено показання потерпілого ОСОБА_10 , які зафіксовані в протоколі його допиту від 14.08.2018 року про те, що 13.08.2018 року близько 21-00 год. на площі Привокзальній в м. Херсоні, біля кафе «Сєлі-С`єлі» раніше незнайомий йому чоловік витягнув з його кишені сорочки мобільний телефон і почав тікати а він наздогнав, затримав і передав співробітникам поліції.

Доводи сторони захисту про недопустимість використання показань потерпілого ОСОБА_10 , даних під час досудового розслідування колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на положення ст. 23, ч. 4 ст. 95 КПК України та практику Європейського суду з прав людини (далі по тексту ЄСПЛ).

Так, у рішеннях ЄСПЛ - «Хорнкастл та інші проти Об`єднаного королівства» від 16.12.2014 року, «Ель-Хамаджа та Тахірі проти Об`єднаного королівства» від 15.12.2011 року, «Кліментьєв проти Росії» від 16.11.2006 року «Мірілашвілі проти Росії» від 11.12.2008 року Європейський суд допускає можливість визнання письмових показань свідків (без їх допиту у суді) за умови, що вони не є єдиним чи вирішальним доказом.

Згідно з п. 214, 217 Рішення у справі «Мірілашвілі проти Росії» ЄСПЛ вказав про допустимість як доказів показань свідків, даних в ході досудового розслідування в тому випадку, коли судом вжито усіх заходів, скерованих на виклик свідків. Суд вказав, що національні суди мають право брати до уваги показання свідків при виконанні таких вимог: 1) вжиття максимальних заходів для забезпечення явки свідків до суду; 2) підтвердження показань свідків іншими доказами; 3) відсутність свідка через поважну причину.

Відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Є всі підстави стверджувати, що у випадку, коли гарантії прав людини, що зафіксовані у Конвенції, з тієї чи іншої причини залишилися неповними у Конституції та законах України, пріоритет набувають саме Конвенція та практика Європейського суду.

Тобто, у разі наявності колізій між нормами національного законодавства України та Конвенції пріоритетному застосуванню підлягають саме норми Конвенції як міжнародного договору.

Судом, згідно висновку актового запису про смерть №1084 від 09.11.2018 року (т.34, а.п. 179-180) встановлено що потерпілий ОСОБА_10 помер.

Вище наведені пояснення потерпілого ОСОБА_10 підтверджуються змістом протоколу слідчого експерименту від 17.08.2018 року з відеозаписом, де потерпілий ОСОБА_10 в присутності двох понятих на місці розповів та продемонстрував його місцезнаходження на площі Привокзальній у м. Херсоні на момент викрадення у нього телефону, дії особи, яка його викрала, а також дії незнайомого йому раніше чоловіка, який сидів поруч з ним на лавці та як він здійснив затримання особи, яка викрала його телефон.

Також під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, від 14.08.2018 р. (т. 3, а.п. 120-127), потерпілий ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_12 вказали на фото із зображенням ОСОБА_8 , як на особу, яка витягнула з правої кишені ОСОБА_10 мобільний телефон «Samsung» білого кольору, після чого побіг та викинув той телефон.

Вина ОСОБА_8 підтверджується протоколом огляду від 13.08.2018 р. де на площі Привокзальній, 1 в м. Херсоні, в клумбі виявлено та вилучено мобільний телефон «Samsung» білого кольору, з якого вилучено сліди папілярних візерунків.

Обвинувачений та захисник, скарг на такі дії працівників поліції не подавали.

У справі не встановлено будь яких об`єктивних даних, які б вказували що докази здобуті внаслідок застосування до обвинуваченого примусу працівниками поліції всупереч його волі.

Судом не встановлено будь яких даних, які могли б свідчити про вчинення злочинів щодо потерпілих іншою особою.

Не підлягають задоволенню твердження сторони захисту, що протоколи впізнання не можуть бути доказами оскільки відсутні данні, яким чином слідчим були отримані копія фотографії ОСОБА_17 , що впізнання за фото проходило в той час коли обвинувачений знаходивсь в приміщенні відділу поліції і прізвище ОСОБА_12 вигадане, так як за ст. 228 КПК України за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками чи фотокопіями і матеріалами відеозапису, що пред`явлення для впізнання виключно безпосередньо самої особи, окремої процедури отримання знімків не передбачено. Так само не передбачено й обов`язковості обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.

За протоколом пред`явлення особи для впізнання від 14.08.2018 року, свідку ОСОБА_12 у присутності двох понятих, на початку слідчої дії були роз`яснені права та обов`язки, та протокол підписаний всіма учасниками без заперечень. Твердження про сторони захисту про не існування свідка ОСОБА_12 нічим не підтверджено.

За ст. 107 КПК України рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. Незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів, за винятком випадків, якщо сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними.

За матеріалами кримінального провадження в протоколах слідчих експериментів зазначена інформація про відеофіксації та характеристики, до них додано самі записи з якими ознайомлені сторони.

Сама по собі відсутність підпису оперуповноваженого СКП ОСОБА_13 в протоколі слідчого експерименту відповідно до ст.104,105,107 КПК України не є підставою визнання доказу недопустимим.

Не заслуговує на увагу довід захисника, як підстава для визнання доказів недопустимими, про не ознайомлення обвинуваченого з усіма матеріалами кримінального провадження оскільки за протоколом від 28.09.2018 року обвинуваченому надано доступ до матеріалів досудового розслідування, де той у присутності захисника зазначив, що ознайомлений з матеріалами справи в повному обсязі, та будь яких зауважень не наводилось.

Слідчим відеозаписи з нагрудних відеокамер патрульних поліцейських вилучено законно, на них зафіксована ділянку місцевості на Привокзальній площі, де відбулися повідомлені потерпілим ОСОБА_10 обставини викрадення належного йому телефону, а також клумбу, де було виявлено та вилучено викрадений телефон, про що складено протокол огляду від 28.09.2018 р.

Свідок ОСОБА_18 , працівник УПП в м. Херсоні суду підтвердив звернення ОСОБА_19 про викрадення телефону «Samsung», про виявлення ОСОБА_17 як особу яка викрала телефон, обставини виявлення цього телефону на клумбі та ведення відеозапису.

Судом встановлено що прокурором було надано запит слідчого на адресу начальника УПП в м. Херсоні з приводу надання вказаного відеозапису (т. 3, а.п. 203), відповідь на вказаний запит щодо можливості отримати затребуваних відомостей (т. 3, а.п. 204), а також супровідний лист, згідно якого слідчий фактично отримав зазначений відеозапис (т. 4, а.п. 57).

За п.2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Судом у вироку, щодо ОСОБА_8 , сформульовано обвинувачення відповідно до вимог ст. 374 КПК України за ч.2 ст.186; ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі захисником не наведено будь-яких доводів щодо необхідності повторного допиту апеляційним судом свідків, а також повторного дослідження письмових доказів, при цьому не зазначено таких доводів ним і у судовому засіданні.
На думку колегії суддів, покарання призначене обвинуваченому є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а тому підстав вважати, що призначене обвинуваченому покарання є несправедливим через його суворість, не вбачається.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів достовірність доказів та були б підставами для скасування або зміни вироку, колегією суддів не встановлено.

Вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст. 370 КПК України. На думку колегії суддів, він ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та вважає що саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинувачених.

Тобто суд першої інстанції прийняв рішення яке повністю відповідає вимогам ст.7 КПК України.

За вищевказаних обставин, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 30 березня 2021 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рпішення.

Судді: ОСОБА_2 (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4 (підпис)