Справа № 646/5672/21
№ провадження 1-кс/646/1674/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2021 м.Харків

Слідчий суддя Червонозаводського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Червонозаводського районного суду міста Харкова скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Харківської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Харківської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі - ЄРДР) за його заявою від 09.08.2021. Вимоги скарги обґрунтовуються тим, що 09.08.2021 ОСОБА_3 подав до вказаного органу прокуратури заяву про кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.364, ч.1 ст.367 КК України, вчинені суддею Харківського апеляційного суду ОСОБА_5 . Дана заява відповідно до вимог ст.214 КПК України підлягала внесенню до ЄРДР, проте таких дій вчинено не було.
В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав вимогу поданої скарги та просив суд її задовольнити. Він пояснив, що у заяві від 09.08.2021 повідомив уповноважених осіб Харківської обласної прокуратури про те, що він отримав судовий виклик до Харківського апеляційного суду 17.12.2020 о 15:00 год. для прийняття участі в апеляційному розгляді справи № 646/2222/20, проте суддя цього суду ОСОБА_5 здійснила апеляційний розгляд цієї справи після 17:00 год., за межами режиму роботи Харківського апеляційного суду, однак він не був зобов`язаний очікувати на судове засідання після закінчення робочого дня. У таких діях судді ОСОБА_3 вбачає зловживання своїми повноваженнями та службову недбалість. Проте, на думку заявника, аналіз його заяви на предмет наявності елементів складу злочинів, уповноваженою особою органу прокуратури не проводився.
Прокурор відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги скарги не визнала та пояснила, що дійсно, 11.08.2021 до обласної прокуратури надійшла заява ОСОБА_3 від 09.08.2021 про злочин. Відомості за цією заявою до ЄРДР не вносились у зв`язку з відсутністю у заяві фактичних даних, які б свідчили про наявність складу кримінального правопорушення. За результатами розгляду звернення, заявнику надано письмову відповідь.
Заслухавши пояснення та міркування учасників процесу, дослідивши подані матеріали, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги. При цьому суд встановив та врахував наступне.
З доданої до скарги копії заяви ОСОБА_3 від 09.08.2021 слідчим суддею встановлено, що заявник повідомив орган прокуратури про те, що суддя Харківського апеляційного суду ОСОБА_5 призначила розгляд його апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Червонозаводського районного суду міста Харкова від 06.11.2020 у справі №646/2222/20 в судовому засіданні на 17.02.2020 о 15:00 год., проте відкрила судове засідання о 17:07 год. того дня, через це розгляд справи проведено у відсутності заявника, що позбавило ОСОБА_3 можливості надати додаткові пояснення, чим допустила неналежне виконання своїх службових обов`язків та зловживання службовим становищем. У заяві ОСОБА_3 просив провести перевірку та внести до ЄРДР відомості по факту неналежного виконання суддею Харківського апеляційного суду ОСОБА_5 своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них та зловживання службовим становищем за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.367 КК України. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_3 повідомив орган прокуратури про протиправні, на його думку, дії судді, що мали місце 17.02.2020, що вочевидь не відповідає дійсності, оскільки судове рішення, про здійснення апеляційного перегляду якого було зазначено у його заяві, ухвалене слідчим суддею Червонозаводського районного суду міста Харкова лише 06.11.2020, про що також зазначено у вказаній заяві. Зі змісту скарги та пояснень ОСОБА_3 в судовому засіданні вбачається, що подія, з приводу якої подано заяву про вчинення кримінальних правопорушень, мала місце 17.12.2020. Отже, слідчий суддя прийшов до висновку про помилкове зазначення у заяві дати події 17.02.2020 та вважає вірною датою 17.12.2020.

Зі змісту скарги, пояснень учасників судового розгляду скарги, письмової відповіді Харківської обласної прокуратури від 15.08.2021 № 31/3-896-16 на його заяву вбачається, що відомості за цією заявою ОСОБА_3 до ЄРДР не вносились.
Згідно з ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений цим Кодексом. Статтею 11 КК України встановлено, що злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Відповідно до Висновку судової палати з кримінальних справ Верховного суду України від 01.07.2013 щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства, положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Обставини, наведені у заяві ОСОБА_3 від 09.08.2021, є вочевидь недостатніми для висновку про вчинення злочинів, передбачених ст.ст.364, 367 КК України.

Частиною 1 ст.364 КК України передбачено кримінальну відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Водночас, частиною 1 ст.367 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вчинення службової недбалості, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.

Як вбачається з п.3 примітки до ст.364 КК України, істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Склад кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.364, 367 КК України, характеризується такою ознакою об`єктивної сторони злочину, як пряма дійсна шкода не менше вищезазначеного розміру, яка настала в результаті вчиненні злочину та є закономірним наслідком вчинення передбачених диспозиціями вказаних статей дій.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові судової палати у кримінальних справах від 27.10.2016 у справі № 5-99кс-16, судова практика спрямовувалась відповідно до роз`яснення, даного в абзаці третьому пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 15 «Про судову практику у справах про перевищення влади або службових повноважень»: «Якщо шкода полягає у заподіянні суспільно небезпечних наслідків нематеріального характеру, питання про її істотність вирішується з урахуванням конкретних обставин справи. Зокрема, істотною шкодою можуть визнаватися порушення охоронюваних Конституцією України чи іншими законами прав та свобод людини і громадянина (право на свободу й особисту недоторканність та недоторканність житла, виборчі, трудові, житлові права тощо), підрив авторитету та престижу органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, порушення громадської безпеки та громадського порядку, створення обстановки й умов, що утруднюють виконання підприємством, установою, організацією своїх функцій, приховування злочинів».

З набранням чинності Законом України № 1261-VII від 13.05.2014 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України» (набрав законної сили 05.06.2014), виклад пункту 3 примітки статті 364 КК зазнав змін, оскільки законодавець уже не використовує у нормативних визначеннях ознаки «істотна шкода» сполучник «якщо» і тому чинна редакція цього положення охоплює майнову шкоду, яка досягла розміру, що у 100 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Указана обставина внаслідок набрання чинності Законом № 1261-VII з визначенням «істотної шкоди» залежно від її розміру дає підстави для висновку, що «істотна шкода» як суспільно небезпечні наслідки діянь, передбачених частиною першою статті 364 і частиною першою статті 365 КК стали формалізованими.

Водночас, Суд вважає, що диспозиція частини першої статті 364 і частини першої статті 365 КК, якими передбачено відповідальність за заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або громадським чи державним інтересам, чи інтересам юридичних осіб, може становити не лише майнову шкоду, а й включати прояви немайнової шкоди, але тільки ті, які можуть одержати майнове відшкодування (як істотна шкода може враховуватися будь-яка за характером шкода, якщо вона піддається грошовій оцінці та відповідно до такої оцінки досягла встановленого розміру).

Наслідки нематеріального характеру, які піддаються грошовій оцінці (реальна шкода) та відповідно до такої оцінки досягли встановленого розміру («істотної шкоди» чи «тяжких наслідків») із заподіянням шкоди охоронюваних Конституцією України чи іншими законами прав та свобод людини і громадянина (соціального, політичного, морального, організаційного чи іншого характеру), можуть бути із: спричинення фізичної шкоди - витрати на лікування чи протезування потерпілої особи; порушення законних прав та інтересів громадян - витрати на відновлення таких прав (виплати незаконно взятому під варту чи ув`язненому або незаконно звільненому з роботи чи навчання, відшкодування за невиконання судового рішення, компенсацію шкоди від поширення відомостей, які ганьблять особу тощо); політичної шкоди (витрати на проведення нових виборів та заходів антитерористичного характеру тощо); організаційної шкоди (витрати на відновлення роботи установи).

Про наявність істотної шкоди своїм охоронюваним законом правам, свободам та інтересам, яка піддається грошовій оцінці та відповідно до такої оцінки досягла встановленого розміру, заявник ОСОБА_3 у заяві до Харківської обласної прокуратури від 09.08.2021 та в судовому засіданні під час розгляду скарги не повідомляє, що унеможливлює оцінку вказаної його заяви як такої, яка містить виклад обставин, що свідчать про наявність у діях особи складу кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.364, 367 КК України.

З огляду на викладене, відомості, що містяться у вищезазначеній заяві ОСОБА_3 , не можуть вважатися такими, що підлягають внесенню до ЄРДР, незважаючи на ініціювання у заяві початку саме кримінального провадження, а не її розгляду у будь-якому іншому порядку.

Наведені у заяві ОСОБА_3 від 09.08.2021 доводи зводяться до його суб`єктивної оцінки дій судді, пов`язаних з розглядом його апеляційної скарги, та незгоди заявника з такими діями. Дії судді, що зазначаються у заяві ОСОБА_3 від 09.08.2021, були пов`язані зі здійсненням судом правосуддя.
Відповідно до ст.ст.126, 129 Конституції України, незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Статтею 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст.48 вищезазначеного Закону, суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом. Суддя не зобов`язаний давати жодних пояснень щодо суті справ, які перебувають у його провадженні, крім випадків, установлених законом. Незалежність судді забезпечується, крім іншого, забороною втручання у здійснення правосуддя. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Згідно з положеннями ч.11 ст.49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.

Також у Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначається, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити у такий спосіб (у тому числі, наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.
Аналогічна правова позиція міститься і в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.11.2015 у справі № 6-28768ск15, згідно з якою законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених під час розгляду конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

З огляду на викладене, у слідчого судді відсутні правові підстави для задоволення скарги та зобов`язання уповноважених осіб Харківської обласної прокуратури внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_3 від 09.08.2021з підстав відсутності у ній викладу обставин, які б могли свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Разом з тим, заявник ОСОБА_3 не позбавлений права подати у встановленому законом порядку скаргу на дії чи рішення судді, про незгоду з якими він зазначає у заяві від 09.08.2021, до уповноваженого на розгляд таких скарг органу.

Керуючись ст.ст.126, 129 Конституції України, ст.ст.2, 214, 303, 304, 309 КПК України, ст.ст.2, 11 КК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні скарги на бездіяльність уповноважених осіб Харківської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 09 серпня 2021 року про вчинення кримінального правопорушення.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1