Провадження по справі № 1-кп/522/50/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт, у кримінальному провадженні № 0000103 від 04.08.2020 року стосовно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, який має вищу освіту, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. ч. 1, 2 ст. 309 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:
В провадження Приморського районного суду м. Одеси надійшло кримінальне провадження №0000103 від 04.08.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. ч. 1, 2 ст. 309 КК України.
В судове засідання з`явились прокурори, захисник обвинуваченого та був доставлений обвинувачений.
Прокурор просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду, посилаючись на його відповідність вимогам ст. 291 КПК України.
Захисник заперечував проти призначення обвинувального акту до судового розгляду, та просив повернути його прокурору для усунення недоліків, звернувши увагу на невідповідність кваліфікації інкримінованих ОСОБА_5 злочинів, невідповідність посади прокурора, який затверджував обвинувальний акт, а також вказав, що формулювання обвинувачення ідентичне за змістом обставинам справи та виказав сумніви щодо підсудності даного кримінального провадження Приморському районному суду м. Одеси.
Обвинувачений підтримав доводи захисника.
Заслухавши думки учасників судового провадження щодо можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду, дослідивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
В підготовчому судовому засіданні підлягають вирішенню ряд питань, передбачених ст. 314-315 КПК України.
Поряд з іншими питаннями, згідно п.4 ч.3 ст. 314 КПК України, суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.
Згідно п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення в будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. ч. 1, 2 ст. 309 КК України.
Відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, передбаченої ст. 12 КК України, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305 КК України та ч. 3 ст. 307 КК України, які є однаковими за своєю тяжкістю та відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.
Частиною 1 ст. 32 КПК України чітко закріплений алгоритм визначення підсудності, з урахуванням обставин вчинених кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується особа.
Першочергово підсудність визначається за місцем вчинення кримінального правопорушення.
У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.
І лише у разі, якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо через спірну підсудність кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.
Відповідно до обвинувального акту, з урахуванням положень ч. 1 ст. 32 КПК України, одне з двох інкримінованих обвинуваченому особливо тяжких злочинів, передбачене ч. 3 ст. 305 КК України, яке карається позбавленням волі на строк від десяти до дванадцяти років з конфіскацією майна, вчинено останнє за часом та було виявлено 13.08.2020 року в ході проведення митного контролю до відділу митного оформлення №1 м/п «Спеціалізований» Київської міської митниці Держмитслужби, за адресою: м. Київ, вул. Г. Кірпи, 2.
Виходячи з доктрини кримінального права обов`язковою ознакою об`єктивної сторони контрабанди є місце вчинення злочину митний кордон, який відповідно до вищевказаного обвинувального акту територіально відноситься до юрисдикції м. Київ. Контрабанда наркотичних засобів ввається закінченим злочином з моменту фактичного їх незаконного переміщення через митний кордон України поза митним контролем чи з приховуванням від такого контролю.
Крім того, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні майже половина свідків проживає на території м. Київ та Київської області.
Таким чином, судом під час підготовчого судового провадження, встановлено, що одне з кримінальних правопорушень, які ставляться у вину обвинуваченому ОСОБА_5 , та яке є найбільш тяжким, вчинені на території м. Києва, що не перебуває під юрисдикцією Приморського районного суду м. Одеси, у зв`язку з чим не підсудне цьому суду.
Посилання прокурора на те, що кримінальне провадження підсудне саме Приморському районному суду м. Одеси, у зв`язку з закінченням досудового розслідування УСБУ в Одеській області, та наявність ідеальної сукупності злочинів, передбачених ст. 305 та ст. 307 КК України, в яких обвинувачується ОСОБА_5 , колегія суддів оцінює критично, оскільки судовий розгляд не може здійснюватися всупереч правил визначення підсудності, закріплених чинним кримінальним процесуальним законодавством.
Колегія суддів звертає увагу, що виключна чи альтернативна підсудність застосовується, у разі неможливості застосування загального правила визначення підсудності.
Тому, з метою недопущення порушення правил підсудності, що в майбутньому може стати підставою для скасування судового рішення, суд вважає за необхідне звернутись до Одеського апеляційного суду з поданням для визначення підсудності у відповідності до положень ч. 1 ст. 32 КПК України.
За встановлених обставин, колегія суддів доходить висновку про необхідність звернення до Одеського апеляційного суду з поданням про направлення кримінального провадження №0000103 від 04.08.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. ч. 1, 2 ст. 309 КК України, для визначення підсудності у відповідності до положень ч. 1 ст. 32 КПК України.
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності звернення до суду апеляційної інстанції з поданням для визначення підсудності, що в свою чергу унеможливлює одночасне прийняття рішення за клопотанням захисника про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків, у зв`язку з чим дане клопотання не розглядається по суті.
Від прокурора до суду надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, проти задоволення якого захисник та обвинувачений заперечували.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні надав заперечення на клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою, просив обрати обвинуваченому інший запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю або визначити як альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі до 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, посилаючись на те, що раніше визначений розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого.
Захисник вказав, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому подано передчасно, оскільки строк тримання під вартою ОСОБА_5 завершується тільки 20.03.2021 року.
Заслухавши думки учасників провадження, дослідивши доводи клопотання, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Враховуючи, що судом було прийнято рішення про звернення з поданням до суду апеляційної інстанції для визначення підсудності, колегія суддів вважає за доцільне розглянути клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою вжиття заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 199 КПК України клопотання про продовження запобіжного заходу прокурор має право подати не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, тому доводи захисника про те, що клопотання прокурора подано передчасно, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію обвинуваченого; 7) майновий стан обвинуваченого; 8) наявність судимостей у обвинуваченого; 9) дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України при застосуванні та продовженні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст. 178 КПК України.
Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.
Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.
Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Також слід враховувати, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Крім того, відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Третьої судової палати ККС ВС від 11.03.2020 року по справі №459/3502/19 (провадження № 51-701 км 20), зазначено, що вказаним розділом ІІ КПК України передбачено, в тому числі і порядок подачі, розгляду клопотань про застосування та продовження запобіжних заходів. Виходячи зі змісту диспозицій статей 177, 178, 194, 196, 199 КПК України терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні, за своїм правовим значенням. Крім того, обрання є первинним при застосуванні запобіжного заходу, який обирається на певний строк, а продовження - вторинна стадія, яка наступає, за певних умов, коли строк тримання під вартою закінчується.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2021 року було задоволено клопотання прокурора та застосовано відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави у розмірі 900 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи стадію судового провадження та те, що судом ще не досліджувались матеріали кримінального провадження, тому колегія суддів не переглядає наявність обґрунтованості висунутого обвинувачення у вчиненні інкримінованих обвинуваченому злочинів.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:
- ч. 3 ст. 305 КК України, за ознаками: контрабанда особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великому розмірі, тобто її переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, за попередньою змовою групою осіб;
- ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, за ознаками: закінчений замах на незаконне придбання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великому розмірі;
- ч. 3 ст. 305 КК України, за ознаками: контрабанда наркотичного засобу та психотропної речовини у великих розмірах та небезпечної психотропної речовини в особливо великому розмірі, тобто їх переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб;
- ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, за ознаками: закінчений замах на незаконне придбання з метою збуту наркотичного засобу та психотропної речовини в особливо великому розмірі, вчинене повторно;
- ч. 2 ст. 307 КК України, за ознаками: незаконне придбання і зберігання з метою збуту наркотичного засобу у великому розмірі, вчинені повторно;
- ч. 2 ст. 309 КК України, за ознаками: незаконне придбання і зберігання без мети збуту наркотичного засобу та психотропної речовини у великому розмірі;
- ч. 1 ст. 309 КК України, за ознаками: незаконне придбання і зберігання наркотичних засобів без мети збуту.
Вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, суд враховує дані щодо особи обвинуваченого, який є громадянином України, зареєстрований в м. Херсон, фактично до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_2 , одружений, що вказує на відсутність у останнього сталих міцних соціальних зв`язків.
Захисник обвинуваченого зазначив, що ОСОБА_5 має малолітню дитину сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким він не бачився з моменту взяття його під варту, однак доказів на підтвердження цього факту суду представлено не було.
Враховуючи в сукупності дані щодо особи обвинуваченого, а також тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , за два з яких передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, тому на думку колегії суддів, продовжує існувати ризик того, що обвинувачений, розуміючи наслідки покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, може вдатися до спроб переховуватися від суду, з метою уникнення відповідальності, що доводить заявлений у клопотанні прокурором ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Суд приймає до уваги, що свідки в даному кримінальному провадженні ще не були допитані, що може свідчити про продовження існування ризику можливого незаконного впливу на свідків, з метою спотворення їх свідчень на свою користь, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, суд враховує доводи прокурора про те, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, які перебувають за кордоном, та особи яких на даний час не встановлено, тому, знаходячись на волі обвинувачений може вчиняти дії, які перешкоджатимуть кримінальному провадженню.
Також, колегія суддів приймає до уваги, що на теперішній час на розгляді Голопристанського районного суду Херсонської області перебувають обвинувальні акти за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 3 ст. 146 КК України, та у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, які були об`єднані в одне кримінальне провадження, що вказує на продовження існування ризиків можливого перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки він офіційно не працевлаштований та засоби його існування невідомі, який можливо отримував дохід від здійснення неправомірної діяльності, яка йому ставиться у провину.
Доказів щодо працевлаштування обвинуваченого або існування у нього будь-якого джерела доходу чи наявність у нього власності стороною захисту суду не надано, що підтверджує доводи клопотання прокурора про існування ризиків, передбачених п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Таким чином, з урахуванням тяжкості злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 та наявності доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає можливим продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.
Приймаючи до уваги наведене, суд доходить висновку про неможливість застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, який зможе запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Водночас, згідно п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Тобто, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України не визначати розмір застави у кримінальному провадженні є правом суду, а не обов`язком.
Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Пунктом 3 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у таких межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
На даному етапі судового провадження, з урахуванням змін, внесених до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд має право взагалі не визначати обвинуваченому розмір застави, однак приймаючи до уваги, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2021 року було визначено розмір застави у розмірі 900 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з метою недопущення звуження прав обвинуваченого, колегія суддів у даному конкретному випадку дійшла висновку щодо можливості визначення обвинуваченому при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як альтернативного запобіжного заходу застави на рівні, який було встановлено під час досудового розслідування.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні просив у разі продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі до 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Однак, колегія суддів вважає, що з урахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів та їх суспільно-небезпечний характер, забезпечити виконання покладених на ОСОБА_5 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, та зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого саме застава у розмірі 900 прожиткових мінімумів для працездатних осіб,
Крім того, як вже зазначалось, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2021 року був знижений розмір застави, визначений на стадії досудового розслідування, з розміру 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на 900 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
У своєму рішенні у справі «Гафа проти Мальти» ЄСПЛ відзначив, що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції (право на свободу) покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб утримати його від втечі.
Суд, враховуючи положення ч. 5 ст. 182 КПК України та майновий стан обвинуваченого, вважає за можливе визначити, як альтернативний запобіжний захід, у вигляді застави у розмірі 900 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який буде достатнім та зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, та зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Приймаючи до уваги наведене, з урахуванням тяжкості та суспільно-небезпечний характер злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_5 , даних щодо особи обвинуваченого, колегія суддів доходить висновку про можливість продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, у розмірі, який здатен запобігти заявленим у клопотанні прокурора ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та не зменшились, та забезпечити його належну процесуальну поведінку, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 32, 34, 110, 132, 176, 177, 178, 183, 194, 314, 370, 372, 376 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Направити до Одеського апеляційного суду подання про направлення кримінального провадження № 0000103 від 04.08.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. ч. 1, 2 ст. 309 КК України, для визначення підсудності у відповідності до положень ч. 1 ст. 32 КПК України.
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, а саме у розмірі 900 (дев`ятсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 2043000 (два мільйони сорок три тисячі) гривень, строком на 60 (шістдесят) днів.
Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на рахунок ТУ ДСА України в Одеській області, з призначенням платежу: застава за обвинуваченого; провадження по справі № 1-кп/522/50/21.
Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.
У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 (шістдесят) днів обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
1) прибувати за кожною вимогою до суду в розумні строки;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду, без поважних причин не повідомив про причину своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.
Строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту постановлення ухвали суду, тобто з 09.03.2021 року, який діє до 07.05.2021 року включно.
Ухвала суду щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити ДУ «ОСІ».
Ухвала суду в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена протягом п`яти днів до Одеського апеляційного суду з моменту її оголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, з моменту вручення її копії.

Судді Приморського районного суду м. Одеси

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3