Справа №359/3187/21
Провадження №1-кп/359/428/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2021 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з технічною фіксацією кримінальне провадження №000001592, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.02.2021 року, що надійшло до суду 13.04.2021 року з обвинувальним актом, по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 185 КК України за наступних обставин.
Так, 24.01.2021 року о 17 годині 00 хвилин ОСОБА_4 знаходився поблизу багатоповерхового будинку АДРЕСА_1 , де у останнього виник злочинний намір на незаконне заволодіння майном ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу потрапив до під`їзду будинку АДРЕСА_1 , де побачив велосипед «Ardis» моделі «Іnfinity», належний ОСОБА_6 , про місце знаходження якого ОСОБА_4 було відомо, після чого викрав даний велосипед та покинув місце вчинення злочину.
В подальшому, ОСОБА_4 викраденим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 3966 гривень 67 копійок.
Таким чином, ОСОБА_4 умисні дії, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), тобто скоїв кримінальне правопорушення проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України.

Доказами вчинення ОСОБА_4 указаного кримінального правопорушення, є надані ним в ході судового розгляду покази.

З урахуванням позиції обвинуваченого, його захисника та думки прокурора, суд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження обставин вчинення ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення, крім допиту обвинуваченого, - а саме: допиту потерпілого, свідків, дослідження доказів обвинувачення, зважаючи на те, що учасниками судового провадження обставини кримінального правопорушення не оспорювались.
При цьому суд вважає, що кваліфікація дій обвинуваченого підлягає зміні з ч.2 ст. 185 КК України з урахуванням встановлених саме в ході судового розгляду обставин на ч.1 ст. 185 КК України. Зазначене не впливає на позицію обвинуваченого, оскільки останній визнав фактичні обставини вчинення правопорушення, в тому числі і за ознакою повторності, однак суд має застосувати положення про кримінальну відповідальність у відповідності до законодавства України.
Так, кваліфікація за діяння, вчинене ОСОБА_4 за ознакою повторності крадіжки, не може бути застосована в даному випадку судом, оскільки вирок Голосіївського районного суду м. Києва від. 17.06.2021 року відносно ОСОБА_4 не набрав законної сили, і станом на момент подання обвинувального акту до суду обвинувачений до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 185 КК України притягнутий не був.
Так, у відповідності правової позиції об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.09.2020 року (справа №591/4366/18, провадження в суді касаційної інстанції №51-1122кмо20), кваліфікація дій за частиною другою ст. 185 КК України, як повторність вчинення крадіжки, виключається за відсутності вироку суду, що набрав законної сили відносно особи, яка притягається до відповідальності.
Саме тому дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 185 КК України, оскільки направлення до суду обвинувального акту щодо вчинення ним проступку не є підставою для висновку про наявність ознак повторності.

Обвинувачений же ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення, а саме викрадення чужого майна, щиро розкаявся, фактичні обставини не оспорює та у судовому засіданні показав обставини його вчинення, які відповідали зазначеним в обвинувальному акті та пред`явленому йому обвинуваченні.

Так, обвинувачений зазначив, що дійсно, перебуваючи у будинку АДРЕСА_1 , та побачив там велосипед «Ardis», що належав ОСОБА_6 , після чого викрав останній та продав невідомому йому чоловіку за п`ятсот гривень.
Крім цього, судом досліджено докази обвинувачення, що характеризують особу ОСОБА_4 , процесуальні витрати та речові докази у справі. Судовий розгляд здійснено у відповідності до пред`явленого обвинувачення, зміна останнього стосувалась кваліфікації дій у зв`язку з виключення ознаки повторності, без зміни фактичних обставин вчиненого правопорушення.

При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного проступку в судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання ОСОБА_4 винним у його вчиненні, зважаючи на надані ним покази в ході судового розгляду.

Дії ОСОБА_4 у відповідності до вказаного вище слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка). Таку кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною, зважаючи на відсутність вироку суду за вчинення обвинуваченим проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, який би набрав законної сили.

З огляду на ці обставини суд дійшов до переконання, що ОСОБА_4 має бути засуджений за ч.1 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, обставини його вчинення, характер суспільної небезпеки скоєного ним, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ж ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що останній вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до проступків. Кримінальне правопорушення є умисним, а також суспільно небезпечним, оскільки посягає на право власності інших осіб.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд, у відповідності до ст. 66 КК України, відносить щире каяття та сприяння органу досудового слідства в розкритті правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, не встановлено.

Аналіз даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 вказує на те, що останній раніше не судимий, має місце постійного проживання в Бориспільському районі, неодружений, однак має неофіційний дохід оскільки офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває. Крім того відомостей відносно ОСОБА_4 за місцем проживання відносно даних його особистості суду сторонами не надано, тому судом встановлено відсутність будь-яких відомостей які б негативно характеризували обвинуваченого.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання у виді визначеного санкцією статті строку громадських робіт, який, на думку суду, повинен становити, з урахуванням положень ст. 69-1 КК України, вісімдесят годин.

Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Підсумовуючи вищезазначене суд вважає, що визначена міра покарання відносно обвинуваченого є достатньою для виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, враховуючи, тяжкість суспільно-небезпечного діяння та дані про особу обвинуваченого.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні не встановлені.

На підставі викладеного та керуючись ст. 100, 122, 124, 126, 314-376 КПК України, ст. 5, 15, 27, 49, 50, 65, 66, 185 КК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком на 80 (вісімдесят) годин.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку - після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Копію вироку надіслати учасникам судового провадження не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення.
Суддя Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_1