Справа № 396/750/21
Провадження № 1-кп/390/272/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2021 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в м. Кропивницький кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000717 від 25.12.2020, стосовно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Новоукраїнка Новоукраїнського району Кіровоградської області, проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , з вищою освітою, заміжньої, маючої на утриманні малолітню дитину, раніше не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.190, ч.4 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
На розгляді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадженні відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.190, ч.4 ст.190 КК України.

Ухвалою суду від 18.06.2021 обвинуваченій ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12 год. 30 хв. 16 серпня 2021 року.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

До теперішнього часу судове провадження не завершене, проте строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сплине до наступного судового засідання

В судовому засіданні прокурором до суду подано письмове клопотання, в якому він просить продовжити строк тримання під вартою обвинуваченій на строк 60 днів, яке обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на даний час не зменшилися, та зазначив, що застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не може запобігти вищевказаним ризикам. Заперечував щодо зміни обвинуваченій запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки ОСОБА_9 проживає з потерпілими в одній місцевості і зможе впливати на них.

Потерпілі, які з`явились в призначене судове засідання, та представник потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_8 , підтримали клопотання прокурора, просили продовжити обвинуваченій запобіжний захід у виді тримання під вартою. Заперечували щодо зміни обвинуваченій ОСОБА_9 запобіжного заходу на домашній арешт.

Захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_10 заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора та просила змінити її підзахисній запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у певний (вечірній) період доби, з покладенням на неї процесуальних обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що обвинувачена ОСОБА_9 заміжня, має на утриманні малолітню дитину, постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась, до затримання працювала, характеризується виключно позитивно, не має наміру вливати на потерпілих, перед якими вибачалась неодноразово, свідків та переховуватися від суду. Враховуючи зазначене та практику ЄСПЛ вважає, що відсутні підстави для застосування до обвинуваченої ОСОБА_9 такої жорсткої міри запобіжного заходу, як тримання під вартою. Відмітила, що на даний час відсутні підстави для подальшого тримання обвинуваченої під вартою, а існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, прокурором не доведено.

Обвинувачена ОСОБА_9 заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора, підтримала клопотання адвоката ОСОБА_10 та просила змінити їй запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у певний (вечірній) період доби. Зазначила, що бажає працювати з метою відшкодування потерпілим шкоди.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, в межах заявленого клопотання, суд приходить до наступник висновків.

Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 111112 рішення ЄСПЛ у справі «Белевитський проти Росії» від 1 березня 2007 року; п.85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).
Наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення (рішення ЄСПЛ у справі «Адам`як проти Польщі» від 19 грудня 2006 року).

У п.75 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року наголошено, що тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленого в п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, у цьому рішенні ЄСПЛ зазначив, що він часто констатує порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у зв`язку з тим, що, навіть коли йдеться про тривалі строки тримання під вартою, національні суди часто обґрунтовують продовження строку тримання під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення, якщо взагалі роблять це, тоді як після спливу певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи, а суди зобов`язані обґрунтовувати рішення про продовження тримання під вартою іншими підставами, які мають бути чітко вказані.

Існування обґрунтованої підозри щодо скоєння заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, однак тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі «Єчус проти Литви»).

При цьому, ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

Суд також враховує положення, викладені в рішенні ЄСПЛ по справі «Ноймайстер проти Австрії», відповідно до якого, позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого в майбутньому вироку про позбавлення волі.

Обвинувачена ОСОБА_9 по даному кримінальному провадженню перебуває під вартою, проте підстави, які стали необхідністю обрання щодо неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою (проведення ряду слідчих дій, тощо), на теперішній час відпали, а тому наявність тільки обґрунтованого обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, перестала сама по собі бути підставою для позбавлення обвинуваченої свободи, при цьому стороною обвинувачення при розгляді питання доцільності продовження обвинуваченій тримання під вартою не доведено, що застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання нею своїх процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні), суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного (обвинуваченого) обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

З урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_9 , особи обвинуваченої, яка характеризується позитивно, має постійне місце проживання, проживає разом з чоловіком та донькою, що підтверджує її міцні соціальні зв`язки, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась, приймаючи до уваги презумпцію невинуватості обвинуваченої та відсутність доведених перед судом підстав для продовження строку тримання обвинуваченої під вартою, яке має бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, суд вважає за необхідне змінити обвинуваченій ОСОБА_9 запобіжний захід на більш м`який у вигляді цілодобового домашнього арешту, поклавши на неї обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, що на переконання суду, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої та попередить існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити.

Керуючись ст.ст.177, 181, 194, 331, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_9 відмовити.
Змінити обвинуваченій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт, який полягає в забороні обвинуваченій залишати житло цілодобово, строком до 16.10.2021, з покладенням наступних обов`язків, згідно ч.5 ст. 194 КПК України:

1) не виїжджати за межі м. Новоукраїнка Новоукраїнського району Кіровоградської області без дозволу суду та прибувати за викликом до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області за першою вимогою;

2) не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,- цілодобово, а в разі проходження стаціонарного лікування - приміщення лікарні;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими, експертами у даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

6) носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_9 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, та про право використовувати електронні засоби контролю.

Звільнити ОСОБА_9 з-під варти негайно в залі суду.

Строк дії ухвали визначити до 16 жовтня 2021 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченій, її захиснику, прокурору, направити начальнику ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», для виконання та передати для виконання до Новоукраїнського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_9 .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст складений 20 серпня 2021 року.

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1