ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/2527/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/265/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 2 ст. 125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2021 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 червня 2021 року.
Даним вироком,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не працюючого, на утриманні має трьох малолітніх дітей, не судимого, -
визнаний винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у вигляді 240 (двісті сорок) годин громадських робіт.
Стягнуто з ОСОБА_9 в користь ОСОБА_7 3310 (три тисячі триста десять) гривень 96 (дев`яносто шість) копійок відшкодування майнової шкоди, спричиненої кримінальним правопорушення витрат на лікування та 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень моральної (немайнової) шкоди, спричиненої кримінальним правопорушення.
Згідно вироку суду, 19.12.2019 року приблизно о 23 год. 00 хв. ОСОБА_9 прийшов у житловий будинок, що по АДРЕСА_2 , у якому проживає його колишня дружина ОСОБА_7 .. В цей момент між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на ґрунті особистих неприязних відносин виникла суперечка, під час якої в ОСОБА_9 виник протиправний умисел спрямований на спричинення умисного тілесного ушкодження ОСОБА_7 ..
Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_9 в порушення вимог ст.28 Конституції України, яка визначає, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню; ст.289 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що фізична особа має право на особисту недоторканність; фізична особа не може бути піддана катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, перебуваючи у спальній кімнаті житлового будинку, ОСОБА_9 , маючи умисел на заподіяння фізичних страждань своїй колишній дружині, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, умисно підійшов до потерпілої, яка в цей час перебувала на ліжку та годувала малолітню дочку груддю, та кулаками обох рук наніс шість ударів по обличчі ОСОБА_7 ..
В результаті своїх умисних дій, ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді травми голови - закритої черепно-мозкової травми у виді струсу головного мозку із зовнішніми ушкодженнями - рани і синця верхньої повіки правового ока, синця із забиттям м`яких тканин нижньої повіки правого ока з поширенням на виличну ділянку, зламу коронкової частини першого верхнього лівого зуба та крововиливу і садна слизової оболонки нижньої губи, що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
В результаті протиправних дій ОСОБА_9 грубо порушено норми щодо запобігання та протидії домашньому насильству, зокрема суспільні відносини, які забезпечують дотримання правил поведінки, загальновизнані норми моральності та добропристойності у сфері сімейних правовідносин та заподіяно шкоду здоров`ю, особистим правам та інтересам ОСОБА_7 , наданих їй Конституцією України правам на повагу до гідності, свободу та особисту недоторканість.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 червня 2021 року та закрити кримінальне провадження №0000538.
Вважає вказаний вирок суду незаконним та необґрунтованим, оскільки висновки суду першої інстанції щодо заподіяння ним тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Зазначає, що встановлені місцевим судом фактичні обставини кримінального провадження не підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, у зв`язку з чим висновок суду про доведеність наявності його участі у вчиненні кримінального правопорушення не є обґрунтованим та належним чином умотивованим.
Вважає, що надані стороною обвинувачення докази не є достатніми для визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Посилається на те, що обвинувачення відносно нього ґрунтується лише на показаннях потерпілої ОСОБА_7 , яка після розлучення перебуває у неприязних відносинах із ним, а тому є зацікавленою особою, її показання не підтверджуються іншими доказами.
Вказує, що суд першої інстанції при оцінці доказів безпідставно відкинув його показання про те, що він не вчиняв інкримінованого йому кримінального правопорушення, та оцінив їх критично, як намагання уникнення кримінальної відповідальності.
Зазначає, що показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які допитувалися під час судового розгляду та повідомили, що очевидцями подій, які відбувалися 19.12.2019 року приблизно о 23 год. 00 хв. у житловому будинку, що по АДРЕСА_2 , не були, факту заподіяння ним тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 не бачили, а тому вважає їх не належними доказами, так як жодним чином не підтверджують його причетність до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, та, навпаки, повинні тлумачитися в його користь.
Посилається на те, що судом першої інстанції покладено в основу обвинувачення показання малолітнього свідка ОСОБА_16 , які він надавав під час проведення слідчого експерименту на досудовому розслідуванні. Водночас, будучи допитаним під час судового розгляду, останній жодних обставин отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 суду не повідомив, що ставить під сумнів достовірність його показань наданих ним раніше, та, враховуючи принцип безпосередності дослідження доказів судом, такі показання повинні тлумачитися в його користь.
Вважає, що судом першої інстанції помилково покладено в основу вироку відносно нього висновки судово-медичних експертиз, проведених у кримінальному провадженні.
Вказує, що проведення судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_7 розпочалося 20.12.2019 року о 14 год. 05 хв., до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (20.12.2019 року о 20 год. 51 хв.), а тому висновки експертів, якими встановлено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої, є недопустимими доказами.
Зазначає, що експертом не у процесуальний спосіб отримано документи (історія хвороби потерпілої ОСОБА_7 ), на основі яких здійснювалося експертне дослідження. Із відповідним клопотанням до слідчого судді про тимчасовий доступ до вказаних документів слідчий не звертався, та дозволу від потерпілої про їх вилучення із лікувального закладу не отримував, згода потерпілої на їх дослідження також відсутня у матеріалах кримінального провадження.
Посилається на те, що медична документація щодо ОСОБА_7 відсутня у матеріалах кримінального провадження та не відкривалася стороні захисту.
Вважає, що допущені порушення є істотними, висновки проведених судово-медичних експертиз як докази є недопустимими, а вирок суду щодо його винуватості не може ґрунтуватися на таких доказах.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 червня 2021 року скасувати та кримінальне провадження №0000538 від 20.12.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_9 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із тим, що не встановлено достатні докази для доведення винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи та постановлення вироку допустив невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Зауважує, що ним під час дослідження письмових доказів у даній справі було висунуто ряд зауважень з приводу допущених порушень слідчим при збиранні та фіксуванні доказів, а в судових дебатах було заявлено клопотання про визнання частини доказів по справі недопустимими.
Вказує, що судово-медична експертиза отриманих ОСОБА_7 тілесних ушкоджень була проведена до внесення відомостей в ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, що є порушенням вимог ст. 214 КПК України.
Вважає, що три наявні в даному кримінальному провадженні висновки експерта є очевидно недопустимими доказами, а відтак суд не може на них посилатися при ухвалені вироку. За таких обставин одних показів свідків, які не були очевидцями події отримання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, не достатньо для доведення винуватості ОСОБА_9 у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 червня 2021 року скасувати в частині призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді арешту на строк 6 місяців, а в решті вирок суду залишити без змін.
Вважає, що суд призначив покарання, яке є наближеним до мінімального покарання.
Зазначає, що ОСОБА_9 вчинивши дане кримінальне правопорушення завдав не лише шкоду здоров`ю ОСОБА_7 , а й грубо порушив норми щодо запобігання та протидії домашньому насильству, зокрема суспільні відносини, які забезпечують дотримання правил поведінки, загальновизнані норми моральності та добропристойності у сфері сімейних правовідносин.
Посилається на те, що ОСОБА_9 вчиняв дане кримінальне правопорушення у присутності трьох малолітніх дітей. Особливо вказує на зухвалу кримінально-протиправну поведінку обвинуваченого, те, що коли він наносив удари своїй колишній дружині, то вона в цей момент годувала груддю спільну дитину. Завдані удари спричинили кровотечу. Кров потерпілої попала на малолітню дитину. Водночас, ОСОБА_9 навіть не звернув увагу на вказані факти та спокійно відійшов від дитини.
Зауважує, що на необхідність призначення більш тяжкого покарання вказує і посткримінальна поведінка ОСОБА_9 : обвинувачений спокійно сів на крісло та попросив принести йому води. І лише через деякий час пішов із будинку, де проживала ОСОБА_7 .
Наголошує на тому, що ОСОБА_9 свою винуватість не визнавав, хоча визнав, що перебував в той момент у житловому будинку. Також обвинувачений не надав жодної версії, яким чином потерпіла могла отримати тілесні ушкодження.
Зазначає, що під час судового засідання ОСОБА_9 постійно чинив тиск на свою колишню дружину.
Посилається на те, що ОСОБА_7 змушена впродовж цілого місяця в період різдвяно-новорічних свят переховуватися від ОСОБА_9 , оскільки боялась свого колишнього чоловіка.
Зауважує, що ОСОБА_9 , ще за час спільного сімейного життя, постійно застосовував фізичне та психічне насильство щодо ОСОБА_7 .. Це стало причиною для розлучення. Після розлучення ОСОБА_7 постійно страждає від насильства зі сторони свого колишнього чоловіка.
Наголошує на тому, що обвинувачений чинив тиск на свідка - свого малолітнього сина ОСОБА_16 для того, щоб він дав завідомо неправдиві покази. Зокрема, ОСОБА_16 підтвердив, що тато йому сказав, що його (тата) посадять в тюрму.
Зазначає, що наявні дві обставини, які обтяжують покарання: вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння; вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя.
Вважає, що покарання (арешт строком на 6 місяців), є необхідне й достатнє для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Громадські роботи не зможуть запобігти тому, що ОСОБА_9 не буде чинити тиск на колишню дружину. Тим більше, потерпіла вважала, що лише покарання, яке пов`язане із позбавленням особистої свободи ОСОБА_9 , надасть їй можливість спокійно проживати, оскільки постійно страждає від проявів насильства зі сторони ОСОБА_9 .
Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_9 , в судових дебатах його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги, просять їх задовольнити, апеляційну скаргу прокурора заперечили, в судових дебатах прокурора, потерпілу ОСОБА_7 які підтримали апеляційну скаргу прокурора, просять її задовольнити, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи, визнаних судом доведеними, ґрунтуються на сукупності зібраних і належно оцінених доказів.
Так, потерпіла ОСОБА_7 в суді першої інстанції ствердила, що між нею та обвинуваченим постійно виникали конфлікти та сварки. ОСОБА_9 ображав, обзивав її нецензурними словами, бив, тому вона з дітьми переїхала проживати в будинок свого дядька в місто Почаїв.
Потерпіла вказала, що 19 грудня 2019 року у дітей було свято, на якому була присутня вона та обвинувачений. Зазначила, що останній був нетверезий.
Пояснила, що коли ОСОБА_9 приблизно о 23 годині знову прийшов, хтось із дітей відчинив йому двері, він зайшов у спальну кімнату, де в цей час вона годувала груддю їх малолітню дочку ОСОБА_17 та на ліжку сидів син ОСОБА_18 .
Вказала, що ОСОБА_9 підійшов до неї та в присутності дітей почав виражатись нецензурними словами та кулаками обох рук наніс їй шість ударів по голові.
Вона декілька разів втрачала свідомість. Після того як у неї від нанесених ударів потекла кров з розсіченої брови на дитину, яку годувала, обвинувачений сів в крісло та попросив води.
Потерпіла пояснила, що розуміючи, що не здатна самостійно захистити себе та дітей, не провокувала обвинуваченого, а обтерла пеленкою кров на собі та дитині, переодяглась, почекала, щоб обвинувачений вийшов із будинку та поїде, положила дітей спати і зателефонувала на гарячу лінію для жертв від домашнього насильства.
Відразу не звернулась в поліцію, оскільки неодноразово її звернення залишались без розгляду, а терміновий заборонний припис обвинувачений не виконував.
Потерпіла повідомила, що ОСОБА_9 , будучи обраним депутатом сільської ради декілька скликань поспіль, користувався в жителів авторитетом, однак вдома поводив себе агресивно, принижував її при дітях, бив, виражався нецензурною лайкою, однак такого ще не було.
Тому, зранку, зробивши фото свого обличчя із тілесними ушкодженнями розіслала на телефон рідним та кумі ОСОБА_15 , повідомила в поліцію та викликала швидку. Після огляду її лікарем швидкої вона з працівниками поліції поїхали до слідчого в м.Кременець і приблизно в 12 год. їздила на експертизу у м.Тернопіль із документами, які були у неї.
Вважає, що ОСОБА_9 , зателефонувавши їй вранці, щоб її не бачили із синцями на обличчі, запропонував відвезти дітей у школу та в садочок. Вона йому повідомила, що погано себе почуває. В м.Тернополі залишила дітей у ОСОБА_15 , а сама перебувала на лікуванні в лікарні і ОСОБА_9 вона не повідомляла про своє і дітей місце перебування, бо хвилювалась за їх і своє життя та здоров`я.
Свідок ОСОБА_11 - родич потерпілої підтвердив, що потерпіла 19 грудня 2019 року проживала в АДРЕСА_2 , у хаті свого дядька, оскільки з чоловіком були конфлікти, сварка та постійні бійки, що і стало причиною розірвання їх шлюбу.
Свідок вказав, що 20.12.2019 року вранці до нього зателефонувала потерпіла та повідомила, що її вночі побив чоловік, прислала йому на телефон свої фото з синцем під оком, розбитою бровою та вибитим зубом, просила про допомогу та сказала, що обвинуваченого не зупинило те, що вона в цей час годувала груддю їх маленьку доньку і припинив наносити удари лише тоді, коли побачив, що потерпіла, їх дитина та диван були в крові.
Свідок зазначив, що потерпіла казала, що не сперечалась з ОСОБА_9 , не чинила йому опір, оскільки втрачала свідомість, чекала коли він заспокоїться, принесла йому воду та чекала коли він піде з будинку. Тоді зателефонувала на телефон гарячої лінії жертв домашнього насильства та повідомила їм усі події. Вказав, що порадив їй телефонувати в поліцію та на швидку.
Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які є сусідами підтвердили, що потерпіла з зими 2019 року проживала по АДРЕСА_2 в будинку свого дядька ОСОБА_11 ..
Свідок ОСОБА_14 , що є старостою с.Старий Почаїв Кременецького району вказав, що очевидцем конфліктів, сварок, бійок обвинуваченого з потерпілою не був, однак знає, що це відбувається неодноразово, хоча потерпіла, в період його каденції, в сільську раду зі скаргою не зверталась.
Свідок ОСОБА_15 , яка є хресною дітей потерпілої, вказала, що вранці 20.12.2019 року побачила на своєму телефоні фото потерпілої, обличчя якої було в гематомах, розсічена брова, вибитий зуб. Диван, дитячий одяг та одяг потерпілої був у крові, тому вона відразу зателефонувала до потерпілої і почула, що це все зробив її колишній чоловік ОСОБА_9 .
Вона запропонувала свою допомогу в надані тимчасового житла за місцем свого проживання в м.Тернопіль та переконала потерпілу повідомити поліцію та викликати швидку.
З її показів вбачається, що приблизно о 12 год. потерпіла з дітьми приїхала до неї, де залишила своїх дітей та звернулась у лікарню м.Тернопіль та до експерта.
Свідок зазначила, що старший син ОСОБА_18 , якому 9 років, розповів їй, що тато маму бив, а молодший син показував кулачками куди обвинувачений наносив удари мамі. Оскільки потерпіла з дітьми переховувалася від колишнього чоловіка, то вони не повідомляли нікому місця їх перебування.
Свідок ОСОБА_10 , яка є лікарем швидкої допомоги міста Почаїв підтвердила, що 20.12.2019 року о 7.30 год. вона виїжджала на виклик по місцю проживання потерпілої ОСОБА_7 , а саме, на АДРЕСА_2 .
Вказала, що у ОСОБА_7 було виявлено ЗЧТ, струс головного мозку, розсічена брова, гематома ока, та скарги на зубну біль (вибито зуб), і потерпіла повідомила, що тілесні ушкодження їй спричинив її чоловік ОСОБА_9 вночі, коли вона годувала дитину груддю.
Їй було введено ін`єкції від тиску, обезболююче, заспокійливе. Від госпіталізації потерпіла відмовилась, вказавши, що до лікарів звернеться самостійно.
Свідок зазначила, що в будинку було троє дітей, поліцію вона не повідомляла, оскільки на цей час працівники поліції вже перебували в будинку.
Пояснення потерпілої та свідків є послідовними, логічними, належними та допустимими, вони підтверджуються іншими доказами, узгоджуються між собою, тому суд підставно послався на них у вироку.
Факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину підтверджується іншими доказами дослідженими в суді першої інстанції.
Так, відповідно до слідчого експерименту, який проводився 06 липня 2020 року за адресою АДРЕСА_2 за участю малолітнього свідка ОСОБА_16 у присутності понятих, законного представника, психолога, останній вказав, що 19.12.2019 року близько 20:00 год., перебуваючи за місцем проживання разом з мамою ОСОБА_7 , молодшим братом та сестрою, до них в будинок прийшов батько ОСОБА_9 , який зайшов у спальну кімнату, де в цей час перебувала мама і годувала груддю їх маленьку сестричку, та кулаком правої руки з перстнем на пальці наніс мамі два удари по голові, один з яких був нанесений в область правої брови та почав виражатися нецензурними словами до мами. Свідок під час слідчого експерименту показав, як саме батько наніс два удари по голові мамі.
В суді першої інстанції допитаний, з дотриманням правил, передбачених ст. 354 КПК України, малолітній свідок ОСОБА_16 пояснив, що між його батьками часто виникають конфлікти, тому вважає їм краще проживати окремо. Вказав, що ввечері 19.12.2019 року до них, по місцю проживання мами приїхав батько. Вказав, що відкрив йому двері, оскільки мама годувала груддю сестричку. Сказав, що не пам`ятає, чи наносив батько мамі удари і чи сварився з нею. Вказав, що вночі тато поїхав додому, вони лягли спати, а вранці вони поїхали до хресної в місто Тернопіль. Сказав, що не пам`ятає, чому вранці в будинку були лікарі та поліція та чому поїхали в Тернопіль.
Колегія суддів вважає, що суд вірно взяв до уваги слідчий експеримент за участю малолітнього свідка ОСОБА_16 , оскільки останній в суді вказав, що не заперечує тих подій, про які розповідав слідчому під час експерименту та, вказавши, що однаково любить маму і тата та тато казав, що його посадять в тюрму, пояснив причини, з яких погодився розповісти про ці події в суді.
Окрім того, суд правильно врахував, що останній, як дитина, не може оцінювати події в категорії дорослої особи, тому взяв до уваги його реакцію на вказані травматичні події, очевидцем яких він був та врахував емоційний стан дитини, який обмежує здатність зосереджуватися, згадувати та обговорювати події та проблеми.
Судом вірно взято до уваги як належні та допустимі докази по справі дані протоколу проведення слідчого експерименту від 06.07.2020 року, відповідно до якого, із застосуванням відеозапису, в присутності понятих ОСОБА_7 повідомила про вчинення кримінального правопорушення, розказала про обставини, за яких їй ОСОБА_9 19.12.2019 року за місцем її проживання спричинено тілесні ушкодження та показала механізм їх спричинення.
Суд надав правильну оцінку заяві ОСОБА_7 поданої на ім`я начальника Кременецького ВП ГУНП в Тернопільської області від 24.12.2019, в якій просила винести терміновий заборонний припис відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , який винесено 26.12.2019 року строком на 10 діб з 26.12.2019 року до 05.01.2020 року та копію вручено кривднику ОСОБА_9 ..
Вказане підтверджує факт скоєння ОСОБА_9 домашнього насильства відносно колишньої дружини ОСОБА_7 ..
З матеріалів справи вбачається, що у даному кримінальному провадженні проведено ряд експертиз, висновки, за результатами проведення яких, судом обґрунтовано взято до уваги як належні та допустимі докази у справі.
Так, відповідно до висновку експертизи № 86 від 20.11.2020 року, згідно з даними попередніх судово-медичних експертиз (висновки експерта №1258 від 20.12.2019 та №23 від 29.05.2020) у ОСОБА_7 в ділянці голови були виявлені такі ушкодження: на правій половині обличчя рана і синець верхньої повіки, синець із забиттям м`яких тканин нижньої повіки з поширенням на виличну ділянку; на лівій половині злам коронкової частини першого верхнього лівого зуба, крововилив і садно слизової оболонки нижньої губи на цьому рівні. Вказані ушкодження спричинені неодноразовою (щонайменше - дворазовою) дією тупого (тупих) предмета (предметів) з обмеженою поверхнею, не виключено ударами рукою (кулаком).
У висновку зазначено, що виникнення виявлених ОСОБА_7 тілесних ушкоджень за обставин, наведених у протоколах проведення слідчого експерименту із потерпілою та зі свідком ОСОБА_16 внаслідок нанесених ударів рукою (кулаком) в ділянку обличчя ОСОБА_7 , не виключається.
Заподіяна ОСОБА_7 травма голови, як вказано у висновку експерта №23 від 29.05.2020- закрита черепно-мозкова травма у виді струсу головного мозку разом із зовнішніми ушкодженнями рани і синці ділянки правої половини обличчя з ушкодженням зуба та нижньої губи, за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні.
Із 31 грудня 2019 року по 20 січня 2020 року ОСОБА_7 знаходилась на лікуванні в КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР із діагнозом «Закрита черпно-мозкова травма 19.12.2019 року струс головного мозку, відновний період з періодичними цефалгіями, астено-невротичним синдромом».
Як вбачається із наведених в медичній карті №12544 даних, будь-яких об`єктивних клініко-інструментальних ознак черепно-мозкової травми у неї не встановлено, натомість відображені лише суб`єктивні (скарги на головний біль - цефалгії) та вегетативні розлади як прояви «астено-невротичного синдрому». Прояви цих розладів («астено-невротичного синдрому») у відновному періоді перенесенного струсу головного мозку (як то зазначено у діагнозі вищеназваної медичної карти №12544), їх виразність і тривалість, обумовлені не власне видом і характером черепно-мозкової травми, а пов`язані із індивідуальними реактивними особливостями нервової системи (зміни нейрорегуляторних процесів в організмі у відповідь на стресс, травму, хвороби) чи наявністю супутніх хронічних соматичних захворювань або патологічних станів (зокрема у ОСОБА_7 , за даними проведеного 09.01.2020 року МРТ, встановлені ознаки «давніх» патологічних змін в речовині і судинній системі головного мозку).
У висновку вказано, що тривале перебування ОСОБА_7 на лікуванні після виписки її 24.12.2019 року із Тернопільської університетської лікарні, не може враховуватися при оцінці ступеня тяжкості заподіяних їй 19.12.2019 року тілесних ушкоджень.
Висновок експерта стверджує, що виявлена в ОСОБА_7 травма голови, зважаючи на розташування та характер зовнішніх ушкоджень, не властива для утворення при «падінні з висоти власного зросту на тверде покриття підлоги».
Висновки судових експертиз складені кваліфікованими судовими експертами із стажем експертної роботи, які були попереджені про кримінальну відповідальність, з наукової точки належно вмотивовані і сумнівів, в колегії суддів, не викликають.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого та захисника про визнання висновків судово-медичних експертиз по встановленню тілесних ушкоджень потерпілій недопустимими, посилаючись, що їх проведення розпочато (20.12.2019 року о 14:05 год.) до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (20.12.2019 року о 20:52 год.) з огляду на наступне.
Однією із засад кримінального провадження, закріпленої у п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України є змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
На підставі статей 3, 56 КПК потерпіла є стороною кримінального провадження і має право подавати докази не тільки суду, але й і слідчому. Крім того, за правилами ч. 2 ст. 84 вказаного Кодексу показання потерпілої є процесуальним джерелом доказу.
Отже, виходячи із законодавчих норм, потерпіла наділена правом безпосередньо надавати слідчому, в тому числі, медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди її здоров`ю.
Як встановлено судом, у справі проведено три експертизи, кожна наступна з яких підтверджує попередню.
При цьому, перша експертиза проведена за участю потерпілої ОСОБА_7 , яка звернулася в експертну установу з тілесними ушкодженнями з метою визначення ступеня їх спричинення, оскільки згідно поданої нею заяви про вчинення кримінального правопорушення в порядку приватного обвинувачення, має право на таке звернення і без постанови слідчого про призначення експертизи. До того ж, вказана експертиза (висновок експерта №1258) розпочата 20.12.2019 року та закінчена 24.12.2019 року, тобто після внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР.
Наступні експертизи (№23 від 19.05.-29.05.2020 року, №86 від 05.11.-20.11.2020 року) проведені на підставі медичних документів потерпілої ОСОБА_7 та підтверджують локалізацію тяжкості тілесних ушкоджень та механізм їх спричинення.
Не заслуговують на увагу твердження обвинуваченого, що історія хвороби потерпілої слідчим витребувана із лікувального закладу не у процесуальний спосіб, зокрема, без ухвали слідчого судді на її вилучення та без дозволу потерпілої, оскільки інформація, яка міститься в медичній карті потерпілої, стосується виключно її особи, тому суд, з`ясувавши, що від останньої не надходило жодних заяв чи скарг про порушення її прав та свобод, як це передбачено ст. 87 КПК України, при отриманні слідчим вказаної документації та надання її експерту, дійшов вірного висновку про відсутність підстав визнання цього документа недопустимим (постанова Верховного Суду від 18.06.2020 року №740//2536/17).
Також суд вірно вказав, що відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновки експертів, які не відкривалися стороні захисту, не свідчить про сумнівність їх походження і не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку та сторона захисту, зважаючи на ст. 22 КПК України, не позбавлена процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт (постанова Верховного Суду від 27.01.2020 року №754/14281/17).
Окрім того, безпідставними є доводи обвинуваченого щодо недопустимості висновків судово-медичних експертиз з тих підстав, що в них не вказано, що тілесні ушкодження потерпілій спричинив саме він, оскільки експерт наділений правом вказувати на ступінь завданих потерпілій тілесних ушкоджень та не вправі оцінювати доведеність вини обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_9 , заперечуючи свою вину зазначив, що будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не наносив, потерпіла його оговорила та тілесні ушкодження нанесла собі сама.
Разом з тим, обвинувачений не заперечив, що між ними з потерпілою тривають постійні конфлікти та сварки, через які остання проживає з трьома дітьми окремо в будинку свого дядька ОСОБА_19 в м.Почаїв. Підтвердив, що ввечері 19.12.2019 року приїжджав та був в них в будинку. Вказав, що після того 30 днів йому не було відомо місце перебування потерпілої та дітей і з часом дізнався, що вони проживають в місті Тернополі.
Проаналізувавши докази у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що твердження обвинуваченого не відповідають фактичним обставинам справи та є такими, що спрямовані на уникнення останнього від кримінальної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю допустимих доказів, належним чином досліджених судом першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що висновки, яких дійшов суд, були зроблені на підставі ретельного, повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи. Матеріали справи не містять обставин, що можуть викликати сумніви в правильності рішення суду, чи суперечливих доказів, які б суд невмотивовано відкинув.
Кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України є правильною.
При цьому, суд вірно виключив з обвинувачення обтяжуючу покарання обставину - вчинення ОСОБА_9 злочинного діяння в стані алкогольного сп`яніння, як таку, що не доведена стороною обвинувачення.
При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Зокрема, при призначенні покарання ОСОБА_9 враховано тяжкість наслідків, що наступили, а саме, легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, думку потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому сувору міру покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання: вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини щодо своєї колишньої дружини.
З урахуванням наведеного, з додержанням вимог ст. 65 КК України, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_9 покарання у виді громадських робіт, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Дане покарання відповідає передбаченій ст.50 КК України меті покарання - виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів, тому доводи прокурора про призначене обвинуваченому надто м`якого покарання, є необґрунтованим.
Стосовно вирішення питання щодо заявленого потерпілою цивільного позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно вирішив дане питання, задовольнивши його частково.
Визначена судом сума стягнення матеріальної шкоди в розмірі 3310 грн. 96 коп. з обвинуваченого ОСОБА_9 , в користь потерпілої ОСОБА_7 є обґрунтованою і підтверджується наявними в матеріалах провадження чеками на придбання медичних препаратів та актом надання послуг №91 від 09.01.2020 року.
Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 в користь потерпілої ОСОБА_7 спричиненої їй моральної шкоди, суд першої інстанції у відповідності із вимогами ст.1167 ЦК України та постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди вірно взяв до уваги характер і тривалість фізичних та душевних страждань потерпілої, яких вона зазнала внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, що виразилися в порушенні нормальних життєвих зв`язків та сну, у спричиненні сильного фізичного болю, емоційного стресу, тривоги і страху за своє життя та обґрунтовано задовольнив її позовні вимоги в розмірі 50 000 грн.
Усе зазначене дає підстави вважати, що суд постановив законний та обґрунтований вирок, будь-яких підстав для його скасування та закриття провадження, як про це просять обвинувачений та захисник, колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
Ухвалила:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 червня 2021 року щодо ОСОБА_9 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.
Судді