Справа № 204/6772/19
Провадження № 1-кп/204/156/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2021 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань кримінальне провадження № 0001579 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 серпня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, строком на 60 діб. В обґрунтування клопотання вказав, що на даний час наявні ризики, передбачені п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений раніше є неодноразово судимим, останній раз: 26.02.2016 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 290, ч.1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років 1 місяць з конфіскацією майна. 27.03.2019 року звільнений по відбуттю строку покарання, тобто має не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, крім того, на теперішній час ОСОБА_6 є також обвинуваченим у вчиненні іншого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, обвинувальний акт щодо якого перебуває на розгляді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Також, ОСОБА_6 будь-яких осіб на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, у зв`язку з чим є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи невідворотність покарання, за яке законом передбачене виключно покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, з метою уникнення відповідальності за вчинене може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, оскільки має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, не має офіційного місця роботи, що свідчить про відсутність законного достатнього джерела доходу, який здатен забезпечити рівень життя обвинуваченого. Також, за попереднім вироком, а саме вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2016 року ОСОБА_6 засуджено за фактом вчинення незаконного заволодіння 21 транспортним засобом, що відповідно до ч. 3 ст. 88 КПК України, свідчить про наявність усталеної звички обвинуваченого ОСОБА_6 на вчинення кримінальних правопорушень з метою власного збагачення, а тому є всі підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, може вчинити інші, в тому числі корисливі кримінальні правопорушення. Таким чином, обставини скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, його тяжкість, наявність вищевказаних ризиків, вказує на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, належну поведінку обвинуваченого та запобіганню вищевказаних ризиків. Також, з моменту обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , до теперішнього часу, не встановлено будь-яких доказів або підстав, які свідчать про зменшення ризиків, передбачених п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечує проти заявленого клопотання. Суду надав показання про те, що прокурор у клопотанні вказує, що він не має міцних соціальних зв`язків, проте у нього є сім`я, яка була присутня під час судового засідання. Його сім`я зможе його забезпечити, якщо він сам не в змозі заробляти гроші. Його вину на даний момент ще не доведено. Свідки допитані, він не може на них вплинути. Потерпіла письмово повідомила, що вона не є потерпілою, до неї ніяких матеріальних претензій не має. Потерпіла не вважає, що даний злочин скоїв він. Він просить змінити запобіжний на цілодобовий домашній арешт. Він, перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом, зможе забезпечити себе, так яка він проживає у приватному будинку, і у дворі свого будинку може ремонтувати автомобілі, не виходячи за територію будинку і може цим заробляти кошти.

Захисник ОСОБА_5 заперечує проти заявленого клопотання, оскільки обвинувачений вже два роки тримається під вартою. Вважає, що, ані підозра, ані обвинувачення не доведено. Жодних доказів доведеності вини обвинуваченого немає. Дане кримінальне провадження сфальсифіковано. Звинувачення обвинуваченого про те, що у нього є схильність до крадіжки автомобілів та обставини, що він мав епізоди крадіжки автомобілю, порушують закон, права та законні інтереси ОСОБА_6 , як людини і громадянина, оскільки ОСОБА_6 не давав згоди на те, щоб про його минулі судимості згадували і, що саме там відбувалося, а тому просить не згадувати його судимості, а саме коли і у кого він викрав автомобіль. Щодо кримінальної справи, яка розглядається у Бабушкінському суді м. Дніпропетровська, хоче зазначити, що на даний час, захисником подано судді ОСОБА_7 клопотання про закриття кримінального провадження, тому що жодного доказу на підтвердження вини ОСОБА_6 немає. Та справа теж сфальсифікована. ОСОБА_6 також по тій справі є невиннуватим. Вони надали багато характеристик про те, що ОСОБА_6 змінився і ОСОБА_6 не буде кудись бігти, тому що він змінився духовно, людина працює в СІЗО і є відома людина в СІЗО і він знаходиться на дуже доброму рахунку у керівництва СІЗО. Дуже допомагає людям, виховує інших людей духовно і допомагає їм змінитися. ОСОБА_6 стає на добрий шлях і вона думає, що такі вчинки ОСОБА_6 свідчать про те, що він не буде переховуватись від суду, він не визнає свою вину по даному кримінальному провадженні, тому буде з`являтися до суду і доводити це. Якщо він сховається від суду, то він вину визнае автоматично. Тому вважає що ризики не доведені і тому просить змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , а також клопотання захисника ОСОБА_5 , та обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, суд вважає можливим задовольнити клопотання прокурора, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2021 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 27 серпня 2021 року включно з визначенням застави у розмірі 160560 гривень (сто шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Главою 18 КПК України передбачено вирішення питання про запобіжні заходи та затримання особи, зокрема згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу передбачені ст. 178 КПК України, відповідно до якої, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

За змістом положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 ККПК України.

Суд бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, офіційно не працевлаштований, не одружений, осіб, які б знаходились на його утриманні не має, тобто не має стійких соціальних зв`язків за місцем проживання. Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07.07.2009 року за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 70, 75 КК України ОСОБА_6 засуджений до позбавлення волі строком 4 роки з іспитовим строком 3 роки, а вже 08.09.2010 року вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області за ч.2, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 298, ч. 1 ст. 70, 71 КК України до позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців. Звільнений умовно достроково 30.07.2013 року. Невідбутий строк 1 рік 3 місяці 27 днів. 05.08.2014 року обвинувачений знов вчиняє злочин та вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2016 року був засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 290, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років 1 місяць з конфіскацією майна. 27.03.2019 року звільнений по відбуттю строку покарання. На сьогодні обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 289 КК України, який, згідно обвинувачення вчинений 03.08.2019 року, тобто трохи більше, ніж через п`ять місяців після звільнення з місць позбавлення волі. Також, на розгляді в Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Також, за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2016 року ОСОБА_6 засуджено за фактом вчинення незаконного заволодіння 21 транспортним засобом, що відповідно до ч. 3 ст. 88 КПК України, свідчить про наявність певної звички обвинуваченого ОСОБА_6 на вчинення кримінальних правопорушень з метою власного збагачення, що, на думку суду, є достатньою підставою вважати, що існує ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, останній, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

За таких обставин суд вважає, що оскільки на цей час ОСОБА_6 продовжує обвинувачуватися у вчиненні тяжкого умисного злочину, враховуючи те, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який вказує прокурор, продовження застосування обвинуваченому тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

ОСОБА_6 на цей час має непогашену та не зняту судимість за вчинення тяжкого злочину та знову обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Зазначені вище обставини свідчать про схильність ОСОБА_6 до вчинення кримінальних правопорушень та небажання ставати на шлях виправлення.

Крім того, суд звертає увагу, що, не зважаючи на умовно дострокове звільнення останнього з місць позбавлення волі, ОСОБА_6 продовжував вчиняти кримінальні правопорушення, більшість з яких пов`язана з незаконним заволодінням транспортними засобами, що доведено вироками судів.

Таким чином, на думку суду, існує ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт, слід зазначити, що судом неодноразово розглядалися зазначені захисником підстави для зміни запобіжного заходу і надавалась належна їм правова оцінка. Щодо посилання захисника та обвинуваченого на той факт, що обвинувачений цього злочину не скоював, ця справа сфальсифікована, то слід зазначити наступне: обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про необхідність застосування запобіжного заходу вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених п. 1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

Суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, не відпали, стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, а інші альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу із визначенням строку, а тому суд вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту є таким, що нездатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , а необхідним та достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання встановленим судом ризикам, є лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.06.20121 року зменшено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави з 160560 грн.00 коп. до113500 гривень грн. 00 коп., що не є непомірним для обвинуваченого, а також на думку суду, застава є більш м`яким запобіжним заходом для обвинуваченого ніж цілодобовий домашній арешт, про який просить захисник та обвинувачений.
При цьому, суд приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 належить продовжити, згідно ст. 197 КПК України, строком на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-179,183,193,194,197,331,369,371,372,376 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 16 жовтня 2021 включно.
Визначити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у кримінальному провадженні у розмірі 113500 гривень (сто тринадцять п`ятсот) грн. 00 коп.

У разі внесення застави, зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до двох місяців виконувати наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Попередити ОСОБА_6 , що у разі внесення застави та невиконання таких обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 , та обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.
Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1