КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 371/91/19 Провадження № 11-кп/824/2508/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000450 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцяс. Юхни Миронівського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок Миронівського районного суду Київської області від 04 березня 2021 року скасувати в частині призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк два роки та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вважати ОСОБА_6 засудженим без додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Вироком Миронівського районного суду Київської області від 04 березня 2021 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України в період іспитового строку на ОСОБА_6 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Також цим вироком вирішене питання щодо процесуальних витрат.

В доводах апеляційної скарги захисник не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у інкримінованому йому злочині, правильності призначення судом основного покарання із встановленням іспитового строку, вважає вирок Миронівського районного суду Київської області від 04 березня 2021 рокунезаконним в частині призначення ОСОБА_6 додаткового покарання через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Апелянт зазначає, що призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк два роки не відповідає вимогам ч. 2 ст. 65 КК України.
Захисник зазначає, що санкцією ч. 2 ст. 286 КК України додаткове покарання не визнано обов`язковим, при цьому суд першої інстанції жодним чином не мотивував свого рішення в частині необхідності призначення такого покарання.
Апелянт вважає, що у призначенні додаткового покарання ОСОБА_6 немає жодної необхідності, оскільки таке додаткове покарання не виконає ані суспільну функцію покарання та не вплине на запобігання скоєнню нових злочинів обвинуваченим.
Захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується виключно позитивно, до кримінальної відповідальності не притягувався, мав статус інваліда 1 групи внаслідок отриманої в результаті ДТП черепно-мозкової травми, у зв`язку з чим у обвинуваченого відсутня фізична можливість керувати будь-якими транспортними засобами.
Також апелянт зазначає, що суд у вироку не послався на жодний доказ наявності у ОСОБА_6 права керування транспортними засобами.
Крім того, захисник вважає, що суд залишив поза увагою його доводи про те, що поведінка іншого водія ОСОБА_9 ймовірно частково призвела до наслідку у виді його смерті, оскільки всупереч п.п. «г» ПДР України він керував мопедом без шолому.

Судом першої інстанції встановлено, що близько 14 години 05 хвилин 30 серпня 2015 року ОСОБА_6 , керуючи технічно справним мотоциклом марки «Jawa», модель «350», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , належить ОСОБА_10 , рухався по вулиці Приймака в селі Юхни Миронівського району Київської області.

Перебуваючи на ділянці дороги на відстані 14,7 метрів у північно-західному напрямку від електроопори № 35, ОСОБА_6 не був уважний, не переконався, що його дії будуть безпечними і не створять перешкод, або небезпеки іншим учасникам руху, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з мопедом марки «Honda», модель «Dio», без реєстраційного номеру, під керуванням ОСОБА_9 , який рухався зустрічною смугою руху, чим порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», та п. 11.3 Правил дорожнього руху України, згідно з яким «на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу».
В результаті порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього руху сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої водій мопеда ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у виді відкритої черепно-мозкової травми, переломів кісток основи та склепіння черепа, крововиливів в речовину, шлуночки та під оболонки головного мозку з розвитком набряку набухання головного мозку, від яких того ж дня помер в Миронівській центральній районній лікарні, куди його було доставлено після дорожньо-транспортної пригоди.

В суд апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 не з`явились, про дату час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. До апеляційного суду захисник ОСОБА_8 направив клопотання в якому просив розглядати апеляційну скаргу без їх участі.

Під час апеляційного розгляду прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.
Висновки суду в частині доведення винуватості, кваліфікації дій та призначеного основного покарання ніким не оскаржуються.
З огляду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегією суддів перевіряється вирок суду лише в частині призначеного додаткового покарання.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.
Із оскаржуваного вироку вбачається, що суд при ухваленні вироку, посилаючись на положення п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року розглянув питання про застосування додаткового покарання поряд з основним.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
На думку колегії суддів, як основне, так і додаткове покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України визначено з дотриманням наведених вимог закону, зокрема, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції взяв до уваги не тільки дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, має посвідчення водія, а також, що вчинене ним кримінальне правопорушення є необережним тяжким злочином, додатковим об`єктом якого є життя особи, а також суспільно небезпечні наслідки такого злочину у виді тяжких тілесних ушкоджень та смерті особи.
Також судом правильно визнано обставиною, яка пом`якшує покарання, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_6 .
Судом першої інстанції обґрунтовано не встановлено обставин, що обтяжують покарання.

З огляду на це суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 основного покарання в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк два роки.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника, про те, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами в повній мірі не врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки суд першої інстанції врахував такі дані, що і відображено у вироку.
Доводи апелянта про те, що поведінка іншого водія ОСОБА_9 ймовірно частково призвела до наслідку у виді його смерті колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як встановлено судом першої інстанції та не оспорюється сторонами, саме грубе порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України, перебуває у прямому причинному зв`язку із наслідками, які настали внаслідок таких порушень у виді смерті ОСОБА_9 .
Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення та характеру допущених обвинуваченим ОСОБА_6 порушень вимог Правил дорожнього руху, внаслідок яких наступила смерть потерпілого, колегія суддів приходить до висновку, що у даному конкретному випадку покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами не сприятиме досягненню його мети, яка серед іншого полягає у запобіганні вчиненню обвинуваченим нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.
Отже, судом першої інстанції при призначенні як основного так і додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, дотримано вимог ст. ст. 50, 65 КК України, таке покарання є справедливим, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, та є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.
За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Миронівського районного суду Київської області від 04 березня 2021 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4