КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУНС №369/4531/18 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 11-кп/824/1890/2021
Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_12 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 січня 2021 року у кримінальному провадженні №000000019 стосовно обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, проживає за адресою: АДРЕСА_1

та

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Києві, проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 січня 2021 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №000000019 за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків.

Своє рішення суд мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Зокрема, проаналізувавши зміст обвинувачення, визнаного доведеним судом, згідно з вироком Київо-Святошинського районного суду Київської області від 03.03.2018 стосовно ОСОБА_13 , за попередньою змовою з яким в окремому провадженні висунуто обвинувачення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд дійшов висновку, що ці процесуальні документи містять між собою істотні протиріччя, а саме щодо часу вчинення злочину та кількості осіб, які брали в ньому участь.

Суд також зазначив, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відсутні відомості про спрямованість умислу кожного з них та мотиви вчинення ними інкримінованого злочину, не конкретизовано у який спосіб здійснювалось незаконне заволодіння автомобілем та з якою метою, що свідчить про неконкретність висунутого обвинувачення. При цьому суд врахував, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.06.2018 з цих же підстав обвинувальний акт повертався прокурору для усунення недоліків, але судове рішення не було виконане.
Крім того, суд вважав безпідставним виділення під час досудового розслідування в окреме провадження матеріалів щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , дійшовши висновку, що таке виділення «негативно впливає на права обвинувачених, оскільки судом під час засудження ОСОБА_13 фактично було встановлено склад кримінального правопорушення стосовно іншої невстановленої, як вказано у вироку, особи, якою, як вбачається з цього обвинувачення, є ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , як вважає сторона обвинувачення».

В апеляційній скарзі прокурор Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_12 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу суду першої інстанції від 19 січня 2021 року скасувати та повернути обвинувальний акт щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст. 314, 315 КПК України.

За позицією прокурора, обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КК України, оскільки містить повний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. При цьому суд, посилаючись на неконкретність висунутого обвинувачення, вдався до аналізу та формування певних висновків без проведення обов`язкової для цього стадії - судового розгляду, фактично оцінив обставини, які не є предметом дослідження підготовчого судового засідання, а підлягають дослідженню і можуть бути оцінені виключно під час судового розгляду, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_8 підтримала позицію суду в тій частині, що викладене в обвинувальному акті обвинувачення є неконкретним та містить протиріччя з вироком суду щодо ОСОБА_13 , що в свою чергу унеможливлює якісний та повний захист обвинувачених, тому є підставою для повернення прокурору обвинувального акта. Крім того, звернула увагу на те, що реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ст. 109 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, заперечення обвинувачених та захисників щодо апеляційного прохання, які наполягали на тому, що судове рішення є законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Основне завдання стадії підготовчого судового засідання полягає в тому, щоб процесуально та організаційно забезпечити проведення судового розгляду відповідно до положень кримінального процесуального законодавства.

Суд має право зі стадії підготовчого судового розгляду, як це передбачено ч. 3 ст. 314 КПК України, повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування і саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

Пунктами 1-9 частини 2 статті 291 КПК України визначено перелік тих відомостей, які має містити обвинувальний акт. Зокрема, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт обов`язково повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Таким чином, повернення обвинувального акта прокурору може бути у разі, якщо при його складанні були допущені порушення вимог ч. 2 ст. 291 КПК України.

Проте порушень, які перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі обвинувального акта щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , колегією суддів не встановлено.

Так, зі змісту вказаного обвинувального акта, який надійшов на розгляд до Києво-Святошинського районного суду Київської області, вбачається, що в ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення з вказівкою на місце, час, спосіб, мотив (корисливий) та мету (незаконне збагачення) з описом дій кожної особи в тих межах, в яких прокурор вважав встановленими, зазначена правова кваліфікація правопорушення з посиланням на положення конкретної частини статті Закону про кримінальну відповідальність та окремо наведено формулювання обвинувачення кожної особи, тобто викладена позиція сторони обвинувачення в такому виді, як це вважає за правильне прокурор.
При цьому викладені в обвинувальному акті на виконання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України відомості є достатніми для розуміння суті обвинувачення, а посилаючись в ухвалі на неповноту і неконкретність сформульованого обвинувачення та аналізуючи при цьому зміст обвинувачення за вироком щодо іншої особи, суд першої інстанції фактично вийшов за межі питань, які підлягають вирішенню під час підготовчого судового засідання.

Враховуючи, що згідно з ч. 3 ст. 314 КПК України на стадії підготовчого судового засідання суд має встановити, чи відповідає по формі обвинувальний акт вимогам ст. 291 КПК України, а обставини, викладені в обвинувальному акті, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення, тобто суть обвинувального акта є предметом розгляду в судовому засіданні кримінального провадження по суті, за результатами якого суд також формулює обвинувачення, визнане ним доведеним, або приймає рішення про недоведеність обвинувачення повністю або частково чи виправдовує обвинуваченого з підстав, визначених законом, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність недоліків в обвинувальному акті з вказівкою на неповноту та неконкретність обвинувачення, не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

Що стосується висновку про неконкретність обвинувачення, висунутого у вчиненні злочину за попередньою змовою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , який суд зробив з огляду на зміст вироку стосовно ОСОБА_13 , то колегія суддів окремо зауважує, що така оцінка на стадії підготовчого провадження є неприпустимою та її результати не є підставою для повернення прокурору обвинувального акта.

Крім того, чинний КПК України не звільняє сторону обвинувачення від доказування відповідних обставин у кримінальному провадженні щодо однієї особи в разі наявності судового рішення стосовно іншої особи. А з огляду на положення КПК України та практику Європейського суду з прав людини, статус доказів, використаних в одній справі, залишається суто відносним та їх сила обмежується даними конкретного провадження. Водночас не мають преюдиціальне значення обставини, встановлені у провадженні, в якому не беруть участь інші обвинувачені, для їх справ.

Посилання суду, як на підставу для повернення прокурору обвинувального акта, на порушення вимог процесуального закону під час виділення в окреме провадження з іншого матеріалів щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 також є неправильним, оскільки таке, на думку суду першої інстанції, порушення в даному випадку не перешкоджає призначенню судового розгляду на підставі обвинувального акта щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . До того ж суд не зазначив яким чином прокурор може усунути такий недолік з урахуванням того, що відносно ОСОБА_13 ухвалено обвинувальний вирок, який набрав законної сили.

Щодо доводів захисника у запереченнях на апеляційну скаргу про те, що обов`язковий додаток до обвинувального акта - реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ст. 109 КПК України, то недоліки реєстру не є підставою для повернення прокурору обвинувального акта.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість доводів прокурора, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 січня 2021 року, як постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_12 задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 січня 2021 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №000000019 за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ _________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4