КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУНС 761/7750/21 Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2126/2021
Категорія: ст. 304 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

особи, яка подала скаргу ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на постанову слідчого третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань ДБР ОСОБА_8 від 26 листопада 2019 року про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001219 від 05 серпня 2019 року.
Судове рішення мотивовано тим, що можливість оскарження рішення слідчого про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні положеннями ст. 303 КПК України не передбачена, що згідно з ч. 4 ст. 304 КПК України є підставою для відмови у відкритті провадження за скаргою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначає, що під час пошуку судових рішень у Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі Реєстр) їй стало відомо, що Державне підприємство «Інформаційні судові системи» адміністратор Реєстру обмежило доступ до судових рішень, ухвалених у відкритих судових засіданнях у кримінальному провадженні №0001219.

Під час розгляду адміністративної справи за її позовом до Державного підприємства «Інформаційні судові системи» та Державної судової адміністрації України остання направила до Хмельницького окружного адміністративного суду копію постанови про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування від 26.11.2019, прийняту слідчим, на підставі якої обмежується доступ до судових рішень у Реєстрі. Оскільки рішення слідчого є незаконним, а вона як громадянка України та користувач Реєстру має право на доступ до судових рішень, а також право повністю або частково відтворювати судові рушення, що проголошені судом прилюдно, яке гарантоване Законом України «Про доступ до судових рішень» задля реалізації та дотримання засади гласності судового процесу, що передбачена ст. 129 Конституції України, ст. 27 КПК України, то подала до Шевченківського районного суду м. Києва скаргу, в якій просила скасувати постанову слідчого.

Вважає, що, відмовляючи у відкритті провадження, слідчий суддя формально підійшов до вирішення порушеного нею питання і не дотримав у повній мірі загальних засад кримінального провадження. Відповідно до приписів ст. 222 КПК України слідчий, прокурор має право відібрати письмове зобов`язання у особи, якій стали відомі відомості досудового розслідування, з метою їх нерозголошення та право надати дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування. Ані КПК України, ані Закон України «Про доступ до судових рішень» не наділяють слідчого, прокурора повноваженнями на обмеження доступу до судових рішень у Реєстрі, а тому й оскарження такого рішення не передбачено ст. 303 КПК України.

Посилаючись на положення ст.ст. 3, 27, 376 КПК України, звертає увагу, що за загальним правилом судовий контроль під час досудового розслідування слідчий суддя здійснює шляхом проведення відкритих судових засідань, а рішення суду проголошуються прилюдно. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2020 у справі № 826/20221/16міститься правовий висновок про виключну компетенцію суду надавати вказівки, яка саме інформація в судовому рішенні не підлягає розголошенню, а яка оприлюднюється.

Обґрунтовуючи право на оскарження постанови слідчого, ОСОБА_6 вказує, що таке рішення прийняте поза межами компетенції слідчого, у той час як положення ст.ст. 8, 55 Конституції України гарантують кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звернення до суду за захистом своїх конституційних прав та обов`язків безпосередньо на підставі Конституції України. Також стверджує, що право на оскарження рішення слідчого передбачене п. 17 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 24 , ч. 6 ст. 9 КПК України. Наділяючи себе процесуальним статусом іншої особи, права та законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, зазначає, що така особа не входить до переліку учасників судового провадження, які беруть участь у підготовчому судовому засіданні, в ході якого можуть бути подані скарги на рішення прокурора, у зв`язку з чим відсутність права на оскарження рішень прокурора, прийнятих поза межами його компетенції, означає відсутність ефективного засобу юридичного захисту порушеного права в державі.

З огляду на викладене просить ухвалу слідчого судді скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, який також звернув увагу на те, що скарга подана особою, яка не має на це права, провівши судові дебати, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що 25.02.2021 ОСОБА_6 подала до Шевченківського районного суду м. Києва скаргу, в якій просила скасувати постанову слідчого ДБР ОСОБА_8 від 26.11.2019, якою обмежено користувачів реєстру Державної судової адміністрації України у доступі до судових рішень, ухвалений у кримінальному провадженні №0001219 від 05.08.2019.
Обґрунтовуючи право на оскарження цієї постанови та свій процесуальний статус, ОСОБА_6 наводила мотиви, аналогічні тим, що містить апеляційна скарга.

Слідчий суддя, посилаючись на положення ч. 1 ст. 303 КПК України, яка встановлює вичерпний перелік рішень слідчого, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, дійшов висновку про те, що можливість оскарження такого рішення законом не передбачена, і відмовив у відкритті провадження.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів не погоджується.

Забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України, є однією із загальних засад кримінального провадження, що передбачена ст.24 цього Кодексу і кореспондується з ст. 55 Конституції України.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься законність, за змістом якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що, приймаючи постанову про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування, слідчий третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань ДБР ОСОБА_8 керувалась ст.ст. 2, 7, 9, 28, 40, 110, 222 КПК України та цією постановою обмежила користувачів реєстру Державної судової адміністрації України у доступі до судових рішень, ухвалених у кримінальному провадженні №0001219 від 05.08.2019.

Стаття 2 КПК України визначає завдання кримінального провадження, статті 7, 9, 28 КПК України стосуються загальних засад кримінального провадження, як то законність та розумні строки, стаття 36 КПК України визначає повноваження прокурора, а стаття 110 КПК України вимоги до процесуальних рішень, у тому числі до постанов прокурора.

Згідно зі ст. 222 КПК України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Тобто жодна з цих норм не наділяє слідчого повноваженнями приймати рішення про обмеження користувачів Реєстру у доступі до судових рішень, про що обґрунтовано зазначає ОСОБА_6 в апеляційній скарзі.

Частиною 1 статті 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, до яких відносяться, зокрема, рішення про зупинення досудового розслідування, про закриття кримінального провадження, про відмову у визнанні потерпілим, про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, про відмову в задоволені скарги на недотримання розумних строків, рішення при застосуванні заходів безпеки, відмова в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 91 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Зі змісту цієї норми логічно випливає, що рішення прокурора може бути оскаржене під час досудового розслідування лише тоді, коли це передбачено вимогами кримінального процесуального закону. Водночас, прийняття прокурором вказаної раніше постанови, повноваженнями на що він не наділений і яка не передбачена КПК України, дає підстави для висновку про те, що немає ні дозволу, ні заборони стосовно її оскарження.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Відмовляючи ОСОБА_6 у відкритті провадження за скаргою, слідчий суддя не дав оцінку її доводам про прийняття слідчим рішення, яке не передбачене КПК України, і поза межами наданих слідчим повноважень, отже не забезпечив гарантоване ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на ефективний засіб правового захисту.

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, є підставою для скасування ухвали слідчого судді і задоволення в цій частині апеляційної скарги, та постановлення нової ухвали судом апеляційної інстанції.

Крім вичерпного переліку рішень, дій та бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, частиною 1 статті 303 КПК України визначено і вичерпний перелік учасників судового провадження, які наділені таких правом, у тому числі інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, якою себе вважає ОСОБА_6 .

Стверджуючи про обмеження її прав, ОСОБА_6 зазначає, що як громадянка України та користувач Реєстру має право на доступ до судових рішень, яке гарантоване Законом України «Про доступ до судових рішень», ст. 129 Конституції України, ст. 27 КПК України тощо.

Згідно з п. 161 ч. 1 ст. 3 КПК України інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, особа, стосовно якої (в тому числі щодо її майна), здійснюються процесуальні дії, визначені цим Кодексом.

В матеріалах судового провадження відсутні дані про такі обмеження прав, свобод чи законних інтересів ОСОБА_6 , які б наділяли її цим процесуальним статусом і правом оскаржувати рішення слідчого під час досудового розслідування. На користь цього свідчить те, що ОСОБА_6 не має ніякого відношення до кримінального провадження №0001219, що не заперечувала в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, і щодо неї або її майна у цьому кримінальному провадженні не здійснювалися будь-які процесуальні дії.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має подавати скаргу.

Отже, колегія суддів вважає, що твердження ОСОБА_6 про наявність у неї процесуального статусу іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, а відтак і права оскаржувати рішення слідчого, є безпідставними. Таким чином її скаргу належить повернути.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на постанову слідчого третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань ДБР ОСОБА_8 від 26 листопада 2019 року про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001219 від 05 серпня 2019 року - скасувати та прийняти нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_6 на вказану постанову слідчого повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4