ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/72/21 Справа № 700/389/20 Категорія: ч.1 ст.189 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 23 червня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бужанка, Лисянського району, Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо спеціальною освітою, працюючого підсобним робітником МХП «Миронівська птахофабрика», не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 189 КК України та призначено йому покарання у виді 3 /трьох/ років позбавлення волі.

Згідно ст. 75, п.п. 1, 2 ч. 1 п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку, ОСОБА_7 , 26.04.2020 року близько 19 год. 00 хв. по АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зустрівся із ОСОБА_8 , якого попередньо викликав по мобільному телефону, у ОСОБА_7 виник злочинний намір направлений на вимагання у останнього належного йому майна. В подальшому став звинувачувати брата потерпілого ОСОБА_9 у наклепі на його товариша ОСОБА_10 , і як компенсація за це висунув до ОСОБА_8 усну вимогу передачі йому грошових коштів у сумі 10 000 гривень, погрожуючи застосуванням фізичного насильства до ОСОБА_9 , а саме спричинення йому тілесних ушкоджень.

Для того, що б викликати впевненість у ОСОБА_8 у реальності його намірів щодо застосування фізичного насильства, з метою створення психічного тиску, залякування більш серйозними наслідками ОСОБА_7 двічі долонею руки вдарив потерпілого в обличчя та в ліве плече ногою, в результаті чого ОСОБА_8 відчув фізичну біль, проте тілесних ушкоджень не отримав. ОСОБА_8 сприйнявши погрозу як реальну та таку, що може бути реалізована у майбутньому, побоюючись за своє та братове здоров`я, погодився на виплату коштів. Після чого, ОСОБА_7 разом із потерпілим поїхали до ОСОБА_11 , де від останнього потерпілий отримав грошові кошти у сумі 6700 гривень та 100 доларів США о 19 год. 40 хв., які у подальшому передав ОСОБА_7 .

Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.189 КК України, тобто вимога передачі чужого майна чи права на майно або вчинення будь-яких дій майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Лисянського районного суду Черкаської області змінити та відповідно до ст. 69 КК України призначити йому покарання у вигляді штрафу.

Вказує, що вирок суду є занадто суворим. Вважає, що суд додатково не врахував при призначенні покарання, як пом`якшуючу обставину крім іншого відшкодування шкоди потерпілому, що підтверджується тим, що останній не заявляв цивільного позову та свідчить про однобічність суду першої інстанції при розгляді справи щодо обставин, які пом`якшують покарання. Вважає, що відносно нього може бути застосовано покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме штраф, що буде достатнім для його виправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вбачаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст.65 КК України та роз`яснень, наведених в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог в цілому дотримався.

Відповідно до змісту вироку суду ОСОБА_7 під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції повністю визнав свою вину і не заперечував обставин вказаних у обвинувальному акті. З огляду на це, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуте судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України без дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися.

Оцінюючи вимоги апеляційної скарги щодо пом`якшення обвинуваченому визначеного йому судом першої інстанції покарання, колегія суддів вважає ці доводи необґрунтованими, й апеляційну скаргу відхиляє з наступних міркувань.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, засудивши ОСОБА_7 , призначив йому обґрунтоване, законне і справедливе покарання, яке відповідає ступеню суспільної небезпечності вчиненого злочину, його характеру та особі винного. Також суд першої інстанції обґрунтовано визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та визнання вини, як обставини, що пом`якшують покарання. А також вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, як обставини, що обтяжують покарання. При цьому суд вірно врахував особу обвинуваченого та те що останній не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра та з урахуванням декількох пом`якшуючих обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, призначив покарання відповідно до ст. 75 КК України.

Оцінюючи наведені в апеляційній скарзі доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо мотивів пом`якшення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, колегія суддів не вважає їх такими, які дають обґрунтовані підстави для призначення йому більш м`якого покарання, чого власне він і бажає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального і матеріального права, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а розмір призначеного покарання, виходячи з положення ст. 414 КПК України, за переконанням колегії суддів, не можна вважати явно несправедливим через суворість.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів не знаходить обґрунтованих підстав для зміни вироку з мотивів, які указані в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 .

Тому, керуючись ст. ст. 370, 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 23 червня 2020 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді