Справа № 712/5006/21
Провадження №1-кс/712/2676/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про накладення арешту на майно

13 травня 2021 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
власника майна ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, -

В С Т А Н О В И В:
До суду звернувся прокурор Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, в якому просить накласти арешт на автомобіль «Honda» д.н.з. НОМЕР_1 , який було вилучено в ході огляду транспортного засобу від 30.04.2021 за адресою: Черкаська область, Черкаський район, територія гаражного кооперативу, що в м. Черкаси, по вул. Сурікова.

Автомобіль «Honda» д.н.з. НОМЕР_1 залишити для подальшого зберігання на території спеціального майданчику за адресою: м. Черкаси, вул. Лесі Українки, 21. Заборонити використання, ремонт, відчуження та будь-яку зміну права власності арештованого майна до скасування арешту у встановленому законом порядку.

Клопотання мотивує тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 29.04.2021 ОСОБА_6 , 2000 р.н. за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , 1988 р.н., ОСОБА_8 , 1990 р.н. та невстановленою особою, застосовуючи насильство до ОСОБА_9 , 2001 р.н., що не є небезпечним для життя і здоров`я, примушували останнього до виконання цивільно-правових зобов`язань, а саме повернення коштів в сумі близько 50000 грн. ОСОБА_10 , 2001 р.н., жителю АДРЕСА_1 .

30.04.2021 по даному факту матеріали внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001109 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України.

30.04.2021 проведено огляду транспортного засобу «Honda» д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: Черкаська область, Черкаський район, територія гаражного кооперативу, що в м. Черкаси, по вул. Сурікова.

Вказаний транспортний засіб на праві власності належить ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Після його вилучення автомобіль направлено для зберігання на територію спеціального майданчику за адресою: м. Черкаси, вул. Лесі Українки, 21.

Автомобіль «Honda» д.н.з. НОМЕР_1 має ознаки, передбачені ч. 1 ст. 98 КПК України, а саме є речовим доказом, тобто матеріальним об`єктом, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення та може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються в ході досудового розслідування кримінального провадження.

30.04.2021 слідчим СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області винесено постанову про визнання вилученого в ході огляду місця події транспортного засобу речовим доказом.

Зазначене у клопотанні вилучене майно відповідає положенням п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, зокрема, як знаряддя вчинення кримінального правопорушення та предмет, що зберіг на собі його сліди.

Враховуючи вище викладене, за допомогою вказаного автомобіля та речей можливе переховування від слідства та суду, уникнення кримінальної відповідальності, а також оскільки даний транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу містять на собі сліди кримінального правопорушення та є речовими доказами, що є прямою підставою для накладення арешту на тимчасово вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, забезпечення подальшого проведення ряду судових експертиз.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала та просила суд його задоволити.

Власник автомобіля ОСОБА_4 та його захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що даний автомобіль не є речовим доказом та не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя вважає, що дане клопотання підлягає до задоволення виходячи з наступного.
У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Статтею 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 98 КПК України передбачає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Необхідність в арешті вказаного майна зумовлена насамперед забезпеченням кримінального провадження, адже за результатами досудового розслідування необхідно буде вирішити подальшу долю вказаних речових доказів.

У відповідності із ст. 100 КПК України та нормами Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затверджених Постановою КМУ від 19 листопада 2012 року №1104 умовою зберігання речових доказів повинно бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.
Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
В судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом Черкаського районного управління поліції Головного управління національної поліції здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001109 від 30.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.04.2021 ОСОБА_6 , 2000 р.н. за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , 1988 р.н., ОСОБА_8 , 1990 р.н. та невстановленою особою, застосовуючи насильство до ОСОБА_9 , 2001 р.н., що не є небезпечним для життя і здоров`я, примушували останнього до виконання цивільно-правових зобов`язань, а саме повернення коштів в сумі близько 50000 грн. ОСОБА_10 , 2001 р.н., жителю АДРЕСА_1 .

30.04.2021 проведено огляду транспортного засобу «Honda» д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: Черкаська область, Черкаський район, територія гаражного кооперативу, що в м. Черкаси, по вул. Сурікова.

Вказаний транспортний засіб на праві власності належить ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Обов`язок доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого чи прокурора також і ч. 3 ст. 132 КПК України.

Разом із цим, на переконання слідчого судді, у клопотанні належним чином не доведено той факт, що майно тимчасово вилучене 30.04.2021 року, під час проведення огляду транспортного засобу, за адресою Черкаська область, Черкаський район, територія гаражного кооперативу, що в м. Черкаси по вул. Сурікова, а саме: автомобіль марки «Honda» д.н.з. НОМЕР_1 , відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та має значення речових доказів для кримінального провадження № 0001109, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.04.2021 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України.

Також слідчий суддя звертає увагу на те, що до клопотання про арешт майна прокурор не долучив жодних доказів та не навів жодних доводів, що дозволяли б слідчому судді встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В супереч вимогам ч. 1 ст. 170 КПК України прокурором в клопотанні не доведено, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що зазначені в клопотанні предмети є доказом злочину, а тому слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні даного клопотання.

Керуючись ст. ст. 98, 100, 131, 132, 167, 170, 171, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1