Ухвала
іменем України

29 квітня 2021 року

м. Київ
справа № 619/1139/19
провадження № 51-2168ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 24 червня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 4 березня 2021 року щодо ОСОБА_5 .
Встановлені обставини
За вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 24 червня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 4 березня 2021 року апеляційну скаргу захисника залишив без задоволення, а вирок районного суду від 24 червня 2020 року щодо ОСОБА_5 без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення місцевим та апеляційним судами вимог кримінального процесуального закону та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати рішення цих судів і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням закону, посилаючись на порушення місцевим та апеляційним судами норм матеріального і процесуального права, захисник у касаційній скарзі не навела обґрунтування незаконності рішень цих судів, як вона мала зробити відповідно до статей 412 і 413 КПК, не зазначила, у чому полягають ці порушення, як вони вплинули на законність, обґрунтованість та справедливість оскаржуваних вироку й ухвали і чому такі порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом згаданих судових рішень з огляду на положення статей 370, 374, ч. 3 ст. 404, ст. 419 цього Кодексу та п. 6 ч. 2 ст. 115 КК у їх взаємозв`язку.
Посилаючись у касаційній скарзі на недотримання апеляційним судом кримінального процесуального закону, захисник у касаційній скарзі не вказала, які конкретно клопотання, заявлені стороною захисту в суді апеляційної інстанції усупереч ч. 3

ст. 404 КПК цей суд безпідставно не задовольнив, а також у дослідженні яких обставин, установлених під час кримінального провадження і досліджених судом першої інстанції не повністю або з порушеннями (у чому полягає неповнота і порушення), взагалі відмовив.

Касаційна скарга не містить конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування аргументів, викладених в апеляційній скарзі захисника, з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.
Натомість захисник у касаційній скарзі вказує на неповноту судового розгляду та

на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 24 червня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 4 березня 2021 року щодо ОСОБА_5 і встановити строк для усунення недоліків десять днів із дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3