ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2171/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/95/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю: апелянта ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000455 від 08 жовтня 2020 року, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , що діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2021 року,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2021 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_6 , поданою в інтересах ОСОБА_8 , на постанову слідчого від 21 січня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання про надання для ознайомлення матеріалів кримінального провадження.

Таке рішення слідчий суддя мотивував тим, що бездіяльність щодо ненадання матеріалів кримінального провадження для ознайомлення учаснику цього провадження не може бути оскаржена в порядку ст.303 КПК України, оскільки КПК України (ст.221) не встановлює строк, на протязі якого матеріали кримінального провадження мають бути надані для ознайомлення. Також, оскаржена постанова слідчого не може бути оскаржена в порядку п.7 ч.1 ст.303 КПК України.

Не погоджуючись з таким рішенням адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою подану ним скаргу, в інтересах ОСОБА_7 , визнати такою, що підлягає розгляду по суті слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Свої вимоги мотивує тим, що кримінальне провадження №0000455 від 08 жовтня 2020 року за ч.2 ст.286 КК України розслідується за фактом того, що ОСОБА_7 керуючи автомобілем, д.н.з. НОМЕР_1 , вчинив наїзд на ОСОБА_9 , внаслідок чого той загинув. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 04 січня 2021 року слідчого у цьому кримінальному провадженні було зобов`язано розглянути клопотання адвоката ОСОБА_6 про надання для ознайомлення матеріалів провадження. Однак, 21 січня 2021 року слідчий виніс постанову про відмову у наданні для ознайомлення матеріалів кримінального провадження. Апелянт вважає, що скаргу на вказану постанову слідчого було безпідставно повернуто без розгляду по суті, оскільки слідчий у своїй постанові проігнорував висновки слідчого судді та апеляційного суду про те, що особа, стосовно якої розпочато досудове розслідування, навіть без повідомлення про підозру має право на захист, яке може бути реалізоване шляхом дотримання прав підозрюваного, визначених у ст.42 КПК України. В порушення вимог КПК України та практики Європейського Суду з прав людини слідчий відмовив у наданні матеріалів для ознайомлення, мотивуючи формальною відсутністю у ОСОБА_7 процесуального статусу підозрюваного. На думку апелянта, слідчий суддя при відмові у відкритті провадження за скаргою на постанову слідчого, не врахував положення ст.221 КПК України, якою регламентовано порядок ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, а також ст.220 цього Кодексу, якою встановлено строк, протягом якого слідчий зобов`язаний розглянути клопотання сторони захисту про виконання будь-яких процесуальних дій і задовольнити його за наявності відповідних підстав.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та з наведених у ній мотивів просив постановити ухвалу, якою визнати подану ним, в інтересах ОСОБА_7 , скаргу такою, що підлягає розгляду по суті слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим управлінням ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000455 від 08 жовтня 2020 року за ч.2 ст.286 КК України. При цьому, серед обставин які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення вказано, що ОСОБА_7 керуючи автомобілем, д.н.з. НОМЕР_1 , вчинив наїзд на ОСОБА_9 , внаслідок чого той загинув.

З наведеного вбачається, що кримінальне провадження № 0000455 від 08 жовтня 2020 року фактично здійснюється відносно ОСОБА_7 , оскільки серед обставин кримінального правопорушення, яке розслідується, в категоричній ствердній формі вказано, що він вчинив наїзд на пішохода, від якого той загинув, а тому є підстави вважати, що це кримінальне провадження стосується прав та інтересів ОСОБА_7 , якому про підозру на даний час не повідомлено.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 12 жовтня 2020 р адвокатом ОСОБА_6 здійснюється надання правової допомоги ОСОБА_7 у справі за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

19 жовтня 2020 року адвокат ОСОБА_6 , діючи в інтересах ОСОБА_7 , звернувся до слідчого з клопотанням щодо ознайомлення з матеріалами справи з можливістю їх копіювання у повному обсязі.

Подане адвокатом ОСОБА_6 клопотання старшим слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 залишено без розгляду.

За скаргою адвоката ОСОБА_6 на вказану бездіяльність слідчого було винесено увалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 січня 2021 року, якою зобов`язано уповноваженого слідчого ГУНП в Тернопільській області у кримінальному провадженні №0000455 розглянути клопотання адвоката про надання для ознайомлення матеріалів кримінального провадження.

Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 від 21 січня 2021 року у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 від 19 жовтня 2020 року, поданого в інтересах ОСОБА_7 , про надання для ознайомлення матеріалів кримінального провадження відмовлено. Таке рішення слідчий мотивував тим, що ОСОБА_7 в цьому кримінальному провадженні має статус свідка, а тому ні він сам, ні його адвокат не мають права ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування. З цих же підстав слідчий назвав недоречними доводи адвоката з посиланням на ч.6 ст.9 КПК України про те, що під початком досудового розслідування щодо конкретної особи може розумітися внесення до ЄРДР відомостей про вчинення нею кримінального правопорушення.

На вказане рішення слідчого адвокат ОСОБА_6 подав скаргу, за якою у відкритті провадження слідчий суддя відмовив. На переконання колегії суддів таке рішення є безпідставним у зв`язку з наступним.

Згідно п.18 ч.1 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Порядок кримінального провадження на території України, відповідно до ст. 1 КПК України, визначається кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Згідно із ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Пунктом «с» §3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право захищати себе особисто чи використовуючи юридичну допомогу захисника, обраного на власний розсуд.

У рішенні від 19.02.2009р. у справі «Шабельник проти України» ЄСПЛ вказав, що «право на правову допомогу виникає в момент, коли становище людини стає суттєво уразливим, навіть якщо її офіційно не затримано як підозрювану». Суд пояснив, що становище заявника стало значно вразливішим одразу після вжиття серйозних слідчих заходів щодо перевірки підозри стосовно нього та підготовки версії обвинувачення. Тож було констатоване порушення §1 та п.«с» §3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки момент виникнення права на правову допомогу не залежить від того, який формальний статус має підозрювана у скоєнні злочину особа.

Європейський суд з прав людини визначає «кримінальне обвинувачення» як «офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння», при цьому, «в деяких випадках це може робитися у формі інших заходів, здійснення яких несе в собі таке твердження і, по суті, так само впливає на становище підозрюваного» (рішення у справі «Екле проти Німеччини»).

Європейським судом з прав людини як висунення обвинувачення визнаються, зокрема, такі обставини: арешт особи (рішення у справі «Вемхофф проти Німеччини»), офіційне повідомлення про намір здійснення стосовно особи кримінального переслідування (рішення у справі «Ноймайстер проти Австрії»), початок досудового слідства проти конкретної особи чи арешт банківських рахунків конкретної особи (рішення у справі «Рінгайзен проти Австрії»). Тобто це вчиненням різноманітних процесуальних дій, передбачених національним законодавством, від початку досудового розслідування і до ухвалення судового рішення.

Отже, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що обвинуваченим (підозрюваним) у вчиненні кримінального правопорушення є особа, відносно якої фактично розпочато досудове слідство, з моменту офіційного доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння.

При цьому, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини визначає такі обставини, які вважаються моментом висунення обвинувачення:

- початок досудового розслідування проти конкретної особи чи арешт її банківських рахунків (рішення у справі «Ringeisen v. Austria);

- арешт особи (рішення у справі «Wemhoff v. Germany);

- офіційне повідомлення про намір здійснення стосовно неї кримінального переслідування (рішення у справі «Neumeister v. Avstria»).

Тобто, обвинувачення охоплює весь комплекс процедур від початку досудового розслідування стосовно особи до винесення остаточного рішення.

Конституційний Суд у рішенні від 30.09.2009р. №23-рп/2099 констатував, що положення ч.1 ст.59 Конституції України треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі й формах, як вона того потребує. Навіть якщо це право не передбачене законами України чи іншими правовими актами, особа не може бути обмежена в його реалізації.

Отже, кримінальне процесуальне законодавство виходить з того, що особа, стосовно якої розпочато досудове розслідування, навіть без повідомлення про підозру має право на захист, яке може бути реалізоване шляхом дотримання прав підозрюваного, визначених у ст.42 КПК України.

Як встановлено в ході апеляційного розгляду внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості у цьому кримінальному провадженні вказують на те, що досудове розслідування у цьому випадку фактично здійснюється відносно ОСОБА_7 , якому про підозру на даний час не повідомлено.

Згідно із ч.1 ст.42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст.276-279 зазначеного Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак її не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Набуття прав підозрюваного особою, відносно якої фактично розпочато досудове розслідування, але не повідомлено про підозру, КПК України не врегульовує.

Однак, відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади, визначені в його ч.1 ст.7 КПК України. До них, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст. 8, ч.5 ст.9 КПК України). Статтею 17 закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ, як джерело права на всіх етапах провадження нарівні із законами України.

Крім того, згідно з ч.2 ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Сторона обвинувачення зобов`язана використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого (зокрема, прав на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя) у разі здійснення кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого.

Статтею 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Системний аналіз норм Кримінального процесуального кодексу України свідчить про те, що підозрюваному притаманні такі ж ознаки і риси, що й обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Таким чином, з огляду на ст.9 КПК України та практику Європейського суду з прав людини, особа, відносно якої розпочате досудове розслідування за фактом вчинення цією особою конкретного кримінального правопорушення, повинна мати процесуальні права підозрюваного.

Отже, кримінальне процесуальне законодавство виходить з того, що особа, стосовно якої розпочато досудове розслідування, навіть без повідомлення про підозру має право на захист, яке може бути реалізоване шляхом дотримання прав підозрюваного, визначених у ст.42 КПК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що позиція слідчого щодо ненадання ОСОБА_7 можливості реалізувати своє право на захист не узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, а тому висновки слідчого судді місцевого суду щодо відсутності підстав для відкриття провадження за скаргою адвоката ОСОБА_6 на постанову слідчого є необґрунтованими.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає в нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, а також іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно з статтею 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

За змістом ст.221 КПК України слідчий зобов`язаний за клопотанням сторони захисту надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню.

Таким чином, бездіяльність слідчого щодо ненадання адвокату, як захиснику ОСОБА_7 , для ознайомлення матеріалів досудового розслідування може бути оскаржена на досудовому провадженні, на підставі пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України.

У порядку статті 303 КПК України вищевказана бездіяльність слідчого була оскаржена до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду, про що винесено ухвалу від 04 січня 2021 року та зобов`язано повноважного слідчого ГУНП в Тернопільській області у кримінальному провадженні № 0000455 від 08 жовтня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, розглянути клопотання захисника про надання для ознайомлення матеріалів кримінального провадження.

В цій ухвалі слідчий суддя, аналізуючи доводи скарги щодо бездіяльності слідчого, однозначно вказав, що кримінальне процесуальне законодавство виходить з того, що особа, стосовно якої розпочато досудове розслідування, навіть без повідомлення про підозру має право на захист, яке може бути реалізоване шляхом дотримання прав підозрюваного, визначених у ст.42 КПК України.

Незважаючи на вказані висновки, слідчий формально підійшов до виконання ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду і без належної аргументації виніс постанову про відмову в задоволенні клопотання від 21 січня 2021 року, яка за змістом є прямо протилежною ухвалі слідчого судді від 04 січня 2021 року.

Таким чином, слідчий не надав можливості ознайомлення з матеріалами кримінального провадження і в порушення вимог статей 22, 220 КПК України не навів належних мотивів щодо того, чому на його думку в особи, учасника дорожньо-транспортної пригоди щодо якої фактично здійснюється досудове розслідування, відсутні підстави для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

В подальшому слідчий суддя при відмові у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_6 залишив поза увагою, що постанова слідчого винесена з тих же мотивів, які викладені у письмовому повідомленні слідчого від 22 жовтня 2020 року про залишення без розгляду клопотання про ознайомлення з матеріалами адвоката ОСОБА_6 , що згідно ухвал апеляційного суду від 08 грудня 2020 року та слідчого судді від 04 січня 2021 року було визнано порушенням права особи на захист.

За таких обставин в цьому конкретному випадку оскаржена постанова слідчого про відмову у наданні для ознайомлення матеріалів провадження по суті є продовженням його бездіяльності, яка вже оскаржувалась в порядку п.1 ч.1 ст.303 КПК України. Той факт, що слідчий виразив її у формі постанови, ігноруючи при цьому попередні висновки апеляційного суду і слідчого судді, а також вимоги кримінального процесуального закону та практику ЄСПЛ, не може бути підставою для відмови особі у доступі до правосуддя.

З урахуванням наведеного та з метою забезпечення належного судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2021 року необхідно скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_11 на постанову слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 від 21 січня 2021 року визнати такою, що підлягає розгляду по суті слідчим суддею суду першої інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 422 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , подану в інтересах ОСОБА_7 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2021 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на постанову слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_10 від 21 січня 2021 року, визнати такою, що підлягає розгляду по суті слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Ухвала апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді