Справа № 308/1716/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.07.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/326/21 за доповненою апеляційною скаргою захисників - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01. 07. 2021.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обраного обвинуваченому ОСОБА_6 та продовжено строк тримання під вартою до 27. 08. 2021 включно, щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Єреван, Вірменської республіки, мешканця АДРЕСА_1 , з вищою освітою, не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Із матеріалів контрольного провадження вбачається, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстр судових розслідувань за №0000213 від 16. 10. 2017 по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, знаходиться в провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Відмовляючи в задоволенні клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу та продовжуючи дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції вказав, що судове провадження щодо ОСОБА_6 триває, підстав для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу щодо останнього у вигляді тримання під вартою не має, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у зв`язку з якими відносно обвинуваченого обрано запобіжний захід - тримання під вартою, не зменшилися та не змінилися. Стороною захисту не надано доказів про необґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення та доказів погіршення його стану здоров`я. Також суд першої інстанції врахував, тяжкість злочинів у яких обвинувачується ОСОБА_6 , мотиви та мету цих злочинів, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і

-2-

для суспільства в цілому, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості. Судом також констатовано, що з урахування копій медичної документації обвинуваченого ОСОБА_6 , обставин щодо неможливості перебування останнього під вартою в умовах СІЗО не встановлено. На переконання суду першої інстанції обраний ОСОБА_6 запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисники адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_9 просять ухвалу суду від 01. 07. 2021 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_11 скасувати та обрати щодо останнього більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосування електронних засобів контролю або визначення розміру застави в межах п. 5 ст. 182 КПК України. В обґрунтування апеляційних вимог зазначають, що під час винесення ухвали в підготовчому судовому засіданні, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст.314, 315 КПК України, що регулюють порядок проведення підготовчого судового засідання та переліку питань, які в ньому вирішуються, що не відповідає обставинам справи та є окремою підставою для скасування ухвали суду від 01.07.2021. Також вказують про те, що ухвала є незаконною, необґрунтованою і такою, що не відповідає практиці Європейського суду з прав людини, оскільки не містить жодних доказів про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, чи з`явлення нових даних, які підтверджують існування вказаних ризиків. На думку захисників немає жодних підстав, які б вказували на існування ризиків, та виправдовували подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою і такі не були встановлені в судовому засіданні. Сторона захисту просить врахувати, що ОСОБА_6 перебуває під вартою понад три роки, з того часу мотиви та обґрунтування його подальшого утримання практично не змінювались, фактично суд щоразу задовольняє однотипні клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою. Просять врахувати, що до вчинення злочину, ОСОБА_6 характеризувався виключно, як добропорядний член суспільства за, що неодноразово нагороджувався почесними грамотами та відзнаками, за роки своєї професійної діяльності здійснив чималий вклад у розвиток регіону та громади міста. Ряд авторитетних громадян краю, таких, як директор ДУ АПФ «Леанка» ОСОБА_12 та колишній мер м. Ужгорода ОСОБА_13 і на сьогоднішній день висловлюють свою повагу та позитивно характеризують обвинуваченого ОСОБА_6 . Окрім того, 21 співробітник Ужгородської взуттєвої фабрики, які працювали під керівництвом обвинуваченого також характеризують його позитивно. Просить врахувати, що сторона захисту ставить під сумнів правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 та має намір довести суду його не винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Таким чином, ОСОБА_6 немає наміру переховуватись від суду, оскільки зацікавлений в отриманні об`єктивного вироку та збереженні своєї честі, гідності та доброї репутації. Також, на думку захисників судом безпідставно не враховано стан здоров`я ОСОБА_6 , який також є перешкодою для подальшого його утримання під вартою. Зокрема у ОСОБА_14 виявлено ряд хронічних захворювань, у тому числі онкологічне, у зв`язку з чим йому було проведено ряд оперативних втручань. Наразі він перебуває на обліку у онколога, в якого потребує постійного планового обстеження з приводу пухлини сечового міхура. Цілком очевидно, що в умовах СІЗО обвинуваченому не можливо забезпечити належного медичного супроводу та догляду. До того ж умови утримання в СІЗО негативно впливають на стан його здоров`я та є чи не основною перешкодою в одужанні. З урахуванням сукупності наведених обставин, сторона захисту просить змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою.

-3-

В доповненні до апеляційної скарги захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зазначають про те, що клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 було розглянуто неповноважним складом суду - суддею ОСОБА_15 одноособово, при тому що для розгляду кримінального провадження визначено колегіальний склад. Також вказують на порушення судом строків розгляду клопотання, а прокурором процедуру подання такого клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вручив стороні захисту клопотання за кільки хвилин до початку його розгляду, хоча таке повинно було вноситись на пізніше, як за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали суду. Також ухвала суду не містить належного обґрунтування щодо продовження строку тримання під вартою на 58 днів.

Відповідно до ст. 442-1 КПК України, контрольне провадження розглядається у відсутності захисника адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які не виявили бажання брати участь у судовому засіданні і клопотань з цього приводу не заявляли.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, пояснення представника потерпілого та промову прокурора, які вважають ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а доповнену апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, дослідивши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що доповнена апеляційна скарга захисників обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_7 не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

У відповідності до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного,обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

-4-

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, місцевий суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Суд першої інстанції, вирішуючи клопотання захисників ОСОБА_16 та ОСОБА_9 про зміну обвинуваченому ОСОБА_17 запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт та прокурора - про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що неможе перевищувати двох місяців.

Зі змісту ст. 199 КПК України вбачається, що слідчий суддя продовжує строк тримання під вартою за умови, що прокурор, слідчий доведуть існування заявлених ними ризиків, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; та наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, суд дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою. Прокурором доведено, що заявлені ним в клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися й виправдовують подальше тримання ОСОБА_6 під вартою, натомість захисниками даних, які б свідчили про відсутність цих ризиків - не надано.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

-5-

Судом об`єктивно враховано, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, обставини вчинення цих кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , а також те, що судове провадження та судове слідство не закінчено, що дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватись від суду чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що встановлені при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу ризики не зменшилися і не відпали та виправдовують тримання його під вартою.

При цьому судом першої інстанції вірно констатовано, що обраний ОСОБА_6 запобіжний захід із урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості інкримінованих йому діянь, а також тяжкості можливого покарання, натомість обставин, які б свідчили про те, що обраний ОСОБА_18 захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, - не встановлено й сторонами не доведено, у зв`язку з чим, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу доцільність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення визначеного строку дії запобіжного заходу про тримання ОСОБА_6 під вартою. Такий висновок колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, а викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою є занадто суворим та не виправданим жодним аргументом сторони захисту, а також про те, що жоден із передбачених ст. 177 КПК України ризиків не підтверджується об`єктивними, належними та допустимими доказами, а доводи сторони обвинувачення є тільки припущеннями, і при цьому, прокурором не наведеної жодної переконливої обставини, яка б унеможливлювала застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження і не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою.
Посилання ж на інші нові обставини, які б свідчили про те, що заявлені ризики зменшились та не виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, апеляційна скарга захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не містить. Натомість фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_6 умисних тяжких злочинів, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, кількості доведених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, спростовує доводи апеляційної скарги про необґрунтоване продовження застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Доводи сторони захисту про порушення судом положень ст. ст. 314, 315 КПК України, що стосуються одноособового, а не колегіального розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20. 05. 2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»,

-6-

із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11. 03. 2020 № 211, який діє на даний час.
Законом України «Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 23. 04. 2020, під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. У разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.
Враховуючи вищевказані положення законодавства, беручи до уваги те, що на території України триває карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), до закінчення строків тримання під вартою обвинуваченого неможливо колегіально розглянути клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо необхідності вирішення питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою членом колегії по справі - головуючим одноособово.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів, не встановлено.

Посилання адвокатів на те, що ОСОБА_6 не має намірів переховувався від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати у будь-який спосіб кримінальному провадженню, з огляду на його намір довести суду його не винуватість у вчиненні злочину та особистій зацікавленості в отриманні об`єктивного вироку та збереженні своєї честі, гідності та доброї репутації , - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не впливають на висновок суду про необхідність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою і не дають підстав для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який.
Як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, стороною обвинувачення не доведено неможливості застосування щодо ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення його належної процесуальної поведінки в кримінальному провадженні.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги у цій частині, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, а також незаконно впливати на потерпілу сторону, свідків, експертів, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його особлива тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
-7-
Із вищенаведених підстав, як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції, колегія суддів відхиляє й апеляційну скаргу в частині доводів про особу обвинуваченого.
Разом із тим, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, в ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано, у зв`язку з чим, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає його триманню під вартою.
Наведені в апеляційній скарзі захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 доводи щодо незадовільного стану здоров`я, були предметом перевірки та розгляду судом першої інстанції і підстав для їх задоволення не встановлено, з чим погоджується й колегія суддів, з огляду на те, що зазначені мотиви, так само, як і наявність позитивних характеристик, не дають підстав для зміни чи скасування ухвали суду і застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Посилання захисників - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на необхідність застосування при розгляді апеляційної скарги практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішень «Хайретдінов проти України», «Комаров проти України», «Харченко проти України» та ін.. заслуговує на увагу, натомість колегія суддів вважає, що прийняте слідчим суддею рішення цілком узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, в тому числі і з правовими позиціями, викладеними у зазначених рішеннях.
Доводи сторони захисту про порушення прокурором строку звернення до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу не заслуговують на увагу, оскільки частиною четвертою статті 199 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку запобіжного заходу до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу.
Отже, порушений прокурором строк звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу не є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Твердження захисників про те, що строк тримання під вартою продовжено не на 60, а на 58 днів, не є процесуальним порушенням, яке є безумовною підставою для скасування ухвали суду, оскільки не перевищує встановлених ст. 197 КПК України строків дії ухвали про продовження строку тримання під вартою підозрюваного та обвинуваченого.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду про відмову в задоволенні клопотання захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про зміну щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт та задоволення клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 є обґрунтованою, законною, постановлена з дотриманням вимог статей 177, 178, 183 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженим та оціненими судом, а тому доповнена апеляційна скарга захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 подана в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

-8-

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

доповнену апеляційну скаргу захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01. 07. 2021 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: