печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора другого відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту,-

ВСТАНОВИВ:
до провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора другого відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0001218.

Вказане клопотання обґрунтовує тим, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001218, зареєстрованому в ЄРДР 15.12.2020 ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України за фактом вчинення шахрайства в особливо великих розмірах.

Підставою для реєстрації кримінального провадження стала заява ТОВ «СБ Магнум» про заволодіння шляхом обману квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , вчинене службовими особами Юридичного департаменту Одеської міської ради за попередньої змовою з невстановленими особами.

Досудовим розслідуванням установлено, що 11.06.2019 ТОВ «СБ Магнум» на підставі проведеного аукціону уклало з ПАТ КБ «Євробанк» договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 008/С- 712.

Відповідно до умов укладеного договору ТОВ «СБ Магнум» викупило право вимоги за договорами кредитної лінії від 28.04.2016 № С-712 і від 28.04.2016 № С-713, укладеними з ОСОБА_4 , розмір прав вимоги за якими склав 8 767 990,55 грн., а також за договором іпотеки від 28.04.2016, зареєстрованим в реєстрі за № 539, предметом якого виступала квартира зазначеної особи за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на вказану квартиру набуто ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.04.2016, укладеного з ПАТ КБ «Євробанк». Відомості про право власності на вказану квартиру внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 28.04.2016 за № 14370783 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

28.07.2020 між ПАТ КБ «Євробанк» (первісний іпотеко держатель) та ТОВ «СБ Магнум» (новий іпотекодержатель) укладено Договір про відступлення прав вимоги за вказаним вище договором іпотеки (із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя).

Відповідні відомості про заміну іпотекодержателям внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 28.07.2020 за №№ 218107951 і 218110653.

22.09.2020 державний реєстратор Юридичного департаменту Одеської міської ради Одеської області ОСОБА_5 , діючи в супереч вимог п. 1, п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 60 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, безпідставно скасувала право власності ОСОБА_4 на вказану квартиру, а також іпотеку квартири і державну реєстрацію обтяження щодо неї, зареєстрованого на користь ТОВ «СБ Магнум».

У подальшому, без згоди іпотекодержателя, зазначений реєстратор зареєструвала право власності на цю квартиру за ОСОБА_6 .

За даними Державного реєстру прав на нерухоме майно зазначені рішення прийняті державним реєстратором на підставі постанови Верховного суду від 20.11.2019 у справі № 826/12028/17 за позовом ОСОБА_4 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_7 , ПАТ КБ «Євробанк», приватний нотаріус КМНО ОСОБА_8 , приватний нотаріус ОМНО ОСОБА_9 , приватний нотаріус ОМНО ОСОБА_10 про визнання протиправними та скасування рішень.

Згідно зі змістом цієї постанови скасовані рішення суду про стягнення на користь ПАТ «Євробанк» квартири за адресою: АДРЕСА_1 , проте, зазначена постанова жодними чином не скасовувала іпотеку квартири та не визначала право власності на неї інших осіб, у зв`язку з чим підстави для вчинення реєстраційних дій з боку державного реєстратора ОСОБА_5 були відсутні.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом кримінально протиправних дій, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом вчинення яких внесено відомості до ЄРДР за № 0001218.

03.03.2021 постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_12 вказану квартиру визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001218.

В судове засідання слідчий, прокурор не з`явився, про причини своєї неявки не повідомили. Прокурор подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність та зазначив, що клопотання підтримує в повному обсязі.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, слідчий суддя розглянув клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у зв`язку з наявною можливістю вчинення дій, спрямованих на відчуження та розтрату вказаного майна.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів на підставі ч. 1 ст. 107 КПК України не здійснювалась.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розмір у неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Частиною 10 ст. 170 КПК України, передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно положень ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Дослідивши надані матеріали, враховуючи відповідно до вимог ст. 173 КПК України наявність даних про достатність доказів, що вказують на наявність кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, наявність даних про належність майна, на яке слідчий просить накласти арешт, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя вважає необхідним задовольнити клопотання, накласти арешт на майно, оскільки вважає наявні передбачені ст. 170 КПК України підстави для його накладення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора другого відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту задовольнити.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_13 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в рамках кримінального провадження №0001218.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1