ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/7088/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/819/434/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку дії запобіжного заходу
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження № 0001150, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 04 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеною ухвалою клопотання прокурора задоволено, та відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 345

КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 30 квітня 2021 року включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у судовому засіданні прокурором не було доведено будь-яких обставин, які б вказували на наявність реальних або можливих ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Враховуючи наведене, просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 04.03.2021 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою звільнити його з-під варти.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

ОСОБА_6 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про забезпечення його участі на адресу апеляційного суду не надходило.

Адвокат ОСОБА_7 належним чином повідомлений про місце дату та час апеляційного розгляду. Заяв, клопотань на адресу суду не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених

ч. 1, 2 ст. 345 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого суду щодо наявності достатніх підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу щодо обвинуваченого, не зменшились, адже ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Так, виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, відсутні підстави для зміни відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу на менш суровий.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів спрямованих на погрозу вбивством, насильством щодо працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником своїх службових обов`язків (ч. 1 ст. 345 КК України) та на умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку із виконанням цим працівником своїх службових обов`язків (ч. 2 ст. 345 КК України). Максимальне покарання за санкцією ч. 2 ст. 345 КК України є позбавлення волі, строком до 5 років.

Колегія суддів звертає увагу на поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , який вчинив злочин проти авторитету органів державної влади, а також на дані про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України вважається таким, що не судимий, проте раніше притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання за вчинення особливо тяжкого злочину умисного вбивства та тяжкого злочину групового розбійного нападу, є обвинуваченим у іншому кримінальному провадженні за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, перебуває на обліку в наркологічному диспансері через розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, офіційно не працевлаштований, законне джерело доходів відсутнє, на утриманні неповнолітніх дітей не має.

На думку колегії суддів, вищезазначена характеристика ОСОБА_6 дає достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього, інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, а тому доводи апелянта, про те, що прокурором не доведено існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, являються необґрунтованими.

Зокрема, виходячи з матеріалів справи, які характеризують особу обвинуваченого як таку, яка раніше скоювала особливо тяжкі та тяжкі злочини, характеру злочинів, які інкримінуються ОСОБА_6 , продовжують існувати ризики того, що у випадку звільнення обвинуваченого з під варти він може незаконно впливати на свідків, потерпілого, переховуватися від суду, а також те, що обвинувачений вчинив злочин, який спрямований проти авторитету органів державної влади, а саме заподіяння легких тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням ним службових обов`язків, офіційно не працюючого, тобто не має законних джерел існування, сім`ї та утриманців не має, тому його соціальні зв`язки за місцем проживання не є настільки міцними та значними, що могли б впевнено гарантувати його належну процесуальну поведінку та виключали б можливість настання зазначених ризиків.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що судовий розгляд кримінального провадження продовжується, твердження апеляційної скарги обвинуваченого про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та звільнення його з-під варти, є непереконливими.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 04.03.2021 року відносно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4