Справа 127/4479/21
Провадження 1-кс/127/1839/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького міського суду Вінницької області клопотання слідчого Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , про накладення арешту на майно, що було вилучене під час огляду 18.02.2021, а саме: транспортний засіб марки «БМВ», р/н НОМЕР_1 , за відсутності фіксації судового розгляду технічними засобами, -

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшло вищевказане клопотання слідчого ОСОБА_2 , яке погоджене з прокурором, про накладення арешту на майно.

Клопотання мотивовано тим, що у провадженні слідчого перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000181 від 12.02.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, у зв`язку із чим у органу досудового розслідування постала необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно.

Під час розгляду, з матеріалів клопотання встановлено, що 01.02.2021 близько 16:30 год. водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Келецька в м. Вінниці, в напрямку вул. Л. Ратушної, в районі регульованого пішохідного переходу, допустив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_4 , яка перетинала проїзну частину справа-наліво по напрямку руху автомобіля.

Внаслідок ДТП неповнолітня ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження.

В даному випадку вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Після проведення огляду транспортного засобу, 18.02.2021 було передано на відповідальне зберігання власнику автомобіль марки «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 .

Дані транспортні засоби визнано та приєднано до даного кримінального провадження в якості речового доказу.

Вилучений та повернутий на відповідальне зберігання транспортний засіб містить на собі сліди дорожньо-транспортної пригоди і являється джерелом доказів при дослідженні яких необхідно буде встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, щодо розвитку дорожньо-транспортної пригоди, а також в подальшому виникне необхідність у проведенні ряду експертиз а саме: авто-технічної, транспортно-трасологічної, технічного стану транспортного засобу.

Враховуючи вищевикладене, з метою збереження речового доказу та забезпечення відшкодування шкоди, потерпілим завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), виникла необхідність у накладені арешту на автомобіль марки «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 , який був повернутий власнику на відповідальне зберігання, керуючись ст. 40, ст. 61, п. 7. ч. 2. ст. 131, ст.132, ч.2 п. 1,4 ст. 170, ст. 171 КПК України, слідчий просив слідчого суддю клопотання задовольнити.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явилися, завчасно подали заяви про розгляд клопотання у їх відсутність.

Слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Так, згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В силу ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчим суддею під час дослідження матеріалів клопотання було встановлено наступне:

В рамках кримінального провадження № 0000181 внесеного до ЄРДР 12.02.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, 01.02.2021 в районі регульованого пішохідного переходу вул. Келецька та вул. Л. Ратушної в м. Вінниця, мала місце дорожньо транспортна пригода між транспортним засобом марки «БМВ Х5», 2016 року випуску, р/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та неповнолітнім пішоходом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відомості по вказаному кримінальному правопорушенні слідчим внесено до ЄРДР 12.02.2021, на підставі заяви потерпілої ОСОБА_4 ..

Натомість, в рамках вищевказаного кримінального провадження, слідчий ОСОБА_2 не проводить огляд місця дорожньо транспортної пригоди, а лише 18.02.2021 проводить огляд транспортного засобу «БМВ Х5», 2016 року випуску, р/н НОМЕР_1 , який вилучає і відразу повертає на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_3 під розписку, без проведення будь яких експертиз.

В подальшому, слідчий з клопотанням про накладення арешту на вищевказаний транспортний засіб звертається до суду 19.02.2021.

Тобто, слідчий провів таку першочергову слідчу дію як огляд транспортного засобу, яким скоєно наїзд на неповнолітнього пішохода, через 18 днів з часу самої дорожньо транспортної пригоди та через 6 днів з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Такі дії слідчого, щодо затягування досудового розслідування та повернення транспортного засобу марки «БМВ Х5», 2016 року випуску, р/н НОМЕР_1 , фактичному власнику, без проведення жодних експертиз, які стосуються транспортного засобу, направленні на порушення вимог ст. 40 КПК України та можуть призвести до неповноти досудового розслідування кримінального провадження, оскільки фактичний власник транспортного засобу, може відчужити чи відремонтувати транспортний засіб, приховати слідову інформацію, яка залишилася на автомобілі, що в свою чергу призведе до неможливості проведення необхідних експертиз, та подальшого ухилення винних осіб від кримінальної відповідальності за ст. 286 КК України.

В судовому засіданні, з матеріалів доданих до клопотання та матеріалів кримінального провадження не вбачається наявності жодного доказу на предмет обгрунтування того, що потереби досудового розслідування, з часу внесення відомостей до ЄРДР, та події кримінального правопорушення, виправдовують необхідність накладення арешту на транспортний засіб, який слідчим переданий власнику на зберігання.

Статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна віднесено до заходів забезпечення кримінального провадження, тому, для накладання арешту на майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обов`язково повинна бути наявна досить обґрунтована підозра.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження та потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручаюся у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, а також може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що слідчим не доведено необхідності такого арешту з посиланням на належні, допустимі докази, тому слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , про накладення арешту на майно є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 131, 132, 170, 171, 172, 174, 175 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 , про накладення арешту на майно, що було вилучене під час огляду 18.02.2021, а саме: транспортний засіб марки «БМВ», р/н НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, однак її оскарження не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя