Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальні провадження №№ 0000486, 0000199 щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України, без місця реєстрації,

що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 03.06.2009
за ч.2 ст.185, ч.1 ст.186 КК України на 3 роки позбавлення волі;
2) вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21.02.2013
за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;
3) вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 27.06.2014
за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ч.1 ст.353 КК України на підставі
ч.4 ст.70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі,
звільненого 22.01.2016 по відбуттю покарання;
4) вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22.06.2018
за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, без місця реєстрації,

що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

1) вироком Печерського районного суду м. Києва від 07.12.2010
за ч.1 ст.186 КК України на 1 рік позбавлення волі;
2) вироком Святошинського районного суду м. Києва від 30.03.2011
за ч.2 ст.186 КК України на підставі ст.71 КК України на 6 років
позбавлення волі, звільненого 23.11.2015 по відбуттю строку покарання;
3) вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 25.05.2017
за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

уродженця м. Києва, громадянина України, що зареєстрований та проживає

за адресою: АДРЕСА_1 ,
судимого вироком Дарницького районного суду м. Києва від 12.01.2015
за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі
ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням
з іспитовим строком 2 роки,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.2ст.185, ч.2 ст.187 КК України,

за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 31 серпня 2020 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 31.08.2020 ОСОБА_9 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України і йому призначено покарання:

- за п.6 ч.2 ст.115 КК України 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч.4 ст.187 КК України 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_9 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22.06.2018, більш суворим, призначеним цим вироком, ОСОБА_9 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_10 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.187 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 25.05.2017, більш суворим, призначеним цим вироком, ОСОБА_10 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_11 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185, ч.2 ст.187 КК України і йому призначено покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.187 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_11 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 12.01.2015 і за сукупністю вироків ОСОБА_11 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

До набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд залишив без змін і ухвалив, що строк відбування покарання їм необхідно обчислювати з 24.02.2017.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24.02.2017 по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цим же вироком цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 задоволено. Суд ухвалив стягнути на користь потерпілого з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 солідарно 28 523 грн 44 коп у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та у рахунок відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_9 2 000 000 грн, з ОСОБА_10 200 000 грн, з ОСОБА_11 200 000 грн.

Судом вирішено питання щодо речових доказів та про відшкодування процесуальних витрат.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 , він просить вирок суду змінити та пом`якшити призначене йому покарання. На переконання обвинуваченого, суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що він захворів у слідчому ізоляторі на туберкульоз, що відобразилося на його здоров`ї, визнав вину у скоєному та всіляко допомагав досудовому розслідуванню.

Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , просить вирок суду змінити та пом`якшити призначене його підзахисному покарання: за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі; за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; на підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 12.01.2015 і за сукупністю вироків призначити ОСОБА_11 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Також захисник просить на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 зарахувати ОСОБА_11 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24.02.2017 по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, змінити ОСОБА_11 запобіжний захід на особисте зобов`язання та зменшити розмір моральної шкоди, яку суд стягнув на користь ОСОБА_12 , з 200 000 грн до 50 000 грн.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про невідповідність призначеного ОСОБА_11 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість. Вважає, що суд у вироку безпідставно вказав на відсутність обставин, які пом`якшують покарання, якими є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та вчинення його внаслідок збігу тяжких особистих обставин. Так, його підзахисний повністю визнав вину і щиро розкаявся, під час досудового розслідування визнавав вину і брав участь у слідчому експерименті. Збіг тяжких особистих обставин полягає у тому, що ОСОБА_11 є сиротою і з самого дитинства недоотримав батьківську турботу, увагу, любов, виховання, тощо. Маючи судимість, ОСОБА_11 не міг знайти роботу, але він шкодує про скоєне, усвідомив свої помилки, має бажання стати достойним громадянином України та приносити користь суспільству, змінити свою поведінку у соціумі на краще, знайти роботу і влаштувати своє особисте життя. До того ж, його підзахисний, перебуваючи під вартою, захворів на туберкульоз.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду змінити та пом`якшити призначене йому покарання: за ч.4 ст.187 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за п.6 ч.2 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна; і на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна.

Свої вимоги обґрунтовує неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки суд всупереч вимогам ст.66 КК України не врахував обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття. Звертає увагу, що вину визнав повністю, шкодує, що так сталося, і щиро кається.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та пом`якшити призначене її підзахисному остаточне покарання до 10 років позбавлення волі. На переконання захисника, висновки суду про відсутність обставин, які пом`якшують покарання, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки ОСОБА_9 після затримання співпрацював зі слідством, даючи логічні та правдиві показання, виявив бажання на проведення слідчого експерименту, під час якого зазначив всі обставини вчиненого кримінального правопорушення, чим активно сприяв розкриттю злочину. Крім того, обставиною, яка пом`якшує покарання, є захворювання ОСОБА_9 на гепатит С. Дані про хворобу містяться в матеріалах кримінального провадження і досліджувалися судом, однак не були враховані.

Зміст вимог в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_10 свідчить про те, що він порушує питання про зміну вироку та пом`якшення йому покарання. Вважає, що призначене покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк є надто суворим, оскільки суд не врахував наявність у нього сім`ї, малолітньої дитини, обставини, що пом`якшують покарання, як то щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних і фінансових обставин, а також обставини кримінального правопорушення, яке було вчинено спонтанно, і що він не міг передбачити наслідки від дій ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисник ОСОБА_8 просить вирок суду змінити та пом`якшити призначене його підзахисному покарання до 7 років позбавлення волі.

Захисник не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_10 і правильність кваліфікації його дій, однак вважає, що суд призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через суворість. Звертає увагу на наявність обставини, яка пом`якшує покарання і яка не була врахована судом, зокрема, щире каяття та дані про особу його підзахисного, який має малолітню доньку, стійкі соціальні зв`язки, до взяття під варту проживав разом з цивільною дружиною, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити; доводи прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченим останнє слово; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що в їх задоволенні належить відмовити, з таких підстав.
Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 вчинили низку кримінальних правопорушень за наступних обставин.

7 січня 2017 року близько 19 години 35 хвилин ОСОБА_11 під час святкових традицій (співу колядок), перебуваючи на 8-ому поверсі біля вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 , з метою таємного викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, непомітно для оточуючих та потерпілої ОСОБА_13 взяв жіночий гаманець, що матеріальної цінності не представляє, в якому знаходились гроші в сумі 842 гривні, чек, рахунки, квитанції, картка поповнення рахунку Vodafone, дисконтна та візитні картки, шматки паперу, які також матеріальної цінності не представляють, та поклав вказаний гаманець у кишеню куртки. Закінчивши співати колядки, ОСОБА_11 і ОСОБА_14 , який не був обізнаний про злочинні дії ОСОБА_11 , вийшли з квартири. Тим самим ОСОБА_11 отримав можливість розпорядитися викраденим майном, чим заподіяв потерпілій майнової шкоди на суму 842 гривні.
Крім того, 18 січня 2017 року близько 01 години ОСОБА_10 , проходячи парком Воїнів Інтернаціоналістів, що на вул. Вербицького в м. Києві, познайомився з ОСОБА_15 , якій запропонував спільно з ним вжити алкогольні напої. Після цього ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_15 піти з ним до будинку АДРЕСА_4 , щоб зустрітися з його знайомими ОСОБА_9 і ОСОБА_11 для спільного вживання алкогольних напоїв, на що остання погодилася. Близько 01 години 30 хвилин ОСОБА_15 і ОСОБА_10 зустрілися за вищевказаною адресою з ОСОБА_9 і ОСОБА_11 , з якими направилися до торгового кіоску поруч з торгівельним центром New Way, що на вул. Декабристів, 5 у м. Києві, де придбали алкогольні напої, які всі разом вживали.
Цього ж дня о 02 годині 53 хвилини ОСОБА_15 , знаходячись біля вказаного торгівельно-офісного центру, в банкоматі ПАТ КБ ПриватБанк зі своєї кредитної картки № НОМЕР_1 зняла грошові кошти в сумі 57 гривень для подальшого придбання алкогольних напоїв, що бачили ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . Також ОСОБА_9 побачив на руках ОСОБА_15 золоті вироби, а саме, чотири золоті каблучки та обручку, і у нього виник злочинний умисел на заволодіння її майном із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), про що він повідомив ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які надали свою згоду та вступили з ОСОБА_9 у злочинну змову на вчинення нападу на ОСОБА_15
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 розподілили між собою ролі, згідно з якими вони під приводом спільного вживання алкогольних напоїв повинні відійти з ОСОБА_15 до будинку АДРЕСА_5 , де, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, ОСОБА_10 і ОСОБА_9 повинні застосувати до ОСОБА_15 насильство, небезпечне для життя чи здоров`я, та заволодіти її грошовими коштами, ювелірними виробами і мобільним телефоном. ОСОБА_11 повинен був спостерігати за оточуючою обстановкою, щоб у випадку появи сторонніх осіб попередити ОСОБА_9 і ОСОБА_10 .

Реалізовуючи злочинний умисел, близько 03 години ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 запропонували ОСОБА_15 відійти від торгівельного центру New Way в напрямку просп. М. Бажана в м. Києві, де були відсутні сторонні особи, і потерпіла пішла з ними у вказаному напрямку.
Діючи відповідно до попередньо розподілених ролей, ОСОБА_9 йшов разом з ОСОБА_15 позаду ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , які, в свою чергу, спостерігали за навколишньою обстановкою та вичікували момент для вчинення нападу на потерпілу. У той же час ОСОБА_9 з метою подолання опору ОСОБА_15 та подальшого заволодіння її майном непомітно підібрав предмет, зовні схожий на металевий прут, тим самим підшукав знаряддя вчинення злочину, про що не повідомив ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , та самостійно вирішив застосувати його до ОСОБА_15 .

Підійшовши до місця між дитячим садочком та школою, що за адресами: АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , де не було людей, ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно завдав раніше підібраним предметом 14 ударів в область голови та обличчя ОСОБА_15 , чим заподіяв їй тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя, у вигляді відкритої черепно-лицевої травми з переломами кісток обличчя, кісток основи та склепіння черепа, крововиливами під оболонки, речовини та шлуночки головного мозку, від якої потерпіла померла на місці, вийшовши таким чином за межі злочинної змови з ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .

Після цього ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_9 і ОСОБА_15 , яка лежала на землі і не могла чинити опір, зняв з потерпілої золоту каблучку, ОСОБА_9 зняв з неї три золоті каблучки, одну обручку, з шиї зірвав два золотих ланцюжка, на одному з яких знаходився кулон, підібрав жіночу сумку, вміст якої складав гаманець з грішми в сумі 60 гривень, мобільний телефон Lenovo, тим самим заволоділи майном на загальну суму 25 625 гривень 94 копійки. В цей час ОСОБА_11 знаходився поруч та спостерігав за оточуючою обстановкою.
В подальшому ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 залишили місце вчинення злочину і розпорядились майном потерпілої на власний розсуд, здавши його до ломбарду на ім`я ОСОБА_11 , та розподілили між собою грошові кошти.
Вказані дії ОСОБА_9 суд кваліфікував за п.6 ч.2 ст.115 КК України вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів та за ч.4 ст.187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_10 і ОСОБА_11 суд кваліфікував за ч.2 ст.187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, а дії ОСОБА_11 також за ч.2 ст.185 (за епізодом крадіжки майна ОСОБА_16 ) таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, та правова кваліфікація їхніх дій ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли потягти зміну чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Ухвалюючи вирок, суд у повному обсязі задовольнив цивільно-правові вимоги потерпілого ОСОБА_12 , які були беззастережно визнані обвинуваченими, стягнувши з них солідарно у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 28 523 грн 44 коп, та у рахунок відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_9 2 000 000 грн, з ОСОБА_10 і ОСОБА_11 по 200 000 грн.

Враховуючи викладене і те, що захисник ОСОБА_6 нічим не обґрунтовує свої вимоги про зменшення суми, яка підлягає стягненню з ОСОБА_11 на користь потерпілого у рахунок відшкодування моральної шкоди, підстави для задоволення його апеляційної скарги в цій частині відсутні.

Призначаючи обвинуваченим покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених ними злочинів та конкретні обставини.

Що стосується осіб винних, то всі вони ніде не навчаються і не працюють, мають судимості за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, незважаючи на молодий вік, що суд також взяв до уваги, однак знову вчинили кримінальні правопорушення, в тому числі із застосуванням насильства, що свідчить про їх небажання стати на шлях виправлення та стійку антисоціальну поведінку.

Обставин, які пом`якшують обвинуваченим покарання, судом встановлено не було. Натомість, обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , суд визнав рецидив злочинів.

Посилання в апеляційних скаргах обвинувачених і захисників на те, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 визнали вину у вчиненні кримінальних правопорушень, щиро каються у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочинів, не відповідають дійсності, адже жодних даних про те, що обвинувачені висловлюють жаль з приводу вчиненого, засуджують свою поведінку, намагаються хоча б у якийсь спосіб виправити ситуацію та готові понести відповідальність, матеріали справи не містять. Обставини вчинення розбою на ОСОБА_15 та її умисного вбивства, повідомлені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 при проведенні слідчих експериментів, в частині попередньої змови, кількості та локалізації завданих потерпілій ударів, тощо, не узгоджуються з висунутим обвинуваченням і не дають підстав вважати, що мало місце активне сприяння розкриттю злочину. Це ж стосується і визнання ними вини та цивільного позову, яке є суто формальним і цинічним, про що свідчить зміст показань обвинувачених у суді першої інстанції, які лише в загальних рисах висловилися, що не заперечують обставини вчинення інкримінованих їм злочинів.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи в апеляційних скаргах про перебування ОСОБА_10 в незареєстрованому шлюбі, наявність у нього малолітньої дитини, оскільки вони нічим не підтверджені, і у свідоцтві про народження ОСОБА_10 батьком дитини не записаний.

Не підтверджені жодними доказами доводи обвинуваченого і захисника ОСОБА_7 про наявність у ОСОБА_9 захворювання на гепатит С, довідки про що нібито містяться в матеріалах кримінального провадження. Належними і допустимими доказами лише доведено його захворювання на ГРВІ та гострий бронхіт у певні періоди (т.4 а.с.219, 241, т.5 а.с.33, 107).

З цих же підстав не приймаються твердження захисника ОСОБА_6 про вчинення ОСОБА_11 , який є сиротою, кримінальних правопорушень внаслідок збігу тяжких особистих обставин, і твердження ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних і фінансових обставин. До того ж на час вчинення розбою щодо ОСОБА_15 . ОСОБА_11 виповнилося повних 26 років, у зв`язку з чим посилання на відсутність батьківського піклування є недоречними.

Додатково колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що всі обвинувачені раніше звільнялися від відбування покарання з випробуванням, а ОСОБА_9 також на підставі амністії. А тому вчинення ними нових кримінальних правопорушень, невжиття заходів для пошуку законного джерела доходу переконливо свідчать про відсутність критичної оцінки своїх дій, небажання вести законослухняний спосіб життя і дотримуватись загальноприйнятих у суспільстві правил поведінки.

З огляду на викладене призначене судом ОСОБА_9 за п.6 ч.2 ст.115 КК України, а ОСОБА_10 і ОСОБА_11 за ч.2 ст.187 КК України покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк, є справедливим, необхідним й достатнім для їх виправлення та запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ними, так і іншими особами. І навіть з урахуванням даних про захворювання ОСОБА_11 на туберкульоз таке покарання пом`якшено бути не може. Правильно суд призначив обвинуваченим і додаткове покарання у виді конфіскації майна, зважаючи на вчинення ними корисливих кримінальних правопорушень.

Судом вірно застосовано положення ч.4 ст.70 КК України при призначенні покарання за сукупністю злочинів ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , а також положення ст.71 КК України при призначенні покарання за сукупністю вироків ОСОБА_11 , який, будучи звільнений від відбування покарання з випробуванням, вчинив нові кримінальні правопорушення під час іспитового строку.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для пом`якшення обвинуваченим покарання, як про це порушується питання в апеляційних скаргах сторони захисту, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 31 серпня 2020 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3