У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 року

м. Київ

справа №305/1168/19
провадження № 51-3791ск21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року і
ВСТАНОВИВ:
Вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 06 серпня 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 05 червня 2019 року та остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Вирішено інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року захиснику ОСОБА_4 відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження названого вироку місцевого суду та повернуто подану нею апеляційну скаргу.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права та неправильну оцінку обставин справи, які давали підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що ухвала апеляційного суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки апеляційну скаргу нею було подано у 30-тиденний строк з моменту видачі їй доручення регіональним центром безоплатної вторинної правової допомоги. Крім цього, наголошує, що ОСОБА_5 про наявність системи безоплатної правової допомоги дізнався, перебуваючи в установі виконання покарань. Також зазначає, що засуджений подавав прохання до апеляційного суду, в якому просив поновити йому строк на апеляційне оскарження на два вироки місцевого суду від 05 червня та 06 серпня 2019 року, а тому він вважав, що йому поновили строк на оскарження вироку і від 22 жовтня 2019 року, і від 06 серпня 2019 року.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додане до неї судове рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 395 КПК передбачено, що апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на вирок або ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру - протягом тридцяти днів з дня їх проголошення.
Відповідно до ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.
Згідно із усталеною судовою практикою під поважними причинами в контексті ч. 1 ст. 117 КПК слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Як убачається зі змісту касаційної скарги доводи, викладені у ній, є аналогічними тим, які захисник наводила суду апеляційної інстанції щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду від 06 серпня 2019 року.
В свою чергу, аргументи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 були детально проаналізовані судом апеляційної інстанції із наданням їм обґрунтованої правової оцінки.
На переконання колегії суддів, поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду повинна доводитися особою, яка подає апеляційну скаргу чи відповідне клопотання, оскільки це право нерозривно пов`язане саме із цією особою.
Натомість захисник обґрунтовує свою позицію про пропуск нею апеляційного строку, виходячи, в тому числі, із обставин неподання апеляційної скарги засудженим.
Однак і ці аргументи були предметом детальної перевірки суду апеляційної інстанції.
Так, в оскаржуваній ухвалі апеляційний суд встановив, що під час оголошення вироку місцевого суду від 06 серпня 2019 року засуджений ОСОБА_5 був присутній; судом першої інстанції було роз`яснено строк та порядок оскарження вироку; про отримання вироку засудженим свідчить розписка від 06 серпня 2019 року, яка є у матеріалах кримінального провадження.
Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі слушно вказав, що засуджений не був позбавлений можливості подати апеляційну скаргу на вирок щодо нього у строк, визначений п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК, адже про строки та порядок його оскарження, оголошені місцевим судом, він був обізнаний. В силу наведеного Суд відхилив і доводи касаційної скарги захисника про те, що засуджений дізнався про можливість користуватися послугами адвоката за рахунок держави вже під час відбування покарання. Адже ця інформація не є тим об`єктивним чинником, який міг перешкодити ОСОБА_5 в даному випадку скористатися своїм правом на апеляційне оскарження вироку у випадку незгоди з ним.
Аргументуючи свій висновок про неповажність пропуску строку на апеляційне оскарження вироку від 06 серпня 2019 року, апеляційний суд вказав і на те, що засудженим було подано лише клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироків від 22 жовтня та 06 серпня 2019 року та апеляційну скаргу на вирок від 22 жовтня 2019 року, а апеляційну скаргу на вирок від 06 серпня 2019 року подано не було.
Окрім цього, суд апеляційної інстанції зазначив, що в ході апеляційного розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку від 06 серпня 2019 року доказів про подання апеляційної скарги на цей вирок сторона захисту не надала, а клопотання про дослідження доказів у цьому контексті для підтвердження пропуску строку апеляційного оскарження не заявляла.
З такими висновками апеляційного суду погоджується і колегія суддів.
Захисник ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на вирок місцевого суду від 06 серпня 2019 року 18 березня 2021 року, тобто із значним пропуском строку на апеляційне оскарження. При цьому вона займає позицію про те, що вказаний строк не пропущено, оскільки центром правової допомоги доручення на правову допомогу ОСОБА_5 видано 17 березня 2021 року. Відтак, на думку захисника, апеляційну скаргу подано у 30-денний строк з моменту видачі їй доручення центром правової допомоги.
Із названими твердження сторони захисту колегія суддів не погоджується.
Апеляційний суд у своєму рішенні мотивовано зазначив, що уповноваження адвоката шляхом видачі доручення для надання правової допомоги не свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження вироку.
На думку колегії суддів, залучення, призначення або зміна захисника після ухвалення вироку не означає, що початок відліку строків для апеляційного оскарження вироку слід обчислювати з моменту здійснення цих дій чи після ознайомлення захисника безпосередньо із вироком.
Суд апеляційної інстанції встановивши, що апеляційна скарга надійшла з пропуском строку на апеляційне оскарження і захисником не була доведена поважність причин пропуску цього строку, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність повернення апеляційної скарги на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК.
Таким чином, суд касаційної інстанції вважає, що ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Апеляційний суд, відмовляючи захиснику у поновленні процесуального строку для оскарження вироку та повертаючи апеляційну скаргу, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
За таких обставин, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3