Номер провадження: 11-сс/813/703/21
Номер справи місцевого суду: 523/7172/21 1-кс/523/1686/21
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_4 к

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 21.04.2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою звизначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 181600 грн, щодо:

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітніх дітей 2016, 2017, 2020 років народження, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Біляївського районного суду Одеської області від 14.11.2019 до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання строком на 2 роки,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, у кримінальному провадженні №0000273 від 19.04.2021 року,

установив
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 21.04.2021 року було задоволено клопотання слідчого ВП №2 ОРУП №1 ОСОБА_9 тазастосовано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 17.06.2021 року. Визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 , обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181600 грн.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що наявні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, впливати на потерпілого, свідків та іншого підозрюваного у кримінальному провадженні, сховати, знищити або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, а також тим, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити подальшу належну поведінку підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі, захисник підозрюваного вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою з наступних підстав:

-ризики, заявлені слідчим у клопотанні необґрунтовані та нічим не підтверджені;

-слідчим суддею не приділено уваги, що підозрюваний визнає свою провину, бажає співпрацювати зі слідством;

-суд не взяв до уваги, що на момент розгляду клопотання слідчого відсутній висновок СМЕ щодо спричинених тілесних ушкоджень потерпілому, а тому дана кваліфікація не остаточна та може бути змінена в ході досудового розслідування;

-не прийнято до уваги, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, зокрема, позитивні характеристики, утримання трьох неповнолітніх дітей та постійного місця проживання.

На підставі викладеного, захисник підозрюваного в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаного із триманням під вартою.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ підозрюваного та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Рішення слідчого судді має чітко відповідати вимогам КПК України, у відповідності до яких воно постановлюється. В протилежному випадку рішення слідчого судді є незаконним.
При розгляді зазначеного кримінального провадження, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).
Разом з тим, відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011 року, заява № 42310/04 суд наголошує, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.
На переконання апеляційного суду, зазначені вимоги суд першої інстанції виконав в повному обсязі. В оскарженій ухвалі слідчий суддя навів належні та достатні мотиви для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також мотиви визначення розміру застави.
За таких обставин, на думку апеляційного суду, відсутні підстави стверджувати про необґрунтованість та невмотивованість судового рішення.
У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Згідно з приписом п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що у проваджені слідчого відділу ВП №2 Одеського районного управління поліції №1 перебуває кримінальне провадження № 0000273, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.04.2021 року.
20.04.2021 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.
Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри ОСОБА_6 , апеляційний суд наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколом допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_11 , протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_12 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_12 , протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_13 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_13 , протоколом перегляду відеозапису з камер зовнішнього відеоспостереження, протоколом затримання підозрюваного, речовими доказами, протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 та іншими матеріалами кримінального провадження, зібраними під час досудового розслідування.
Апеляційний суд відхиляє доводи захисника стосовно того, що на момент розгляду клопотання слідчого був відсутній висновок СМЕ щодо спричинених тілесних ушкоджень потерпілому, а тому дана кваліфікація інкримінованого ОСОБА_6 злочину є не остаточною, може бути змінена в ході досудового розслідування та не є підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованою, оскільки відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Що стосується посилання захисника щодо неостаточності кваліфікації інкримінованого підозрюваного злочину, апеляційний суд звертає увагу, що на даний час проводиться досудове слідство та призначені відповідні експертизи для вирішення цього питання.
Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді в частині доведеності наявності у даному кримінальному провадженні зазначених у клопотанні ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного, в їх сукупності.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Так, наявні в матеріалах кримінального провадження факти та обставини, на які посилається орган досудового розслідування у клопотанні та доведені прокурором та слідчим в судовому засіданні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що у свою чергу дає підстави для застосування до нього одного із запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, з метою забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ст. 178 КПК України, апеляційний суд, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_6 злочину та дані про особу підозрюваного, вважає, що лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення в період іспитового строку за попереднім вироком, що дає підстави вважати, що існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, при прийнятті рішення про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, перевірив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, і зазначені обставини підтверджені достатніми даними, які досліджені та оцінені слідчим суддею в судовому засіданні.
На даному етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором під час розгляду клопотання, що виключає можливість обрання ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.
Одночасно, застосувавши підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя з урахуванням обставин злочину, майнового та сімейного стану підозрюваного, ризиків передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, відповідно до вимог ч.4,5 ст.182 КПК України, визначив заставу у розмірі80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181600 гривень. З таким висновком апеляційний суд погоджується, оскільки ОСОБА_6 визначений розмір застави, у межах ст.182 КПК України.
В апеляційній скарзі захисник наполягав, що слідчий суддя не врахував особу підозрюваного, зокрема того, що він має міцні соціальні зв`язки, родину. Однак данні фактори, не спростовують висновків слідчого судді про неможливість запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Враховуючи обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину, апеляційний суд погоджується з прийнятим висновком слідчого судді щодо неможливості застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, який здатен забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

В зв`язку з наведеним апеляційний вважає застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою виправданим, а доводи сторони захисту в цій часині необґрунтованими.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин.
Відповідно до положень ч.3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Керуючись ст. 177, 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 21.04.2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою звизначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 181600 грн, щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, у кримінальному провадженні №0000273 від 19.04.2021 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3