ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 605/254/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/105/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 1 ст. 122 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду 24 березня 2021 р. кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 22 січня 2021 р., яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України з призначенням покарання 1 (один) рік позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 22 січня 2021 р. змінити в частині призначеного покарання, а саме: на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Наголошує, що факт нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень мав місце, однак при ухваленні вироку судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, що мають значення для правильної оцінки доказів.

Наголошує на тому, що поза увагою суду залишилися ті обставини, що конфлікт був спровокований саме потерпілим ОСОБА_8 , який безпідставно та зухвало в приватному будинку матері обвинуваченого пред`являв до нього безпідставні претензії, робив зауваження щодо його поведінки по відношенню до своєї матері.

Він не бажав спілкуватись з потерпілим, не запрошував до свого житла, а після того, як закрив двері на кухню, в них почав стукати ОСОБА_8 , від чого посипалась штукатурка.

Зазначає, що на початку словесної перепалки з потерпілим він запропонував останньому залишити його подвір`я, але потерпілий цього не зробив, а почав вести себе зухвало, провокувати ще на більший конфлікт, що і призвело до бійки між ними.

Вказує, що потерпілий активно приймав участь у бійці, а саме: вкусив його за руку, намагався вдарити кулаком в обличчя, кинув в нього дерев`яним бруском.

Наголошує на тому, що дані обставини підтвердили його мати ОСОБА_10 в судовому засіданні, про що і зазначено у вироку. При цьому посилається на те, що потерпілий наполегливо просив ОСОБА_10 не говорити працівникам поліції, що він стукав по дверях обвинуваченого та намагався вдарити його.

Вважає, що оскаржуваний вирок є занадто суворим та таким, що не відповідає тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення.

Вказує, що при ухваленні вироку судом не взято уваги те, що вчинене ним кримінальне правопорушення не є небезпечним для життя потерпілого та є нетяжким.

Посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано, що він раніше не судимий, не переховувався від слідства і суду, позитивно характеризується та має на утриманні двоє малолітніх дітей.

Так, згідно вироку суду 01 квітня 2020 року близько 13 години 00 хвилин (точного часу досудовим розслідуванням та судом не встановлено) між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_7 за місцем проживання останнього, що в АДРЕСА_1 , виник словесний конфлікт, в ході якого у обвинуваченого виник злочинний умисел, спрямований на умисне нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 у вищезазначений день та час, перебуваючи на території житлового господарства, у якому він проживає, під час словесного конфлікту із ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_8 два удари кулаком правої руки в область обличчя зліва. Після цього обвинувачений взяв дерев`яний брусок прямокутної форми довжиною 106 см. та шириною від 6,8 см. до 7 см. висотою 3 см., яким наніс потерпілому два удари в область лівої руки та один удар по спині.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_8 травми обличчя із зовнішніми ушкодженнями, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, а також травми лівої верхньої кінцівки у вигляді перелому ліктьової кістки із забиттям м`яких тканин кисті, яка у своєму клінічному перебігу супроводжується тривалим (більше 21 день) розладом здоров`я і за ступенем тяжкості належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який просить задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів, прокурора та потерпілого, які просять вирок суду щодо обвинуваченого залишити без змін, оскільки вважають, що рішення суду постановлене відповідно до закону, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, ознайомившись з доводами апеляційної скарги та матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є судове рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження та змісту вироку суду першої інстанції від 22.01.2021, обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним за спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження та його дії були кваліфіковані за ч.1 ст. 122 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 у суді першої інстанції вину свою у вчиненні вищевказаного злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, не визнав, пояснивши, що потерпілий ОСОБА_8 спровокував бійку в нього на подвірї. а тому він, захищаючись, наніс йому тілесні ушкодження.

У суді апеляційної інстанції обвинувачений не оспорював кваліфікацію своїх дій, визнав той факт, що наніс потерпілому тілесні ушкодження, про що дуже шкодує і розкаюється, просив пом`якшити йому покарання до не повязаного з позбавленням волі.

Колегія суддів, враховуючи те, що обвинувачений змінив свою позицію захисту, а також навів інші доводи про необхідність пом`якшення вироку суду щодо нього, дійшла висновків про можливість часткового задоволення апеляційної скарги обвинуваченого з огляду на таке.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме: умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 встановлена на підставі належних та допустимих доказів, досліджених у судовому засіданні та детально наведених і проаналізованих у вироку суду першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вина обвинуваченого у вчиненні злочину підтверджується наступними, дослідженими судом доказами у їх взаємозв`язку, а саме: допитом потерпілого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , зміст пояснень яких обвинуваченим не оспорюється в апеляційній скарзі.

У зв`язку з цим, висновки суду першої інстанції про те, що показання вказаних свідків є послідовними та стабільними протягом досудового та судового слідства, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, є обґрунтованими.

Також судом досліджені всі докази, надані стороною обвинувачення, а саме: - протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 01 квітня 2020 року, в якому зазначено, що заявник ОСОБА_8 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, повідомив, що 01 квітня 2020 року близько 13 години ОСОБА_7 , перебуваючи в житловому господарстві, що в АДРЕСА_1 , наніс йому тілесні ушкодження;

- заява та протоколом добровільної видачі від 01 квітня 2020 року, з яких видно, що ОСОБА_10 добровільно видала працівникам поліції розламаний дерев`яний брусок, яким 01 квітня 2020 року близько 13 години ОСОБА_7 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_8 ;

- протокол огляду предмета від 01 квітня 2020 року та ілюстрованою таблицею до нього, в яких зазначено та відображено, що при огляді дерев`яного бруска, який добровільно видала працівникам поліції ОСОБА_10 , встановлено, що на даному бруску присутні сліди нашарування сторонніх речовин, ймовірно бруду, а також тріщини та відколи;

- виписка із амбулаторного журналу приймального відділення КНП "Підгаєцька центральна районна лікарня" Підгаєцької районної ради, інформацією вказаного медичного закладу за вих. №236 від 09 квітня 2020 року та випискою із індивідуальної карти амбулаторного хворого ОСОБА_8 , у яких вказано, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 01 квітня 2020 року о 15 годині 10 хвилин звертався за медичною допомогою в приймальне відділення даного закладу. Був оглянутий лікарем приймального відділення та лікарем хірургом, проведено рентгенологічне обстеження та виставлено діагноз: "Забій лівої кисті. Перелом нижньої третини ліктьової кістки із зміщенням";

- дані висновку судово-медичної експертизи №311 від 30 квітня 2020 року, в якому зазначено, що на підставі даних судово-медичної експертизи за медичними документами на ім`я ОСОБА_8 , 1954 року народження, з урахуванням повідомлених обставин справи та у відповідності до запропонованих запитань судово-медичним експертом було зроблено висновок, що при судово-медичній експертизі у ОСОБА_8 виявлено садна лівої щічної ділянки та крововилив із садном на його тлі її слизової оболонки із забиттям м`яких тканин. Характер виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, відсутність рентгенологічних ознак консолідації (зрощення, загоєння) перелому, стан м`яких тканин та поверхні саден тощо, вказують на їх утворення від тупих предметів, незадовго до його звернення за медичною допомогою, не виключено у вказаний в постанові термін події - 01 квітня 2020 року.

Встановлена у ОСОБА_8 травма лівої верхньої кінцівки у вигляді перелому ліктьової кістки із забиттям м`яких тканин кисті у своєму клінічному перебігу супроводжується тривалим (більше 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Травма обличчя із зовнішніми ушкодженнями за ступенем тяжкості належать до легких.

Утворення виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень за повідомлених ним при судово-медичній експертизі обставин події, а саме ушкоджень обличчя від удару кулаком, а травми лівої верхньої кінцівки від удару дерев`яним прямокутним в перерізі бруском, не виключається. Беручи до уваги кількість, характер, властивості та локалізацію виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, можна вважати, що було не менше двох травмуючих впливів;

- протокол проведення слідчого експерименту від 20 травня 2020 року та таблицею ілюстрацій до нього, в яких зазначено та відображено події, які мали місце 01 квітня 2020 року близько 13 години 00 хвилин по АДРЕСА_1 , і за яких у обвинуваченого не виникало права на необхідну оборону через відсутність у діях потерпілого будь-якого суспільно-небезпечного посягання.

Таким чином сукупність належних, допустимих та достатніх доказів давали суду першої інстанції підстави для визнання винуватості ОСОБА_7 у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження та його дії були кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Що стосується доводів обвинуваченого щодо суворості призначеного йому покарання, то колегія суддів виходить з того, що воно підлягає пом`якшенню з огляду на таке.

Так, відповідно до змісту положень ст. 50 КК України покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Як вбачається із оскаржуваного вироку, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, його очевидно зухвалу поведінку, те, що завдану шкоду потерпілому не відшкодовано, та відсутність пом`якшуючих його відповідальність обставин. При цьому місцевий суд визнав обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, вчинення злочину відносно особи похилого віку.

Проте місцевий суд у вироку навів, але не врахував поведінку обвинуваченого та потерпілого, яка передувала злочину, а саме те, що потерпілий фактично поза доброю волею обвинуваченого прийшов до житла останнього; залишав поза увагою та належного реагування вимогу обвинуваченого покинути його житло.

Колегія суддів звертає увагу на те, що конкретні обставини вчинення злочину, встановлені судом на підставі показань обвинуваченого, які потерпілим під час судового розгляду не заперечувались, свідчать про те, що конфлікт, в ході якого обвинувачений спричинив потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, був частково спровокований самим потерпілим, що певною мірою зменшує ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_7 злочину.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, що є обставинами, що пом`якшують покарання.

При цьому, як вбачається із висновку провідного інспектора Бережанського міжрайонного сектору філії Державної установи "Центр пробації" в Тернопільській області, викладеному у досудовій доповіді, обвинувачений вину визнає та шкодує про вчинене діяння.

Також поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що відповідно до довідки КНП "Підгаєцька центральна районна лікарня" Підгаєцької районної ради №216 від 03 квітня 2020 року, ОСОБА_7 на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Під час апеляційного розгляду колегія суддів, заслухавши пояснення обвинуваченого, вважає, що він фактично визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України, та просив пом`якшити йому покарання.

Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що наявні підстави для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , оскільки змінилося відношення останнього до скоєного, враховуючи те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, та має другорядну роль кари як мети покарання.

При цьому колегія суддів враховує, що на утриманні в обвинуваченого перебуває двоє малолітніх дітей: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, вирок місцевого суду відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 408, ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України підлягає зміні, а ОСОБА_7 слід призначити покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі в межах санкції статті обвинувачення з його реальним відбуванням, що буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, відповідатиме вимогам ст. 65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчиненого злочину, суспільній небезпечності кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи судом першої інстанції, які б тягнули безумовне скасування прийнятого рішення, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 414, 418, 419, ч. 2 ст. 376 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 22 січня 2021 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити, пом`якшивши призначене ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України покарання до 1 року 6 місяців обмеження волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

______________ _______________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4