Справа № 466/6791/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2021 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

Справа № 466/6791/16-к

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові матеріали кримінального провадження №0002791 від 30.06.2016 року

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, українця, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз - 13 грудня 2018 Залізничним районним судом м. Львова за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного ОСОБА_3 за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Галицького районного суду м.Львова від 20.06.2016 року і визначено остаточно покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки 1 місяць.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15- ч. 2 ст. 185 КК України,

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення - прокурор ОСОБА_4

- потерпіла ОСОБА_5 (подала заяву про розгляд справи у її відсутності із застосуванням ч. 3 ст. 349 КПК України

захисту - обвинувачений ОСОБА_3 ,

- захисник ОСОБА_6

в с т а н о в и в:

обвинувачений ОСОБА_3 29.06.2016 приблизно о 14 годині 00 хвилин перебуваючи по вул. Нагірній поблизу будинку № 4 а у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи протиправно, повторно, з корисливих мотивів, підійшов до автомобіля марки «Крайслер» сірого кольору та через відчинені двері вказаного транспортного засобу таємно намагався заволодіти грошовими коштами в сумі 1000 грн., які належать потерпілій ОСОБА_5 , чим вчинив усі дії які вважав необхідними, однак, злочин до кінця не довів, оскільки, був виявлений останньою та втік із місця вчинення злочину.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та беззастережно, підтвердивши суду такі встановлені під час досудового розслідування фактичні обставини як дата, час, місце, спосіб і наслідки вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. У вчиненому розкаюється, обставини викладені в обвинувальному акті визнає в повному обсязі. Просить його суворо не карати.

Дослідження інших доказів щодо тих обставин матеріалів кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_3 , які ніким не оспорюються, судом за згодою учасників судового провадження та на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним. Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин пред`явленого йому обвинувачення, сумнівів у добровільності його позиції немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинах ґрунтується на даних у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості.

Суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого і оглядом характеризуючих даних щодо обвинуваченого.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході судового розслідування доказами, визнавальними показаннями обвинуваченого, доказами, що характеризують особу обвинуваченого.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України повністю та об`єктивно доведена.

Таким чином, суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно. Його дії кваліфіковані вірно за ч.2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, вчинений злочин за ч.2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України класифікуються як нетяжкий злочин, дані про його особу, зокрема те, що обвинувачений раніше судимий (зокрема востаннє вироком Залізничного районного суду м.Львова за злочин, вчинений 19.11.2016 року), на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, не одружений, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття; обставин, які обтяжуть покарання судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує вимоги п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 (із змінами та доповненнями), згідно яких призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи позицію сторони обвинувачення та думку потерпілої, яка викладена у її письмовій заяві щодо необхідної міри покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого, враховуючи, що злочин вчинений ОСОБА_3 згідно ст. 12 КК України, а саме за за ч.2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України є нетяжким злочином, характер та ступінь суспільної небезпеки вказаного злочину, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаного діяння, а також те, що обвинувачений визнав себе повністю винним у вчиненні злочину, розкаюється у вчиненому, а також обставини, які пом`якшують покарання, характеризуючі дані на обвинуваченого, раніше притягався до кримінальної відповідальності, суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства неможливе, підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України не вбачає, а тому, йому слід призначити покарання, передбачене санкціями ч.2 ст15- ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі, з врахуванням вимог ч.4 ст.70 КК України, частково приєднавши до покарання невідбуте покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 13.12.2018 року, оскільки таке покарання відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження нових кримінальних правопорушень, а також соціальної реабілітації.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Крім того, заставу, внесену ОСОБА_7 за ОСОБА_3 у розмірі 34 500,00 грн., суд вважає за необхідне після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд -

ухвалив :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15- ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.15- ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 13.12.2018 року і визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 27 березня 2021 року.

Згідно ч.5 ст.72 КК України в редакції від 26.11.2015 року зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення з 16.07.2016 по 25.08.2016 року включно відповідно до правил ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838 -VIII від 26.11.2015 року та із врахуванням п.1 ч.1 ст.72 КК України, з розрахунку 1 день попепеднього ув`язнення за 4 дні обмеження волі.

Після набрання вироком законної сили, відповідно до вимог ст.182 КПК України, повернути заставодавцю ОСОБА_7 заставу в розмірі 34 500,00 грн.(тридцять чотири тисячі п`ятсот гривень), внесену на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 16.07.2016 року, на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області на р/р 0757, банк одержувача Державна казначейська служба України м.Київ, МФО 820172, , одержувач ТУ ДСА у Львівській області за ОСОБА_3 .

Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляції через Шевченківський районний суд м. Львова.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 статті 349 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Вирок виготовлено в одному примірнику в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_1