Номер провадження: 11-кп/813/1299/21
Номер справи місцевого суду: 946/7620/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції під час трансляції з ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» та з Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 березня 2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001089, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 березня 2021 року було задоволено клопотання прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури та ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України був продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» до 24 травня 2021 року.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що він утримується під вартою з 27 червня 2019 року і за цей час захворів на туберкульоз відкритої форми. За час його утримання під вартою були порушені вимоги ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Зазначив, що в камері загальною площею 12 кв.м. утримуються 4-5 осіб, відсутня гаряча вода, погане освітлення, грибок.

В умовах слідчого ізолятору він не має можливості отримувати належну та кваліфіковану медичну допомогу.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу суду без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали судового провадження та доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до положень ст.407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області проводиться судовий розгляд у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001089 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, а тому на даному етапі кримінального провадження питання щодо обґрунтованості обвинувачення, оцінки доказів та встановлення вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду.

Оскарженою ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 січня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_8 був продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про те, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК на сьогоднішній день не зменшилися, у зв`язку з чим жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.
Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 , у разі доведеності його вини, існує ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_8 раніше 4 рази притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів проти власності, що підтверджує наявність ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 іншого аналогічного злочину.

Крім того, ОСОБА_8 вчинив злочин, який йому інкримінується безпосередньо після звільнення з місць позбавлення волі, відбувши покарання за вчинення аналогічного злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу на обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , а саме нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаного із проникненням у житло, які свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, вказують на актуальність існування ризику переховування обвинуваченого від суду.

Крім цього, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що метою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 в тому числі, є запобігання спробам обвинуваченого незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою змінити їх первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Вищенаведене в сукупності з конкретними обставинами злочину та встановлені ризики дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що у свою чергу дає підстави для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 .

Апеляційний суд враховує обставини, що відповідно до положень ст.178 КПК України слід враховувати при продовженні дії запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_8 не працевлаштований, не одружений, не має утриманців, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд, продовжуючи ОСОБА_8 строк тримання під вартою, не врахував його стан здоров`я, а саме те, що він хворіє на туберкульоз та має інші хвороби, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Згідно з відповіддю філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області від 17.03.2021 року, хворіє, в тому числі і на туберкульоз легень.

Крім того, начальником філії зазначено, що ОСОБА_8 на теперішній час знаходиться на стаціонарному лікуванні з приводу туберкульозу легень та приймає призначене лікування.

Разом з тим, матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів про неможливість надання ОСОБА_8 кваліфікованої медичної допомоги в філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які посилався прокурор під час апеляційного розгляду.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції під час розгляду питання про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою врахував практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про наявність підстав для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими, а суд першої інстанції встановив обставини, передбачені ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу суду першої інстанції на положення ст. 8 Конституції України, ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Водночас ч.1 ст.318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч.4 ст.28 та ч.1 ст.318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 березня 2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, - залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання під час судового розгляду кримінального провадження №0001089 розумних строків, передбачених ст.28 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4