Справа № 215/3444/20
УХВАЛА

12 липня 2021 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000394 відносно ОСОБА_5 , 1987 р.н., за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 щодо незаконного придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу у великих розмірах, вчиненого повторно.

У судовому засіданні прокурором подано письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому , оскільки судовий розгляд провадження не завершено, продовження існування визначених раніше ризиків, посилаючись на негативні характеризуючи данні щодо особи обвинуваченого, наявність судимості, тяжкість і корисливий характер злочину, відсутність міцних соціальних зв`язків і джерела доходу, з метою недопущення вчинення нового злочину, впливу на свідків і ухилення від суду.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечував щодо клопотання прокурора, вказав про тривалий час перебування під вартою понад 12 місяців, просить застосувати домашній арешт .

Захисник в судовому засіданні також заперечував щодо клопотання, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд прийшов до такого висновку.

Згідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, вирішуючи питання щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом враховано, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Згідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.
Також, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
На думку суду, обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу не змінилися та є актуальними на цей час, тому суд вважає, що жоден із більш мяких запобіжних заходів, в т.ч. домашній арешт, не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Так, ОСОБА_5 як і раніше обвинувачується у скоєнні корисливого тяжкого злочину, не працює і не має постійного джерела доходу, раніше неодноразово судимий, тому наявний ризик вчинення ним нового злочину з метою відшукання коштів для існування. Крім того, за даний злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, ОСОБА_5 неодружений і міцних соціальних звязків не має, судимий до покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, що свідчить про ризик ухилитися від явки до суду і перешкоджати кримінальному провадження іншим чином з метою уникнення від можливого суворого покарання.
Доводи обвинуваченого судом до уваги не беруться, оскільки тривалий розгляд справи має обєктивний характер, враховуючи категорію справи, а ст.197 КПК України визначає максимальний строк тримання особи під вартою саме на стадії досудового розслідування.
Враховуючи наведені вище обставини в своїй сукупності, необхідність завершення дослідження матеріалів справи і допиту самого обвинуваченого, за результатами чого може виникнути необхідність у повторному допиті свідків , та зважаючи на значні вимоги публічного інтересу до даної справи, які з урахуванням презумпції невинуватості виправдовують відступ від принципу поваги до особистої свободи, суд вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою ще на 60 днів в порядку ст.331 КПК України.
Керуючись ст.ст.177, 199, 183, 184, 331 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів до 10 вересня 2021 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п"яти днів з моменту проголошення.

СУДДЯ