Справа № 209/3759/18
Провадження № 1-кп/209/42/21
У Х В А Л А

"17" травня 2021 р. м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого (адвоката) ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про визнання очевидно недопустимим доказу як "Рапорт" ,-

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області області від 19.09.2019 встановлено порядок дослідження доказів у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань №00000510 від 04.04.2018 відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України .

04.02.2021 року судом розпочато дослідження письмових доказів у вказаному кримінальному провадженні, зокрема досліджено та долучено до матеріалів кримінального провадження витяг з ЄРДР від 04.04.2018 року.

В судовому засіданні 17.05.2021 року захисником обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом "Рапорту" на виконання доручення слідчого.

В обґрунтування заявленого клопотання зазначено наступне.

По-перше: з рапорту оперуповноваженого ОСОБА_6 незрозуміло в рамках якого кримінального провадження ним здійснено заходи на встановлення особи правопорушника. Стороною обвинувачення жодного доручення, на виконання якого міг діяти оперуповноважений ОСОБА_6 не надано.

По-друге: стороною обвинувачення не надано жодного належного та допустимого доказу, на підтвердження повноважень слідчого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні в рамках якого оперуповноваженим ОСОБА_6 здійснено заходи на встановлення особи правопорушника.

По-третє: стороною обвинувачення не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження повноважень оперуповноваженого ОСОБА_6 на здійснення будь-яких заходів на встановлення особи правопорушника у кримінальному провадженні, в рамках якого останнім надано досліджуванияй рапорт.

По-четверте: досліджуваний рапорт в порушення п.1,п.2 Глави 3 розділу ІІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях, затверджених Наказом Міністерства Юстиції України від 18.06.2015 року № 1000/5, не містить жодних встановлених нормами чинного законодавства реквизитів (дати документу, номеру, тощо), що само по собі виключає його таку ознаку як документ взагалі, тим більше таку як належний доказ.

Враховуючи, викладене, зокрема відсутність в матеріалах кримінального

провадження будь-яких відомостей щодо доручення слідчого ОСОБА_7 оперативному підрозділу, відомостей щодо повноваження оперуповноваженого ОСОБА_6 , щодо повноважень слідчого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000510; відсутність встановлених нормами чинного законодавства реквизитів документу,

слід дійти висновку про очевидну недопустимість такого доказу як

отриманого в супереч порядку, встановленому КПК України.

При цьому слід обов`язково врахувати, що безпідставна відмова суду у задоволенні

цього клопотання, що направлено на з`ясування обставин, пов`язаних з обставинами по

справі, є істотним порушенням кримінально-процесуального закону та може тягнути

скасування судового рішення у кримінальній справі, у зв`язку з явним порушенням права

на захист, та права на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи

місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах

повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю підтримав заявлене захисноком клопотання.

Прокурор щодо заявленого клопотання про визнання доказу- зазхначив, що доказ єж належним та допустимим.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши зміст клопотання, вважає, що клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_8 про визнання доказу- "Рапорту" на виконання доручення слідчого, очевидно недопустимими не підлягає до задоволення, зважаючи на наступне.

За змістом ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Суд, не вдаючись в оцінку правових підстав, на які покликається сторона захисту для визнання документів очевидно недопустимими доказами, вважає що рапорт слідчого ОСОБА_7 не підлягає оцінці судом, в порядку ст.87 КПК України, зважаючи на наступне.

Відповідно до п.2.2.9 Інструкції з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС від 23.08.2012 №747, рапорт працівника правоохоронних органів, належить до внутрішніх документів.

У постанові Верховного суду у справі №225/1952/17 від 15.10.2020, суд вказав, що рапорт працівника правоохоронного органу є процесуальним документом.

На підставі наведеного, рапорт оперуповноваженого ОСОБА_6 не підлягає оцінці, в порядку ст.89 КПК України, а відтак, відсутні підстави для визнання його очевидно недопустимим доказом.

У постанові Верховного суду у справі №759/1501/18 від 15.08.2019, суд підтримав позицію суду першої та апеляційної інстанції про те, що рапорт працівника поліції не має самостійного доказового значення і підлягає оцінці в сукупності з доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На підставі наведеного, судом досліджується вказаний рапорт опуруповноваженого в судовому засіданні та долучається до матеріалів кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 87, 89, ч.2 ст.349 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про визнання очевидно недопустимим доказу як "Рапорт" на виконання доручененя слідчого, в порядку ч.2 ст.89 КПК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1