Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/220/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2021 року. колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м.Кіровограда від 17 травня 2021 року, якою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровограда, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-12.02.2021 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.194, ч.1 289 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України встановлено іспитовий строк терміном на 3 роки, підозрюваного у вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,
застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового слідства, тобто до 13 год. 00 хв. 13.07.2021 року, без визначення розміру застави.
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Кіровограда від 17 травня 2021 року, задоволено клопотання ст. слідчого погоджене з прокурором та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового слідства, тобто до 13 год. 00 хв. 13.07.2021 року, без визначення розміру застави.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 повідомлено про підозру у тому, що 15.05.2021 року близько 11:00 год., ОСОБА_8 вчинив дії кваліфіковані органом досудового слідства за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України, а саме вчинив закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Рішення слідчого судді мотивовано тим, що ОСОБА_8 підозрюється у вчинені умисного, особливо тяжкого кримінального правопорушення, а саме закінченого замаху на умисне вбивства власного батька, вчинив новий злочин в період іспитового строку, що свідчить про те, що він на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, відтак схильний до вчинення кримінальних правопорушень. ОСОБА_8 розлучений, на наявність рухомого нерухомого майна у власності не вказав, офіційно не працевлаштований, засуджений за вчинення злочину пов`язаного із навмисним зруйнуванням будинку, за адресою проживання, який він підірвав за допомогою побутового газу, має негативні відносини з батьком, проживає з родичами, проте без реєстрації, таким чином сталість соціальних зв`язків є сумнівною. Таким чином, домашній арешт за місцем реєстрації є неможливим, а за місцем фактичного проживання не унеможливить від вчинення нових злочинів. ОСОБА_8 , у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також продовжити злочинну діяльність, як особа, яка не контролює себе під впливом емоцій, що фактично позбавила житла батька, навмисно зруйнувавши його, дізнавшись, що він мав намір його продати, а також підозрюється у вчиненні злочину направленого на навмисне позбавлення життя власного батька. Також, після скоєного ОСОБА_8 не звернувся ні до поліції, ні до лікарів. Таким чином, перебуваючи на волі підозрюваний може спотворити або знищити речові докази, ще не відшукані попереднім слідством, оскільки минув незначний проміжок часу після скоєння злочину; вплинути на потерпілого, оскільки він є його батьком, а також інших свідків, що проживають у цьому ж населеному пункті.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просив скасувати ухвалу слідчого судді та обрати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме особисте зобов`язання або домашній арешт.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 16.05.2021 року слідчим повідомлено, ОСОБА_8 , про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 115 КК України, а саме, що він 15.05.2021 року близько 10 год. 20 хв. вживши всіх заходів, яких вважав за потрібними для закінчення свого умислу, - вбивства свого батька ОСОБА_9 схопив зі столу предмет зовні схожий на ніж, наніс зі слів батька йому один удар в область грудної клітини зліва, що відповідно довідки є колото-різаною раною

грудної клітки зліва, (без проникнення у життєво важливі органи). Зі слів підозрюваного наданих слідчому судді, він того дня вживав разом з товаришем та зі своїм батьком алкогольні напої, потерпілий (батько) поцупив таємно телефон у товариша, далі посварилися, товариш пішов, (підозрюваний визнає, що сварився з батьком за крадіжку, знайшов у батька телефон товариша та після вдарив цим телефоном по голові. За ножа не хапався, далі батько зрозумів та вибачився а після разом лягли спати. Після був затриманий. На думку захисту кваліфікація дій підозрюваного у кримінальному правопорушенні є не вірною та просто абсурдною, так як окрім показів потерпілого слідством не надано жодного доказу про умисел підозрюваного на позбавлення життя останнього.

Відповідно до ст.15 КК України та п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 р. N 2 (У0002700-03) "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" закінчений замах на умисне вбивство особи може бути вчинено лише з прямим умислом, тобто коли винна особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тілесного ушкодження, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

У даному випадку обставини викладенні слідчим у повідомлені про підозру не відповідають дійсності. Згідно Рішення Європейського суду з прав людини в справі Харченко проти України від 10.02.2011 року Суд повторює, що п. 4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення законності. Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, підозрюваного ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який просив відмовити в апеляційній скарзі захисника, зваживши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до п.5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерела права.
Відповідно ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно правової позиції викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року по справі «Харченко проти України» (п. 80), при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Також, відповідно правової позиції викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини від 01.06.2006 року по справі «Мамедов проти Росії», суд при перевірці законності та обґрунтованості запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має враховувати не тільки тяжкість обвинувачення, як на визначальний чинник при оцінці ймовірності ризиків, і хоча суворість покарання є визначальним, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Попков проти Росії» від 06.12.2007 року визначено, що підозрюваний повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо підстав, які виправдовують його утримання під вартою. Влада зобов`язана надати переконливі підстави для будь-якого мінімального строку тримання під вартою.

У справі "Нечипорук та Йонкало проти України" ЄСПЛ відзначив, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Підозрюваний затриманий о 13:00 год. 15.05.2021 року, відповідно до протоколу затримання від 15.05.2021 року.

Повідомлення про підозру було вручено підозрюваному о 12:40 год. 16.05.2021.

Враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, колегія суддів доходить висновку, що при обранні запобіжного заходу слідчий суддя обґрунтовано врахував наявність обґрунтованої підозри, обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що ОСОБА_8 підозрюється у вчинені умисного, особливо тяжкого кримінального правопорушення, а саме закінченого замаху на умисне вбивства власного батька, вчинив новий злочин в період іспитового строку, що свідчить про те, що він на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, відтак схильний до вчинення кримінальних правопорушень, розлучений, офіційно не працевлаштований, засуджений за вчинення злочину пов`язаного із навмисним зруйнуванням будинку, за адресою проживання, який він підірвав за допомогою побутового газу, має негативні відносини з батьком, проживає з родичами, проте без реєстрації, таким чином сталість соціальних зв`язків є сумнівною.

Також слідчим суддею правильно враховано ризики передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також продовжити злочинну діяльність, як особа, яка не контролює себе під впливом емоцій, що фактично позбавила житла батька, навмисно зруйнувавши його, дізнавшись, що він мав намір його продати, а також підозрюється у вчиненні злочину направленого на навмисне позбавлення життя власного батька, перебуваючи на волі підозрюваний може спотворити або знищити речові докази, ще не відшукані попереднім слідством, оскільки минув незначний проміжок часу після скоєння злочину; вплинути на потерпілого, оскільки він є його батьком, а також інших свідків, що проживають у цьому ж населеному пункті. Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним у вчиненні злочину від 7 до 15 років позбавлення волі, є вагомою передумовою для початку його переховування від слідства чи суду.

Разом із тим, слідчим суддею правильно враховано, що обставини за яких було вчинено злочин, тобто після скоєного ОСОБА_8 не звернувся ні до поліції, ні до лікарів.

Крім того, колегія суддів доходить висновку, що слідчий суддя правильно врахував, що ОСОБА_8 підозрюється у скоєні закінченого замаху на умисне вбивство, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, тому відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України підстав до визначення застави у кримінальному провадженні не встановлено на даному етапі досудового розслідування.

Доводи захисника адвоката ОСОБА_7 викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що не обґрунтована підозра, є безпідставними, оскільки обґрунтованість підозри підтверджується протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, протоколом огляду місця події, протоколом допиту потерпілого, протоколами допиту свідків.

Крім того, доводи в апеляційній скарзі стосовно того, що кваліфікація дій підозрюваного у кримінальному правопорушенні є не вірною та не надано жодного доказу про умисел підозрюваного на позбавлення життя потерпілого, є необґрунтованими, безпідставними та передчасними, оскільки можуть бути предметом розгляду під час розгляду справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, наявність обґрунтованих ризиків, враховуючи особу підозрюваного, та вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що належна поведінка ОСОБА_8 на досудовому слідстві, може бути забезпечена лише шляхом застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів, також із урахуванням наявності вищевказаних ризиків, не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування по суті правильного прийнятого слідчим суддею рішення.

За таких підстав, апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 183, 376, 407,422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м.Кіровограда від 17 травня 2021 року, якою задоволено клопотання ст. слідчого погоджене з прокурором та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового слідства, тобто до 13 год. 00 хв. 13.07.2021 року, без визначення розміру застави залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)