Справа № 733/286/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/68/21
Категорія - ч.1 ст.263 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000009 від 05.01.2020 року за апеляційною скаргою прокурора на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 серпня 2020 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ічня, Ічнянського району, Чернігівської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 серпня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим і призначено покарання:

за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

за ч. 1 ст.263 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, його звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили ухвалено не обирати.

Стягнуто з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в розмірі 942 грн. 06 коп.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

За вироком суду визнано доведеним, що 04 січня 2020 року близько 20-00 години обвинувачений ОСОБА_6 , переслідуючи мету на таємне викрадення чужого майна прибув до господарства АДРЕСА_2 та користуючись відсутністю господаря, обвинувачений ОСОБА_6 за допомогою металевого прута, який знайшов у дворі зірвав навісний замок на господарському приміщенні проник всередину до приміщення. Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання у вигляді майнової шкоди з метою особистого збагачення, діючи умисно, обвинувачений ОСОБА_6 викрав з господарського приміщення зварювальний прилад «Proweld mini MIG 350», який належить ОСОБА_8 , який в послідуючому зберігав за місцем свого проживання.

Крім того, у кінці жовтня 2019 року, обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи на території, що розташована біля колишнього піонертабору в м. Ічня Чернігівської області придбав шляхом привласнення знайдені 29 патронів калібру 5,45 х 39 мм, які помістив в поліетиленовий пакунок. Після чого будучи впевненим, що знайшов боєприпаси обвинувачений ОСОБА_6 приніс їх при собі до місця свого проживання, де зберігав без передбаченого законом дозволу у підсобному приміщенні, яка знаходиться в кімнаті будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 1 ст.263 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Також просив дослідити характеризуючі дані стосовно ОСОБА_6 , наявні в кримінальному провадженні.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України та роз`яснень, які містяться у абз. 1 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у абз. 2 п. 21 вказаної Постанови, однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК України.

На думку апелянта, суд всупереч зазначених вимог закону, неправильно призначив покарання за сукупністю злочинів та призначив однакові за видом та розміром покарання за злочини, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 263 КК України, після чого, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів визначив ОСОБА_6 покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Також вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Судом першої інстанції не в повній мірі враховано, що останній вчинив два кримінальні правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, а також особу обвинуваченого, те, що він за місцем проживання характеризується посередньо, будучи особою працездатного віку, ніде не працює та не перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітній, легальних джерел заробітку не має, своє матеріальне становище поліпшив за рахунок крадіжки.

Крім того, встановлення мінімального іспитового строку не сприятиме виправленню ОСОБА_6 , оскільки останній вже раніше звільнявся від відбування покарання за злочини з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, однак знову вчинив нові кримінальні правопорушення через короткий проміжок часу, після зняття з обліку в органі пробації, що свідчить про те, що ОСОБА_6 належних висновків для себе не зробив та не став на шлях виправлення.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні вироку

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів за встановлених судом обставин, в порядку ч.3 ст.349 КПК України та кваліфікацію його дій за ч.3 ст.185 та ч.1 ст.263 КК України в апеляційній скарзі прокурором не оспорюється, а тому вирок суду в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Статтею ст.65 КК України встановлено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд першої інстанції належним чином не оцінивши і не врахувавши ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, їх кількість, особу винного, призначив покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість. Звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням суд необґрунтовано встановив мінімальний іспитовий строк 1 рік, що не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 70 КК України за сукупності злочинів суд, призначаючи покарання (основне й додаткове) за кожен злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання » суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних. Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей КК України.

Призначаючи ОСОБА_6 однакові за розміром та видом покарання за ч.3 ст. 185 та ч. 1 ст. 263 КК України, суд першої інстанції порушив вимоги ст. 70 КК України, тобто неправильно застосував кримінальний закон.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, їх кількість, особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, будучи особою працездатного віку, ніде не працює та не перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітній, легальних джерел заробітку не має, своє матеріальне становище поліпшив за рахунок крадіжки, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, відшкодував завдані збитки і вважає, що ОСОБА_6 необхідно обрати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, які встановлені частинами статей інкримінованих кримінальних правопорушень, із застосуванням ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк в два роки, що є необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, вирок суду у частині призначеного ОСОБА_6 покарання - скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, з постановленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 374, 404, 405, 409, 418, 420 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 серпня 2020 року відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначення покарання.

ОСОБА_6 визнати винним та призначити покарання:

- за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст.263 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4