Дата документу 01.04.2021 Справа№ 323/3026/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/601/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №323/3026/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.289 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 грудня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Токмака Запорізької області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

05.06.2020 близько 12.00 години ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_8 , звідки викрав фен для волосся марки Махwell МW-2015 та випрямовувач для волосся марки Махwell МW- 2015, загальна вартість яких складає 540 грн. 40 коп., що належать ОСОБА_8 .

Крім того, 18.06.2020 близько 14.00 години ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_8 , викрав манікюрний набір марки E1епbегg, вартістю 270 грн. 00 коп., що належить ОСОБА_8

24.06.2020 близько 10 години 30 хвилин ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_8 , з приміщення літньої кухні, шляхом вільного доступу, викрав дитячий велосипед рожевого кольору, вартістю 400 грн., що належить ОСОБА_8

29.06.2020 близько 14.00 години ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_8 , з приміщення літньої кухні, шляхом вільного доступу, викрав велосипед марки «Україна» вартістю 830 грн., що належить ОСОБА_8 .

В подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Своїми злочинними діями спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 2040 грн. 40 коп.

29.06.2020 близько 14.00 години ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_8 , з приміщення гаражу, шляхом вільного доступу, викрав скутер марки VIPER MX50S, вартістю 6545 грн. 26 коп., що належить ОСОБА_8 .

В подальшому залишив місце скоєння кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Своїми злочинними діями спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.289 КК, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно; за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.289 КК у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч.2 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.289 КК у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, за ч.2 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Свої вимоги мотивував тим, що рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК належним чином не мотивоване. При цьому суд недостатньо врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини вчинення злочинів, пов`язаних з бажанням обвинуваченого придбати алкогольні напої, цінність суспільних відносин, на які здійснено посягання. Також суд належним чином не врахував особу обвинуваченого, який ніде не працює, раніше був неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, за які йому призначалося покарання з випробуванням, але він його не витримав, скоїв новий злочин і відбував реальне покарання. Однак це не призвело до позитивних змін в його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки він вчинив нові злочини, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення та перевиховання. Крім того, в порушення вимог ч.2 ст.59 КК суд призначив обвинуваченому покарання за вчинення тяжкого корисливого злочину без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, проте в мотивувальній частині вироку не навів мотиви прийняття такого рішення.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; обвинуваченого, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Подія кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_7 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_7 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, то колегія суддів вважає їх слушними виходячи з такого.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема на відомостях про кожний вчинений особою злочин, посткримінальну поведінку та її характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки тощо. Важливе значення для застосування звільнення від відбування покарання мають дані, які характеризують особу винного, а саме: його поведінка до, в момент та після вчинення кримінального правопорушення, його соціально-демографічні властивості та соціально-психологічна характеристика. Також слід врахувати ознаки, які характеризують особистісні прояви в основних сферах життєдіяльності, та зважити на спрямованість і мотиви протиправної поведінки, тривалість та інтенсивність протиправної діяльності, наявність чи відсутність судимості в особи, що притягується до кримінальної відповідальності. Лише проаналізувавши всі зазначені обставини, суд може дійти висновку про наявність підстав для звільнення особи від відбування покарання.

Проте зі змісту оскарженого рішення суду не вбачається, що, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком, суд першої інстанції належним чином оцінив усі наведені обставини.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання і звільняючи від його відбування на підставі ст.75 КК, зазначив, що ним враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які віднесено до нетяжких злочинів та тяжкого; обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, повернув потерпілій викрадені речі.

На підставі наведених обставин суд вважав, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому вважав за можливе застосувати положення ст.75 КК.

Проте, дослідивши матеріали провадження, судова колегія дійшла переконання, що виправлення обвинуваченого із звільненням його від відбування покарання є неможливим.

Так, на переконання колегії суддів, районний суд, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, належним чином не врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше двічі притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що до обвинуваченого вже застосовувався інститут звільнення від відбування покарання, однак обвинувачений ОСОБА_7 не виконав умов випробування, не виправдав довіри, а навпаки вчинив новий злочин. Відтак таке звільнення в минулому не призвело до позитивних змін в особистості ОСОБА_7 і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

Крім того, після умовно-дострокового звільнення обвинуваченого з місць позбавлення волі за останнім вироком, він на шлях виправлення не став та знов вчинив 5 епізодів умисних корисливих злочинів, в тому числі і тяжкого.

Відтак, з огляду на кількість епізодів злочинної діяльності, дані про особу обвинуваченого у поєднанні з наявністю обтяжуючої покарання обставини, колегія суддів вважає, що досягти мети виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства є неможливим.

Обставини, на які послався суд у вироку, апеляційний суд розцінює як такі, що давали суду достатні підстави для призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією за більш тяжкий злочин (ч.2 ст.289 КК). Проте судова колегія не находить зазначені обставини достатніми, у даному випадку, для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням суперечать принципу справедливості покарання і не відповідають його меті виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами. У зв`язку з чим вирок суду в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.

Щодо аргументів прокурора, викладених в апеляційній скарзі, про необхідність застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді конфіскації майна, то вони не є слушними.

Санкція ч.2 ст.289 КК, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді конфіскації майна, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.

Колегія суддів, з огляду на невелику вартість викраденого обвинуваченим майна та повернення такого майна потерпілій, не знаходить в даному випадку достатніх правових підстав для призначення обвинуваченому за ч.2 ст.289 КК додаткового покарання у виді конфіскації майна, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури задовольнити частково.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 21 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 в цій справі в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання

- за ч.2 ст.289 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч.2 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання відраховувати з дня затримання ОСОБА_7 і приведення вироку до фактичного виконання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4