ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/4788/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/463/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Шахрайство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

потерпілої - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 травня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_8 .

Звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України на підставі ст.49 КК України.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України - закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_7 , у вигляді особистого зобов`язання, скасовано.

Судом встановлено наявні передбачені кримінальним законом підстави та умови звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки, останній вчинив злочин середньої тяжкості ( у період часу з весни 2014 року та 24.07.2014 року та по 25.12.2014 року) та з цього часу минуло понад п`яти років.

Перебіг строку давності не переривався, так як ОСОБА_7 не ухилявся від досудового слідства і суду.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що судом першої інстанції неправильно пораховано початок перебігу строків давності, а також не встановлено винуватості обвинуваченого, що є обов`язковим.

З суду ухвали вбачаться що перебіг строків давності почався з 04.07.2014 (момент підписання обвинуваченим договору про наміри).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 і після 04.07.2014 продовжував вводити в оману потерпілу, говорячи що він продовжує збирати необхідні документи на житловий будинок по АДРЕСА_1 для його послідуючого продажу останній та їй треба ще трошки почекати.

ОСОБА_7 та ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були з ним сусідами (підтримували дружні та добросусідські стосунки).

На підтвердження того, що вони підтримували стосунки та продовжували обговорювати майбутню угоду з купівлі-продажу житлового будинку є й показання свідків.

Дані свідки, зокрема, під час їх допиту в судовому засіданні, неодноразово наголошували на тому, що їх представник ОСОБА_7 продовжує займатися введенням їх спадкове майно, а саме па житловий будинок АДРЕСА_1 .

Більше того, й сам обвинувачений не відмовлявся від продажу даного житлового будинку, мотивував затримку тим. що документи ще не готові, а він займається даним питанням.

ОСОБА_9 звернулася до правоохоронних органів поданому питанню влітку 2016 року. оскільки саме влітку 2016 року у ОСОБА_7 стався конфлікт з її чоловіком, ОСОБА_12 , і саме на цьому ґрунті останній повідомив, що не буде продавати обумовлений житловий будинок.

Тому потерпіла вважає, що строк, визначений ст. 49 КК України, слід відраховувати від червня-липня 2016 року (остаточна відмова продавати об`єкт нерухомості), а аж ніяк не з 2014 року (моменту отримання коштів), оскільки в даному випадку мав місце триваючий злочин.

Також автор апеляційної скарги наголошує, що в порушення КК України та КПК України судом першої інстанції не було встановлено винуватості обвинуваченого, що також є самостійною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Крім того, судом не звернуто увагу на позицію потерпілої сторони у провадженні.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку прокурора, який просив ухвалу районного суду залишити без змін, думку потерпілої, яка підтримала свою апеляційну скаргу, обвинуваченого, та його захисника, які просили залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України у випадках передбачених законом України про кримінальну відповідальність, особа звільняється від кримінальної відповідальності.

При встановленні підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, суд, відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності, при цьому відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, суд має невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з таким клопотанням.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, при цьому відповідно до частини восьмої цієї статті, закриття кримінального провадження не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 04 травня 2020 року обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про закриття кримінального провадження щодо нього у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

04 травня 2020 року суддею районного суду була поставлена на обговорення вказана заява обвинуваченого, надана можливість висловити своє ставлення до неї обвинуваченому, який підтримав свою заяву, прокурору, який не заперечував проти закриття кримінального провадження.

Також слово було надано потерпілій ОСОБА_13 та ї представнику ОСОБА_14 , які заперечували проти задоволення цього клопотання.

Названі обставини викладені в оскаржуваній ухвалі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги потерпілої про неврахування її позиції проти закриття кримінального провадження в суді першої інстанції не є обґрунтованими, оскільки не знайшли свого підтвердження.

Щодо визначення початку перебігу строків давності, які оспорюються потерпілою.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, який відповідно до ч.3 ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Згідно висунутого ОСОБА_7 обвинувачення Приблизно навесні 2014 року, точну дату під час досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_7 познайомився з ОСОБА_9 (дівоче прізвище - ОСОБА_15 ) та її чоловіком ОСОБА_16 , під час спілкування з якими повідомив про намір продати житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 (стара назва - АДРЕСА_2 ).

Дійшовши згоди про здійснення купівлі-продажу будинку за вищевказаною адресою, ОСОБА_7 весною 2014 року (більш точний час під час досудового розслідування встановити не виявилось можливим), за адресою АДРЕСА_1 , отримав від потерпілої 5000 доларів США в якості задатку за вказаний будинок. Після цього, в липні 2014 року (більш точний час під час досудового розслідування встановити не виявилось можливим), ОСОБА_7 , продовжуючи запевнювати потерпілу ОСОБА_9 в тому, що має право та збирається продати їй будинок за вищевказаною адресою, отримав від неї грошові кошти в сумі 3000 доларів США в якості задатку за вказаний будинок.

04.07.2014 року у приміщенні агентства нерухомості ТОВ «Харківська служба нерухомості», розташованого за адресою: м.Харків, Московський проспект, буд. 274В, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що житловий будинок

АДРЕСА_3 ) йому не належить, прав на його продаж він не має, переслідуючи мету

незаконного заволодіння грошовими коштами потерплої ОСОБА_9 (дівоче прізвище

ОСОБА_15 ), не маючи можливості та наміру виконувати договір, ввів потерпілу в оману

стосовно правомірності своїх дій та намірів шляхом укладення з останньою договору про намір укласти договір купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку, на виконання якого підтвердив незаконне отримання ним від потерпілої грошових коштів в сумі 8000 доларів США (в еквіваленті згідно з курсом НБУ станом на 04.07.2014 року складає 94 616 гривень). Неправомірно заволодівши грошовими коштами ОСОБА_9 , ОСОБА_7 розпорядився ними на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

В той же час шахрайство є злочином з матеріальним складом, тобто вважається закінченим з моменту переходу чужого майна у володіння винного або з моменту отримання ним права розпоряджатися таким майном.

Отже у даному випадку помилковими є твердження автора апеляційної скарги, що злочин, вчинений ОСОБА_7 носив триваючий характер, був закінчений не в момент отримання ним грошових коштів потерпілої, а в час остаточної відмови ОСОБА_7 від укладення договору купівлі-продажу, що примусило ОСОБА_13 звернутися до правоохоронних органів із заявою про вчинений злочин 21.07.2016 року.

Таким чином суд першої інстанції правильно встановив, що перебіг строків давності почався саме з 04.07.2014 року тобто, з моменту підписання обвинуваченим договору про наміри та фактичним отриманням за цим договорів грошових коштів, які є предметом злочину в даному кримінальному провадженні.

Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 49 КК України.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 підлягав звільненню від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.190 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закриттю.

Таким чином, оскільки апеляційною інстанцією не встановлені підстави для зміни чи скасування судового рішення, передбачені ст.ст.408, 409 КПК України, апеляцію потерпілої слід залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 травня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді