Дата документу 22.03.2021 Справа № 314/2377/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/2377/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/633/21-1 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 192 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 січня 2021 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Дніпропетровська (Дніпро), громадянка України, маюча вищу освіту, заміжня, неповнолітніх дітей на утриманні не має, адвокат, голова асоціації «Правосуддя та захист», голова Адвокатського об`єднання «Правосуддя та захист», зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судима,

на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнена від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 192 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 192 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Вільнянського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 192, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 375 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 подав клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 192 КК України.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину невеликої тяжкості, датою дій, інкримінованих ОСОБА_7 згідно обвинувального акту є 21 березня 2016 року, обвинувачена не ухилялась від досудового слідства або суду, відсутні відомості про вчинення нею нового кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання захисника обвинуваченої та ухвалою від 22 січня 2021 року звільнив ОСОБА_7 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 192 КК України (в редакції станом на 18 березня 2016 року), та закрив кримінальне провадження.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу суду змінити шляхом зазначення в ній фактичних обставин кримінального правопорушення, встановлення факту його вчинення, виключення з тексту ухвали відомостей про особисті думки обвинуваченої ОСОБА_7 щодо мотивів її кримінального переслідування, а в іншій частині ухвалу залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, суд обмежився зазначенням в ухвалі відомостей щодо номера кримінального провадження, дати його реєстрації, кваліфікації, послався на факт закінчення строків давності та про невизнання обвинуваченою своєї вини, виклав особисті думки останньої з приводу того, що причиною її кримінального переслідування є адвокатська діяльність, що взагалі не має жодного юридичного значення для вирішення питання про закриття кримінального провадження.

Разом з тим, в ухвалі не зазначено відомості щодо роз`яснення обвинуваченій суті пред`явленого обвинувачення, фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 192 КК України, не вчинено дій та не зроблено висновків на встановлення того, чи мало місце діяння, яке поставлено особі за провину.

Вважає, що невстановлення вказаних обставин ставить під сумнів суть прийнятого рішення, оскільки в такому випадку суд міг прийняти рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю події кримінального правопорушення.

За таких обставин, ухвала суду за своїм змістом не відповідає вимогам статей 285, 370, 372 КПК України.

Від захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 на адресу апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких він вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачену та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду просили залишити без змін, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 44 КК України (в редакції станом на 18 березня 2016 року) передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Пунктом 2 частини 1 ст. 49 КК України (в редакції станом на 18 березня 2016 року) передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Колегія суддів зазначає, що статтею 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Зокрема, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки, які диференційовані залежно від тяжкості вчиненого злочину; протягом цих строків особа не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину; особа не ухилялася від досудового слідства або суду; законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

При цьому необхідно зауважити, що застосування кримінально-правових норм здійснюється у межах кримінально-процесуальних відносин, тобто застосування норм матеріального кримінального права можливе лише одночасно із застосуванням норм кримінального процесуального закону.

Водночас, процесуальні аспекти звільнення від кримінальної відповідальності визначені у ст.ст. 285-289 КПК України.

Зокрема, ч. 2 ст. 285 КПК України зобов`язує суд роз`яснити особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, право на таке звільнення.

Обвинувачений, щодо якого передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, має як право на таке звільнення у відповідності до ст. 49 КК України та ч. 1 ст. 285 КПК України, так і право на проведення судового провадження в повному обсязі в загальному порядку у відповідності до ч. 3 ст. 285 КПК України, і відповідно й обрання тої чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.

При цьому, частиною 4 статті 286 КПК визначено, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Зазначені вище нормативні положення спрямовані на реалізацію вимог закріпленої в ч. 6 ст. 22 КПК України засади змагальності сторін, згідно з якою суд, залишаючись об`єктивним і неупередженим, повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а також закріпленої в ч. 1 ст. 26 КПК України засади диспозитивності, за якою сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

З огляду на п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минуло 3 роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 інкриміновано вчинені епізоду злочинної діяльності за ч. 2 ст. 192 КК України 21 березня 2016 року, і у відповідності до ст. 12 КК України (в редакції станом на 18 березня 2016 року) вказане кримінальне правопорушення віднесено до злочинів невеликої тяжкості.

Таким чином, на час розгляду судом першої інстанції кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 минуло більше 3 років з дня вчинення інкримінованого їй злочину.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що захисником обвинуваченої адвокатом ОСОБА_8 було подано клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а в судовому засіданні було з`ясовано думку учасників кримінального провадження сама обвинувачена надала згоду на звільнення її від кримінальної відповідальності з такої нереабілітуючої обставини.

Крім того, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що застосування вказаних положень кримінального закону про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності для суду є обов`язковими, тобто положення ст. 49 КК України носять імперативний характер та в разі встановлення судом закінчення цього строку безпідставної відмови у звільненні від відповідальності процесуальним законом не передбачено, навіть якщо проти такого звільнення будуть заперечувати інші учасники судового розгляду, наполягаючи на завершенні розгляду пред`явленого обвинувачення винній особі в загальному порядку.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає неправильного застосування судом першої інстанції матеріального та процесуального законодавства, і такий висновок узгоджується з позицією, висловленою в постановах Верховного Суду від 13 червня 2019 року у справі № 322/5602/13-к (провадження № 51-10495км18), від 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17 (провадження № 51-3298км20), від 2 грудня 2020 року у справі № 509/4247/17 (провадження № 51-5696ск20).

Крім того, зі змісту вищезазначених норм КПК України не вбачається, що при вирішенні питання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, необхідно враховувати позицію обвинуваченого щодо визнання чи невизнання ним вини у пред`явленому обвинуваченні, обов`язково в даному випадку з`ясовується лише згода або незгода обвинуваченого на звільнення його від кримінальної відповідальності з такої обставини, яка, до того ж, не є реабілітуючою.

Такий висновок узгоджується з позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 25 травня 2019 року у справі № 287/359/14-к (провадження № 51-8555км18).

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд повинен був вирішити низку питань, передбачених у статті 368 КПК України, оскільки вони можуть бути вирішені лише при ухваленні вироку після розгляду справи по суті.

Також безпідставними є доводи апелянта з приводу того, що суд не повинен був зазначити в ухвалі позицію обвинуваченої ОСОБА_7 з приводу пред`явленого їй обвинувачення, яка полягала в тому, що причиною кримінального переслідування є її адвокатська діяльність, оскільки суд лише виклав версію сторони захисту з цього приводу та не обґрунтовував свої висновки про необхідність закриття кримінального провадження такою позицією обвинуваченої.

Отже суд першої інстанції із повним дотримання вимог кримінального процесуального закону розглянув клопотання захисника обвинуваченої про звільнення від відповідальності, прийняв законне та обґрунтоване рішення, яким його клопотання задовольнив і закрив кримінальне провадження.

Матеріали провадження свідчать, що у суду першої інстанції не було жодної підстави для прийняття іншого рішення.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 січня 2021 року, якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 192 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4