ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/4556/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/56/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Крадіжка
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2018 року у відношенні ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
Зазначеним вироком,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Житомира, громадянина України, з неповною з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою : АДРЕСА_2 тимчасово працюючого складальником виробів з деревини в ТОВ «Вудпак, раніше судимого: - 06.03.2006 року Богунським р/с м. Житомир за ч.2 ст.186 КК України, до 120 годин громадських робіт.; -23.04.2007 року Богунським р/с м. Житомир за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 позбавлення волі, на підставі ст. 71, 72 КК не відбуте покарання за вироком від 06.03.2006 Богунського р/с м.Житомир приєднано, до остаточного покарання у вигляді 4 роки 10 днів позбавлення волі 14.01.2011 звільнений з Житомирської ВК № 4 за відбуттям покарання; -02.02.2012 року Богунським р/с м. Житомир за ст. 395, ч. 2 ст. 345 КК України на 3 роки позбавлення волі, 12.09.2014 звільнений з Коростенської ВК Житомирської області № 71 за відбуттям покарання,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
Звільнено ОСОБА_7 відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.
Відповідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України

Вироком встановлено, що 11.07.2018 року близько о 21 годині 00 хвилин ОСОБА_7 знаходячись у гостях у потерпілого ОСОБА_8 у будинку який розташований за адресою АДРЕСА_2 , де у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправність свого діяння, діючи повторно, ОСОБА_7 , знаходячись у будинку потерпілого ОСОБА_8 , шляхом вільного доступу взяв зі столу мобільний телефон марки «Норе» модель аk 8000, в корпусі чорно-синього кольору, вартість якого згідно з висновком судової товарознавчої експертизи №17954 від 09 серпня 2018 року Харківського ХНДІСЕ ім. проф. М.С. Бокаріуса становить 344 гривень 00 копійок, після чого з під ставки взяв ноутбук «Асег» Celeron 2955u, в корпусі чорного кольорі вартість якого згідно з висновком судової товарознавчої експертизи №17954 від 09 серпня 2018 року Харківського ХНДІСЕ ім. проф. М.С. Бокаріуса становить 2000 гривень 00 копійок, на загальну суму згідно з висновком судової товарознавчої експертизи №17954 від 09 серпня 2018 року Харківського ХНДІСЕ ім. проф. М.С. Бокаріуса становить 2344 гривень 00 копійок, після чого з викраденим майном зник з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись ним на власний розсуд.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_8 шкоди на суму 2344 гривень 00 копійок.
Крім цього, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діючи повторно, 12.07.2018 року близько о 08 годин 00 хвилин ОСОБА_7 прибув до потерпілого ОСОБА_8 додому за адресою: АДРЕСА_2 , та усвідомлюючи протиправність свого діяння, ОСОБА_7 , дістав із шафи 300 доларів США, які на момент вчинення злочину, а саме на 12.07.2018 року згідно офіційного курсу НБУ становлять 7 868 гривень 16 копійок, та поклав їх до своєї кишені, після чого з викраденим майном зник з місця вчинення кримінального правопорушення та розпорядився ним на власний розсуд.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_8 шкоди на загальну суму 10 212 гривень 16 копійок.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв?язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням закону, який не підлягає застосуванню - ст. 75 КК України стосовно ОСОБА_7 та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м?якості.
Просить ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст. 185КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки,
Зазначає, що обвинувачений, будучи раніше неодноразово судимим, діючи повторно вчинив 2 епізоди злочинів проти власності.
ОСОБА_7 не працює, завдану шкоду не відшкодував, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 який просив залишити апеляційну скаргу без задовлення, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
За загальними положеннями призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченому судом
За таких обставин, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, а тому ці його дії кваліфікує за ч.2 ст. 185 КК України.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд визнає його щире каяття.
Обставини, що обтяжували б покарання обвинуваченого, відсутні.
Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважав, що ОСОБА_7 повинен нести покарання, не пов`язане з позбавленням волі, оскільки його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства.
На думку колегії суддів вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, які призначено обвинуваченому.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах апеляційної скарги прокурора, колегія суддів враховує, що норми ст. 75 КПК України не містять обмежень щодо її застосування, з урахуванням тяжкості злочину, на що безпідставно посилається прокурор в своїх апеляційних доводах, як на підставу неправильного застосування цього кримінального закону.
Прокурор в апеляційній скарзі не вказує на порушення судом умов та підстав звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, які передбачені диспозицією ст. 75 КПК України, оскільки в частині першій цієї статті законодавцем передбачено чіткий та вичерпний перелік підстав, наявність яких обумовлює можливість застосування судом зазначеного кримінального закону.
За таких обставин, висновки суду, що зазначені ним у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є слушним, оскільки судом першої інстанції об`єктивно встановлені обставини, які свідчать про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання з випробуванням.
Зазначені обставини стануть надійною запорукою для виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що відповідає вимогам ст.ст. 75,65 та ст.50 КК України.
В апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду прокурором не надано будь-яких відомостей, які б спростовували вищезазначені об`єктивні дані, що стали підставою для застосування судом першої інстанції норм ст.75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 .
На думку колегії суддів, прокурор безпідставно та помилково вказує на неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону, а саме ст. 75 КК України, ставлячи під сумнів дискреційні повноваження суду.
Підставами для судової дискреції (судового розсуду) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який в своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
За таких обставин, зі змісту апеляційної скарги прокурора, вбачається, що він фактично порушує питання про недотримання судом визначених законодавством вимог, що стосуються конкретної винної особи і пов`язані із суддівським розсудом дискреційними повноваженнями.
Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про невиправдану м`якість призначеного остаточного покарання обвинуваченому, внаслідок застосуванням положень ст.75 КК України, - є безпідставними.
З огляду на викладене, у суду першої інстанції були законні підстави для застосування норм ст. ст. 75,76 КК України, при призначенні обвинуваченому покарання за ч.2 ст.185 КК України. Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, будуть достатніми для виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Крім того, колегія суддів враховує поведінку обвинуваченого після вчиненого злочину, а саме, що він працевлаштувався та наразі працює в ТОВ «ВУДПАК» на посаді складальника виробів з деревини цеху № 2.
За місцем роботи характеризується позитивно.
Дані про притягнення його до кримінальної відповідальності в інших кримінальних провадженнях матеріли провадження не містять та під час апеляційного розгляду надані не були.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що пост кримінальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 свідчить про те, що звільнення від відбування покарання, яке застосував суд першої інстанції вже привело до позитивних змін в його особистості та створило в нього готовність до стабільної самокерованої право слухняної поведінки у суспільстві, яку він демонструє вже тривалий з моменту ухвалення щодо нього вироку.
За таких обставин, колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено підстав, які свідчать на користь апеляційних доводів прокурора, щодо необхідності скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання, що унеможливлює задоволення його апеляційних вимог.
Таким чином, оскаржуваний вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Підстав для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2018 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді