Дата документу 26.04.2021 Справа № 554/3710/21
Провадження №1-кс/554/7309/2021
УХВАЛА
іменем України
26 квітня 2021 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві клопотання прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000107 від 16 квітня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В :

Прокурор групи прокурорів Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним клопотанням, у якому просить накласти арешт на автомобіль «Шкода Октавія» VIN: НОМЕР_1 , власником якого є громадянка ОСОБА_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; накласти арешт на майно, виявлене в автомобілі «Шкода Октавія» VIN: НОМЕР_1 , а саме: подушки безпеки, що мають ознаки аварійного спрацювання 2 шт., окуляри сонцезахисні 1 шт., номерні знаки НОМЕР_2 2 шт.; зберігання автомобілю «Шкода Октавія» VIN: НОМЕР_1 здійснювати на території майданчика зберігання тимчасово вилучених транспортних засобів відділу поліції №2 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: Дніпропетровська область, м.Кам`янське, вул.Медична, 15; зберігання майна, виявлено у автомобілі «Шкода Октавія» VIN: НОМЕР_1 , а саме подушки безпеки, що мають ознаки аварійного спрацювання 2 шт., окулярів сонцезахисних 1 шт., номерних знаків НОМЕР_2 2 шт., здійснювати у приміщенні зберігання речових доказів Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, за адресою: м.Полтава, вул.Соборності, 37.

Клопотання мотивоване тим, що слідчими третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, за процесуального керівництва Дніпропетровської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000107 від 16 квітня 2021 року.

Досудовим розслідуванням установлено, що 16 квітня 2021 року близько 08:00 год. невстановлена особа, керуючи автомобілем «Шкода Октавія» VIN: НОМЕР_1 державний знак НОМЕР_2 , на в`їзді у м.Кам`янське Дніпропетровської області, не впоравшись з керуванням транспортним засобом, внаслідок перевищення швидкості руху, виїхав на узбіччя дороги та вчинила дорожньо-транспортну пригоду. Після чого, водій зняв з автомобіля номерні знаки та залишив місце дорожньо-транспортної пригоди до приїзду співробітників поліції.

У клопотанні посилається, що за отриманими даними в момент дорожньо-транспортної пригоди в салоні автомобіля перебував пасажир, який отримав тілесні ушкодження. На причетність до скоєння кримінального правопорушення перевіряється оперуповноважений Дніпропетровського управління ДВБ НП України ОСОБА_6 .

16 квітня 2021 року під час огляду місця події автомобіль «Шкода Октавія» VIN: НОМЕР_1 евакуйовано на майданчик зберігання тимчасово вилучених транспортних засобів відділу поліції №2 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

16 квітня 2021 року слідчим ОСОБА_7 за адресою: вул.Медична, 15, м.Кам`янське було проведено огляд вказаного автомобіля, під час якого виявлено та зафіксовано численні механічні пошкодження транспортного засобу, в салоні автомобіля виявлено та вилучено подушки безпеки, що мають ознаки аварійного спрацювання 2 шт., окуляри сонцезахисні 1 шт., номерні знаки НОМЕР_2 2 шт., зроблено змиви біологічного матеріалу з контактуючих поверхонь салону транспортного засобу. Автомобіль вилучено та передано на відповідальне зберігання. Даний транспортний засіб належить ОСОБА_5 .

У клопотанні зазначає, що автомобіль «Шкода Октавія», який внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав механічні пошкодження та відповідно до ст.98 КПК України може бути речовим доказом у зазначеному кримінальному провадженні, тобто знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Решта вилучених речей, на думку прокурора, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як докази.

16 квітня 2021 року автомобіль «Шкода Октавія», вилучені під час огляду подушки безпеки, окуляри та номерні знаки НОМЕР_2 визнано речовими доказами.

Враховуючи, що зазначене майно відповідає критеріям, визначеним п.1 ч.2 ст.170 КПК України, а транспортний засіб необхідний для проведення авто-технічної експертизи технічного стану, у прокурора виникла необхідність арешту майна, зумовлена необхідністю збереження доказової бази та обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що майно може бути відчужене, приховане або пошкоджене а тому звернувся з відповідним клопотанням.

У судовому засіданні представник фактичного володільця майна адвокат ОСОБА_3 проти вимог клопотання про арешт майна категорично заперечував. Зазначив, що викладені в клопотанні обставини не відповідають дійсності та вважав, що події кримінального правопорушення не було, потерпілих взагалі немає, тоді як злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України, не з формальним, а матеріальним складом, що передбачає спричинення потерпілому як мінімум середньої тяжкості тілесного ушкодження. Стверджував, що власник та володілець автомобіля не мають відношення до даного кримінального провадження. За кермом автомобіля в той час була інша особа, а саме ОСОБА_8 , а ОСОБА_5 перебував на пасажирському місці, сам він ніяких тілесних ушкоджень не отримав, інших пасажирів в автомобілі не було. На водія автомобіля складено адміністративний матеріал та ст124 КУпАП та накладено штраф за ст.126 КУпАП, при цьому ОСОБА_8 пройшов медичне обстеження, в стані алкогольного сп`яніння він не перебував, матеріал за ст.130 КУпАП на нього не складався. Насправді ДТП полягала в тому, що автомобіль врізався в паркан в м.Кам`янське, при цьому з іншими транспортними засобами не контактував. Крім того, зазначив, що відсутні будь-які ризики, що заявлені в клопотанні, разом із тим, автомобіль має незначні пошкодження, а ОСОБА_5 жодним чином не перешкоджає проведенню слідчих дій та відповідних експертиз із залученням транспортного азсобу. Більше того, з 16 квітня 2021 року та теперішнього часу жодних постраждалих від вказаної ДТП не виявлено всупереч твердженням органу досудового розслідування, що вони будуть «шукати потерпілого». На підставі викладеного, вважав неможливим накладення арешту в даному кримінальному провадженні за відсутності події злочину, у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні клопотання.

Від прокурора ОСОБА_4 до суду надійшла заява, в якій просив розгляд вказаного клопотання проводити без його участі, клопотання підтримав, просив задовольнити.

Заслухавши думку адвоката, вивчивши суть клопотання та дослідивши долучені до нього матеріали, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Установлено, що в провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, перебуває кримінальне провадження №0000107 від 16 квітня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Згідно з фабулою витягу до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про те, що 16.04.2021 року оперуповноважений Дніпровського управління ДВБ НП України ОСОБА_5 , перебуваючи за кермом автомобіля «Шкода Октавія» у стані алкогольного сп`яніння, на в`їзді у м.Кам`янське Дніпропетровської області, не впоравшись з керуванням транспортним засобом, внаслідок перевищення швидкості руху, виїхав на узбіччя дороги та вчинив дорожньо-транспортну пригоду. За отриманими даними, в цей час в салоні автомобіля перебував пасажир, який отримав тілесні ушкодження (а.с.4).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст.170 - 173 КПК України слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Так, прокурор, звертаючись до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, що визначено п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

До клопотання прокурором долучено копії рапорту щодо виявлення ознак кримінального правопорушення від 16 квітня 2021 року; протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16 квітня 2021 року зі схемою; протоколу огляду та затримання транспортного засобу від 16 квітня 2021 року; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_5 та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 ; протоколу огляду від 16 квітня 2021 року, протоколів допитів інспектора-чергового ОСОБА_9 та поліцейського СРПП ВП №2 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 від 16 квітня 2021 року. Інших доказів на обґрунтування викладених доводів до клопотання не долучено.

За змістом клопотання прокурор посилається на обставини, що вилучений автомобіль та виявлене в ньому майно мають суттєве значення для кримінального провадження, оскільки є речовими доказами, автомобіль є знаряддям злочину, зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому підлягає арешту з наведених у клопотанні підстав.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Частиною третьою статті 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого (прокурора), який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно зі статтею 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші цінності та інші речі, набуті протиправним шляхом.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. При цьому, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Аналогічні по суті вимоги передбачені статтями 94, 132 КПК України щодо оцінки доказів, дослідження всіх обставин кримінального провадження для прийняття відповідного процесуального рішення.

У судовому засіданні з`ясовано, що транспортний засіб легковий автомобіль Skoda Octavia VIN: НОМЕР_1 належить ОСОБА_5 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , та не заперечувалось учасниками процесу.

Проте, прокурором у клопотанні не доведено, що зазначений транспортний засіб, який належить ОСОБА_5 , має ознаки речового доказу, зберіг на собі будь-які сліди кримінального правопорушення, є знаряддям злочину, або містить інші відомості (які саме), що можуть бути використані під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, тобто має відношення до предмету розслідування та відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Тоді як зазначені в клопотанні посилання маєть загальний характер та жодним чином не конкретизовані. Протягом розгляду даного клопотання суду не надано належних обґрунтувань та доказів цих обставин.

Як вбачається з наявних документів матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування та перевірка обставин щодо можливих неправомірних дій особи, яка зазначена у витязі з ЄРДР - ОСОБА_5 , однак до суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, не доведено переконливими доказами, яким чином автомобіль марки Skoda Octavia VIN: НОМЕР_1 може вважатись знаряддям вчинення кримінального правопорушення, та які на даний час зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані під час досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

Під час судового розгляду не доведено, що в автомобілі містяться будь-які сліди кримінального правопорушення, позаяк у матеріалах клопотання такі дані відсутні, та прокурором не надавалися.

Так само до суду не надано належного обґрунтування щодо обставин, зазначених за змістом клопотання, зокрема, щодо перебування ОСОБА_5 за кермом автомобіля, тоді як з наявних копій протоколів допитані свідки вказують, що вони прибули на місце події для фіксації можливого правопорушення, однак будь-яких осіб в автомобілі не виявили, для них було дивним, що на автомобілі відсутні номерні знаки, після чого автомобіль було евакуйовано, а в подальшому відносно водія, яким виявився ОСОБА_8 , складено адміністративний протокол за ст.124 КУпАП та винесено постанову за ст.126 КУпАП.

Так, у матеріалах клопотання дійсно міститься копія посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 , серії НОМЕР_4 , видане центром 2142. Також представником ОСОБА_5 долучено до матеріалів копію довіреності від 02 квітня 2021 року №373, виданої власником автомобіля ОСОБА_6 на право користуватись та розпоряджатись вказаним транспортним засобом.

При цьому зазначені вище доводи адвоката щодо обставин події ДТП, що мала місце 16.04.2021 року, та відсутності будь-яких осіб, які можуть бути потерпілими в даному кримінальному провадженні, а також завдання кому-небудь в результаті ДТП тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що є обов`язковою ознакою складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, у встановленому порядку не спростовані, та з представлених до суду документів таких обставин взагалі не вбачається.

Більше того, до матеріалів клопотання не долучено навіть копію постанови про визнання вказаного майна речовими доказами, мету збереження якого прокурор зазначив за змістом клопотання, обґрунтовуючи своє звернення до слідчого судді.

Також прокурором не зазначено достатніх підстав вважати, що із залученням вказаного майна для досягнення цілей кримінального провадження потрібно проводити в подальшому будь-які слідчі та процесуальні дії, що обумовлюють необхідність обмеження (арешту) у виді відповідних заборон щодо цього майна. А посилання на те, що транспортний засіб необхідний для проведення авто-технічної експертизи технічного стану не підтверджується документально, зокрема, відсутні відомості про те, що така експертиза призначалася слідчим чи прокурором.

У даному випадку необхідно також зазначити, що на теперішній час відносно власника майна ОСОБА_5 досудове розслідування не ведеться, будь-яких даних щодо її причетності до вказаних дій та кримінального провадження в цілому в клопотанні не зазначено, й не надано відповідного підтвердження. Викладені в клопотанні обставини та посилання на проведення перевірки на причетність фактичного володільця автомобіля - ОСОБА_6 також не обгрунтовані, оскільки наявні в матеріалах документи мають суперечності між собою та є недостатніми для вжиття заходу забезпечення кримінального провадження за наведеного в клопотанні обґрунтування.

Сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна, зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Однак будь-які обґрунтування з цього приводу прокурором не представлені, а наведені обставини щодо значення майна як речового доказу, збереження на ньому будь-якої слідової інформації, яку можливо використати в межах даного кримінального провадження, не підтверджуються належними і допустимими доказами, а також доводами, які б можна було вважати переконливими.

Відповідно до вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Натомість, з доданих прокурором до свого клопотання доказів не вбачається доведеність необхідності арешту та наявність заявлених у клопотанні ризиків, а так само значення вказаного майна для досягнення цілей у кримінальному провадженні.

Крім того, прокурором не представлено жодних доказів того, що власником майна, його фактичним володільцем чи іншими особами здійснювались будь-які дії щодо приховування, пошкодження, псування, знищення чи відчуження згаданого майна, у зв`язку з чим відсутні підстави стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст.170 КПК України.

З урахуванням наведеного, аналіз клопотання про накладення арешту на майно не дає достатніх підстав вважати, що містить правові (законні) підстави для арешту згаданого транспортного засобу.

Прокурором всупереч вимог ст.173 КПК України належним чином не обґрунтовано підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, а також відповідність такого майна критеріям, передбаченим ст.ст.98, 170 КПК України, і необхідності накладення арешту на таке майно.

Тому суд бере до уваги зазначені у судовому засіданні адвокатом ОСОБА_3 обставини щодо відсутності підстав для арешту вилученого автомобіля та виявленого в ньому майна, які стороною обвинувачення не спростовані.

В силу статті 41 Конституції України, статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання у право власності повинне бути законним, наприклад, на підставі ухвали суду. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тримання майна у кримінальному провадженні (арешт майна) може бути необхідним для належного здійснення правосуддя, що є законною метою в «загальних інтересах» суспільства (наприклад, Рішення у справі East West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року, заява № 19336, параграф 188). Разом з тим, має бути розумне співвідношення між засобами та метою, що досягається - так званий «справедливий баланс» між інтересом суспільства та вимогами щодо захисту фундаментальних прав особи (серед інших, Рішення у справі Edwards проти Мальти від 24.10.2006 року, заява № 17647/04, параграф 69). Тому, навіть сам факт тривалого тримання майна у випадку якщо таке тримання є безпідставним, може бути порушенням статті 1 Протоколу 1 Конвенції.

Відповідно до ч.1 ст.16 КПК України обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, накладення арешту на вказаний транспортний засіб та вилучене в ньому майно може призвести до втручання у право інших осіб на мирне володіння своїм майном. Таке втручання буде невиправданим, оскільки у суду відсутні відомості щодо причетності до кримінального правопорушення, що у свою чергу вказує на те, що накладення арешту на вказане майно призведе виключно до свавільного порушення ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Слідчий суддя вважає, що запобігання таким порушенням є додатковою, але не менш важливою підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Відтак, у даному випадку враховуються правові підстави для арешту, можливість використання наведеного в клопотанні майна як доказу у кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, відповідне обмеження конституційних прав як власника, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ст.7 КПК України до загальних засад кримінального провадження віднесено, зокрема, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Беручи до уваги викладене, а також проаналізувавши наведені у клопотанні доводи, врахувавши позиції учасників, оцінивши наявні матеріали у їх сукупності та взаємному зв`язку, слідчий суддя дійшов до висновку про недоведеність і необґрунтованість клопотання прокурора, оскільки останнім в розумінні вимог ст.132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а отже не доведено необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, доцільності обмеження у такий спосіб права власності, а також необхідності накладення арешту на вказане майно.

Клопотання є передчасним і такий вид забезпечення на даній стадії досудового розслідування, за відсутності достатніх правових підстав, не відповідає критерію співрозмірності та завданням кримінального провадження, визначеним ст.2 КПК України.

Відтак, за недоведеності необхідності арешту майна, який, при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, відсутні правові підстави для вжиття ініційованого прокурором заходу забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, є речовим доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні прокурор не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно, що відповідно до ч.1 ст.173 КПК України є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Таким чином, у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна потрібно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 22, 98, 131, 132, 170-173, 370, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000107 від 16 квітня 2021 року, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1