Справа № 127/3726/21
Провадження №11-сс/801/151/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі учасників провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вінницького міськогосуду Вінницької області від 12.02.2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.03.2020 за №0000110 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пелинівка Чернівецького району Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше судимого,
який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Старший слідчий СУ ГУНП у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_9 12.01.2021 звернувся до суду з клопотанням, яке погоджено з прокурором ОСОБА_6 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 .
Клопотання мотивоване тим, що СУ ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000110 від 07.03.2020 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 о 03 год 07.03.2020, з метою заволодіння чужим майном, одягнувши на обличчя заздалегідь заготовлену маску, проник до будинку АДРЕСА_2 , шляхом пошкодження вхідних дверей, в якому знаходилися мешканці ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . У будинку, ОСОБА_8 здійснив два постріли з мисливської рушниці в сторону ОСОБА_10 та наніс прикладом мисливської рушниці удар в голову ОСОБА_11 . Відразу після цього, висловив погрози застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднані з негайною вимогою про передачу грошей та цінних речей. ОСОБА_8 , діючи з корисливого мотиву, всупереч волі потерпілих обшукав домогосподарство, під час чого виявив та заволодів відеореєстратором марки «70 mai Dash Cam Lite Midrive D08», вартістю 1210,05 грн та карткою пам`яті марки «Samsung» об`ємом 64 GB вартістю 349,09 грн, що належать потерпілому ОСОБА_10 . Після чого він зник з місця події, викраденим майно розпорядився на власний розсуд.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 17.03.2020 № 71 у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді трьох ран лінійної форми в лобній ділянці зліва на межі з волосистою частиною голови, та двох ран на червоній облямівці верхньої губи декілька справа, які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 20.07.2020 № 599 у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді вогнепального поранення правої нижньої кінцівки, вогнепального багатоуламкового перелому нижньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням, які належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являлися небезпечними для життя в момент заподіяння.
У вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України підозрюється ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, одружений, не працюючий, неодноразово (в 2009, 2012 роках) судимий за майнові злочини, судимість у яких погашена, обвинувачений в 2019 році Чернівецьким ВП ГУНП у Чернівецькій області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.
Відповідно до ст. 277 КПК України слідчим за погодженням з прокурором 03.02.2021 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
У зв`язку з тим, що під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме, за місцем проживання відсутній, повідомлення про підозру вручено у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, Виконавчому комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області за місцем проживання ОСОБА_8 .
Також, ОСОБА_8 викликано до слідчого на 05.02.2021, 06.02.2021, 08.02.2021, 09.02.2021 шляхом вручення повісток Виконавчому комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області для проведення слідчих та процесуальних дій у даному кримінальному провадженні, однак підозрюваний, без поважних причин, передбачених вимогами КПК України, на виклики не з`явився. Надалі, 09.02.2021 підозрюваного ОСОБА_8 оголошено в розшук.
У подальшому, відповідно до вимог КПК України, до Вінницького міського суду Вінницької області подано клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_8 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке було розглянуто та задоволено. Виконання вказаної ухвали Вінницького міського суду Вінницької області було доручено працівникам УКР ГУНП у Вінницькій області, які здійснили затримання підозрюваного ОСОБА_8 11.02.2021 у м. Запоріжжя о 10 год 40 хв.
Враховуючи викладене, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 , його вік, стан здоров`я, та те, що він перебуваючи на волі може продовжити свою злочину діяльність, що підтверджується тим, що його раніше неодноразово притягували до кримінальної відповідальності, однак він вчинив новий умисний, однотипний, особливо тяжкий злочин, в подальшому може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, крім того може впливати на свідків і потерпілих в даному кримінальному провадженню, а також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що передбачено ризиками визначеними ч.1 ст. 177 КПК України, тому слідчий просив застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Прокурор в судовому засіданні просив обрати підозрюваному ОСОБА_8
запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник в судовому засіданні заперечували з приводу обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили обрати запобіжний захід, який не пов`язаний з позбавлення волі.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 12.02.2021 року клопотання слідчого задоволено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 52 (п`ятдесят дві) доби, без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою визначено рахувати з моменту затримання ОСОБА_8 до 10 години 40 хвилин 03 квітня 2021 року в межах строку досудового розслідування.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено до 10 години 40 хвилин 03 квітня 2021 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В своїй апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду від 12.02.2021 скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вказаний вид запобіжного заходу відносно нього слідчим суддею обрано безпідставно, так як слідчим не надано жодних доказів його вини в інкримінованому йому злочині, вважає, що його оговорюють. Від слідства він не переховувався, і намірів переховуватися не має, на виклики до слідчого не з`являвся, так як їздив до своєї матері, дружини та друга. Має постійне місце проживання, сім`ю, на утриманні неповнолітніх доньок, матір пенсійного віку, має інвалідність другої групи, наявний постійний дохід, працює водієм, здає в оренду квартиру.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи. Додав, що має бажання працювати та утримувати сім`ю, а тому просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.
Захисник ОСОБА_7 апеляційну скаргу свого підзахисного підтримала в повному обсязі і також просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених КПК України, тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді суду першої інстанції без змін, так як вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи захисника, підозрюваного та прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Приймаючи рішення щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя суду першої інстанції встановив та виходив з того, що на час розгляду клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення обґрунтована, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Вважав, що в судовому засіданні прокурором було доведено ризики, передбачені п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, немає постійного джерела прибутку, раніше судимий, був оголошений в розшук та у подальшому затриманий на підставі ухвали слідчого судді про затримання з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що свідчить про можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати чи спотворити будь-яку із речей, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також з урахуванням вимог п.2 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя враховуючи те, що злочин вчинено підозрюваним із застосуванням насильства, прийняв рішення не визначати останньому розмір застави.

Так, відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Згідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якої підозрюється особа.
При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу відповідно до ст.178 КПК України, суд, крім наявності ризиків, зобов`язаний оцінити в сукупності серед інших такі обставини: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, яке відповідно ст.12 КК України віднесено до особливо тяжкого злочину.
Це узгоджується також із з нормою п.4 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з доводами апеляційної скарги підозрюваного щодо не надання стороною обвинувачення слідчому судді доказів його вини у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, з тих підстав, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Тому з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані, у слідчого судді суду першої інстанції були всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Наряду з вказаним, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Також апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги підозрюваного щодо застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Фактичні обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, умисного корисливого особливо тяжкого злочину, спрямованого на заволодіння майном, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілим свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу підозрюваного, вказують на обґрунтованість застосування до ОСОБА_8 саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також згода підозрюваного на залишення йому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.
Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування даного підозрюваного під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.
При цьому, наявність в останнього постійного місця проживання на території Вінницької області, сім`ї, на утриманні неповнолітніх дітей, матері пенсійного віку, наявність інвалідності 2 групи, позитивної характеристики за місцем проживання, про що зазначає ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі, що також частково знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, не є безумовною підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку підозрюваного, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики. Також апеляційний суд звертає увагу і на те, що як вбачається з рапорту оперуповноваженого УКР ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 від 09.02.2021, під час відвідування адрес зареєстрованого місця проживання ОСОБА_8 було встановлено, що він тривалий час за місцем проживання відсутній, в даних адресах ніхто не проживає, під час спілкування з сусідами останнім невідомо теперішнє місце його знаходження та його засобів зв`язку, а тому на даний час встановити місце його знаходження не представилось можливим.
Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Таким чином, слідчий суддя розглядаючи клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, вірно оцінив у сукупності наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватою, а також існування викладених вище ризиків, передбачених ст.177 КПК України. З урахуванням даних про особу підозрюваного встановив наявність підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, навівши в ухвалі мотиви необхідності задоволення клопотання слідчого, що на переконання колегії суддів апеляційного суду в повній мірі відповідає вимогам закону.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Згідно з ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді в частині відсутності обґрунтованих підстав для визначення розміру застави, оскільки кримінальне правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_8 вчинене із застосуванням насильства, що повністю узгоджується з вимогами п.1 ч.4 ст.183 КПК України, яким передбачено право слідчого судді не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, вчинених із застосуванням насильства.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги підозрюваного викладених в ній висновків суду не спростовують.
Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419,422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Вінницького міськогосуду Вінницької області від 12.02.2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави відносно підозрюваного ОСОБА_8 за ч.4 ст.187 КК України - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4