Справа № 461/3572/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.05.2021 року Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001262 від 03 квітня 2020 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Білопілля Сумської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 01 жовтня 2020 року вироком Сихівського районного суду м. Львова за ч.2 ст. 190 КК України до покарання у виді 01 року обмеження волі, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 - ч.2 ст.190, ч.2 ст.186 КК України, -

в с т а н о в и в:

03 квітня 2020 року, приблизно о 15 год. 50 хв. ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , шляхом обману, зокрема представившись працівником поліції, заволодів грошовими коштами ОСОБА_7 на загальну суму 2000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 03 квітня 2020 року становило 55 200 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому злочині за ч.2 ст.190 КК України визнав у повному обсязі. В наданих суду показах пояснив, що він тривалий час був без роботи та шукав якісь підробітки. Приблизно у кінці березня 2020 року йому подзвонив знайомий та запропонував роботу, на яку він погодився і приїхав у місто Львів. На його картку невідомими особами були перераховані гроші, які він використав для оплати проїзду та проживання разом з ОСОБА_8 . Останньому на телефон прийшло смс повідомлення з зазначенням адреси, яку він передав обвинуваченому та за якою треба було йому поїхати і забрати гроші за певну винагороду. На вимогу невідомих людей, він йшов за вказаною адресою до потерпілої із включеним мобільним телефоном. Спочатку він подзвонив у домофон, а потім у двері квартири. Потерпіла відкрила йому двері, запропонувала зайти до квартири і віддала написану нею письмову заяву, зміст якої він вголос зачитав по телефону невідомій особі. Після цього, потерпіла пройшла у другу кімнату, взяла у меблевій стінці гроші та передала йому. Перерахувавши їх він повідомив про це по телефону невідомій особі і вийшов з квартири. Біля під*їзду потерпілої ОСОБА_7 його, разом з таксі, чекав ОСОБА_9 і вони поїхали на вулицю Замкову. Вийшовши з таксі, він направився на орендовану квартиру за речами, однак в під`їзді його затримали працівники поліції.

Крім показів ОСОБА_5 , його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.2 ст.190 КК України, повністю підтверджується наступними зібраними під час досудового слідства й дослідженими в судовому засіданні доказами, що є належними та допустимими, а саме:

-показами потерпілої ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні повідомила, що їй подзвонила невідома особа, яка представилася працівником поліції та сказала, що її онук скоїв правопорушення, від якого постраждали люди. Щоб онуку уникнути кримінальної відповідальності, вона повинна надати 10000 доларів США. Почувши зазначене, вона дуже розхвилювалася та повідомила, що такої суми у неї немає, а є тільки 2000 доларів США, які вона готова передати і вказала свою адресу. Невідома особа продиктувала їй по телефону декілька заяв(3-4 точно не пам`ятає), які вона написала та повинна була передати разом з грошима іншому поліцейському, який за ними прийде. Після написання заяв, приблизно через п`ять хвилин, прийшов чоловік, якого вона сприйняла саме за працівника поліції, що буде допомагати їй «врятувати онука». Вона попросила документи у нього, на що він сказав щось не зрозуміле, але не виключає, що вона його просто не почула у зв`язку з поганим слухом. Він забрав у неї письмові заяви, вихватив з рук підготовлені завчасно нею гроші та пішов з квартири. Зачинивши за ним двері, вона зателефонувала доньці, щоб повідомити, що гроші для онука, з метою вирішення проблеми, вона вже передала працівникам поліції. І тільки під час спілкування з донькою, вона зрозуміла, що це були злочинці, які заволоділи її грошовими коштами. Пояснила, що якби вона зрозуміла ще в квартирі, що це шахраї, то неодмінно почала б кричати, кликати на допомогу, щоб привернути увагу. Однак, вона була впевнена що і по телефону з нею розмовляв працівник поліції, і приходив до квартири за грошима також поліцейський, які намагалися начебто «допомогти» онуку. Вказала, що вона їм щиро вірила, що її онук потрапив у складну ситуацію і коли писали заяви, і навіть у момент коли ОСОБА_5 забирав у неї з рук гроші. Уточнила, що вона тримала гроші у руці, які приготувала до приходу обвинуваченого, не прятала їх, а він швидко забрав їх та пішов з квартири;

-даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, а саме ОСОБА_5 від 03 квітня 2020 року, з якого вбачається, що останній фактично був затриманий о 17 годині 35 хвилин у АДРЕСА_3 .

Слідчим був здійснений обшук затриманої особи - ОСОБА_5 , під час якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон «Sony-ericsson» Imei: НОМЕР_1 , мобільний телефон «Nomi» Imei: НОМЕР_2 , батарею до телефону «Sony-ericsson», карту «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , ксерокопію паспорту та ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_5 - НВ407534, рахунок «Обленерго» на квартиру АДРЕСА_4 , грошові кошти номіналом 100 грн. УЦ4265757, номіналом 20 грн. ТБ 5278142, номіналом 10 грн. у кількості 3 шт. ХА8110673, ХД4846245, ЦА7166122, номіналом 1 грн. УЗ 1734496, номіналом 2 грн. монета номіналом 1 грн., дві монети номіналом 50 коп., три монети номіналом 25 коп., дві монети номіналом 25 коп., запальничка «ВІД», металевий шестигранний ключ та п`ять купюр по 100 доларів США: МВ51937485F, МВ 51937486F, CB 90235220Q,LL09292057H,JB11421977B(т.1 а.с.127-132);

-даними протоколу огляду предмету від 04 квітня 2020 року (з фототаблицями), а саме мобільного телефону, наданого потерпілою ОСОБА_7 , з якого вбачається, що під час огляду предмету виявлено, що мобільний телефон марки «Nokia» має сірий кольор, типу «жабка», на зовнішній лицевій частині присутній додатковий дисплей.. Відкривши мобільний та увівши код «*#06#» встановлено НОМЕР_4 , увівши код «*161#» встановлено номер мобільного телефону « НОМЕР_5 ». На момент проведення огляду, година на мобільному телефоні вказана як «17:44», однак у реальному часі «18:44».При цьому, у годині вказаній на мобільному телефоні є розбіжність з реальною годиною у 60 хвилин. Оглянувши «Журнал дзвінків», виявлено що 03 квітня 2020 року о 14:49 год. (о 15:59 у реальному часі) на даний мобільний телефон надходив дзвінок із мобільного номеру « НОМЕР_6 »(т.1 а.с.136-139);

-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання (з відеозаписом процесуальної дії) від 04 квітня 2020 року, з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_7 під час проведення огляду, на запитання слідчого чи впізнає вона серед пред`явлених їй осіб чоловіка, який 03 квітня 2020 року приблизно 15 год. 50 хв. представившись працівником поліції увійшов у її квартиру АДРЕСА_2 , після чого вирвав у неї з рук грошові кошти у розмірі 2000 доларів США, заявила, що серед пред`явлених їй осіб вона вказує на особу під №3. Ознаками (чи їх сукупністю), за якими ОСОБА_7 впізнала особу під №3 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є - риси обличчя, тілобудова та зріст(т.1 а.с. 142-145);

-даними протоколу огляду предмету від 04 квітня 2020 року(з фототаблицями), з якого вбачається, що старшим слідчим ОСОБА_10 було проведено огляд предметів, а саме : мобільного телефону «NOMI» та мобільного телефону марки «SonyEricsson», вилучених у ОСОБА_5 під час затримання 03 квітня 2020 року. Під час огляду предмету виявлено, що мобільний телефон марки «NOMI»чорного кольору із жовтими вставками, включивши мобільний та увівши код «*#06#» встановлено ІМЕІ: НОМЕР_7 , сім-карта оператора «Vodafone» із номером мобільного телефону « НОМЕР_8 ». На момент проведення огляду, на мобільному телефоні встановлена дата 01 січня 2016 року та година на мобільному телефоні вказана як «00:15», (при вимкнені телефону дата та час обновлюються автоматично на 01 січня 2016 року, 00:00) однак у реальному часі дата 28 січня 2016 року та час «17:33» ( у годині вказаній на мобільному телефоні є розбіжність з реальною годиною та датою). При цьому, оглянувши «Журнал дзвінків», а саме вихідні дзвінки, виявлено що з 02 січня 2016 року по 06 січня 2016 року було здійснено безліч дзвінків на невідомі номери телефонів. Вхідні дзвінки надходили на вказаний телефон з 01 січня 2016 року по 06 січня 2016 року. Телефон містив пропущені дзвінки від 06 січня 2016 року від телефонних номерів, один з яких був записаний як «ЗОЛОТОЙ».

Щодо огляду мобільного телефону марки «SonyEricsson» сірого кольору із жовтими вставками зазначено наступне. Включивши мобільний та увівши код «*#06#» встановлено ІМЕІ: НОМЕР_9 . Сім-карта оператора «Київстар» із номером мобільного телефону « НОМЕР_8 ». На момент проведення огляду, на мобільному телефоні встановлена дата та година, яка співпадає із реальним часом, крім цього джойстик даного мобільного телефону не працює, що унеможливлює у повному обсязі оглянути мобільний телефон. На даний мобільний телефон надходили дзвінки з номеру мобільного телефону, « НОМЕР_10 »(т.1 а.с.153-159).

-даними протоколу огляду місця події (зі схемою) від 03 квітня 2020 року, що проводився на території поблизу будинку АДРЕСА_3 , згідно якого була затримана невідома особа, яка представилася як ОСОБА_11 та у якого було вилучено: грошові кошти у розмірі 500 доларів США; мобільний телефон марки «Samsung J4 Plus»; мобільний телефон марки «Samsung S8 Plus». При цьому, ОСОБА_11 пояснив, що грошові кошти йому передав чоловік ОСОБА_12 , якими попередньо заволодів у невідомої жінки;

-показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які пояснили, що працюють оперуповноваженими управління карного розшуку ГУНП у Львівській області. Під час відпрацювання території міста, 03 квітня 2020 року, вони отримали повідомлення про кримінальне правопорушення відносно літньої жінки, яка проживає на вулиці Тарнавського. Повз них проходили два чоловіки, яким вони представилися працівниками поліції. Однак чоловіки почали втікати від них в сторону АДРЕСА_3 . Після їх затримання була викликана слідчо-оперативна група та проведені відповідні слідчі дії, в тому числі за участі понятих.

Оцінивши покази обвинуваченого та досліджені в судовому засіданні докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, врахувавши, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190, КК України, а саме, у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, що завдало значної матеріальної шкоди потерпілому.

При цьому, стороною обвинувачення, після зміни правової кваліфікації у ході судового розгляду, дії ОСОБА_5 кваліфіковані наступним чином: «Досудовим розслідуванням встановлено, що 03 квітня 2020 року, приблизно о 15 год. 50 хв. ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , шляхом обману, зокрема представившись працівником поліції, намагався заволодіти грошовими коштами ОСОБА_7 на загальну суму 2000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 03 квітня 2020 року становило 55 200 гривень.

Окрім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що 03 квітня 2020 року, приблизно о 15 год. 50 хв. ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , шляхом ривка, відкрито заволодів грошовими коштами останньої на загальну суму 2000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 03 квітня 2020 року становило 55 200 гривень, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму».

Стороною обвинувачення дії ОСОБА_5 , з урахуванням його засудження Сихівським районним судом міста Львова за ч.2 ст.190 КК України, кваліфіковані за ч.3 ст.15 ч.2 ст.190, ч. 2 ст.186 КК України.

Однак, суд не погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого за ч.3 ст.15 КК України, так як шахрайство вважається закінченим з моменту переходу чужого майна у володіння винного або з моменту отримання ним права розпоряджатися таким майном. Судовим розглядом достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця. Заволодівши грошовими коштами шляхом обману, ОСОБА_5 покинув квартиру потерпілої, вийшов з її будинку та на таксі попрямував до свого місця перебування. Його затримання відбулося внаслідок сумлінного виконання обов`язків працівниками поліції, вже після усвідомлення потерпілою щодо її обману та зверненням до компетентних органів про вчинений щодо неї злочин. При цьому, суд не погоджується з поясненнями прокурора в судовому засіданні, що замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, оскільки ОСОБА_5 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, так як потерпіла попросила посвідчення працівника поліції, а ОСОБА_5 , не маючи його, допустив ексцес виконавця, а саме шляхом ривка відкрито заволодів грошовими коштами потерпілої, тобто вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України. Вказане було спростоване показами самої потерпілої ОСОБА_7 , яка зазначала під час допиту, що вона дійсно попросила документи у нього, на що він сказав щось не зрозуміле, але не виключає, що вона його просто не почула у зв`язку з її поганим слухом, на що вона звертала увагу під час судових засідань. Однак, це не стало перешкодою і вона особисто передала йому написані нею заяви та в подальшому завчасно приготовані гроші для «врятування онука», які вона тримала в руках, які «він швидко забрав», після чого відкрив двері і пішов. Пояснила, що вона вірила ОСОБА_5 як працівнику поліції і його дії сприйняла як належні. Крім того, передзвонивши дочці, вона сказала їй, що «віддала гроші, щоб врятувати онука», а не те, що у неї їх примусово забрали.

Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

В той же час, з урахуванням досліджених доказів та повного визнання вини ОСОБА_5 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочині), передбаченого ч.2 ст.190 КК України, суд вважає за можливе виключити з обвинувачення зайву кваліфікацію за ч.3 ст.15 КК України.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що завданням кримінального провадження є, зокрема, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений (стаття 2 КПК України).

У відповідності до положень ст. 62 Конституції України, винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

При цьому, згідно з вимогами ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

При оцінці доказів суд виходить із визначення предмета доказування у кримінальному провадженні - це сукупність передбачених кримінальним процесуальним законом обставин, які необхідно встановити у кожному кримінальному провадженні і які мають правове значення для правильного його вирішення по суті.

Так, відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на прокурора.

Обґрунтовуючи свої висновки про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, прокурор посилається на вищезазначені у вироку докази.

При цьому, стороною обвинувачення не враховані наступні вимоги кримінального законодавства.

Кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Виходячи з положень ст. 186 КК України, грабіж - це відкрите викрадення чужого майна.

При цьому викрадення вважається відкритим, якщо воно вчинюється у присутності власника майна або особи, у віданні чи під охороною якої перебуває майно, і винний усвідомлює, що ці особи розуміють сутність його злочинних дій.

Таким чином, основною ознакою об`єктивної сторони грабежу є відкрите викрадення майна.

Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.

Поряд з наведеним, відповідно до положень ст. 190 КК України шахрайство - це заволодіння майном або набуття права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживання його довірою. Отже, предметом шахрайства є як чуже майно, так й право на нього.

З об`єктивної сторони шахрайство полягає в протиправному заволодінні чужим майном, в набутті права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживання його довірою.

При цьому обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість про вигідність або обов`язковість передачі йому майна чи права на нього.

Особливістю шахрайства є те, що винний заволодіває чужим майном шляхом спонукання самого потерпілого до передачі йому майна чи уступки права на майно. Тобто, при шахрайстві потерпілий, будучи введеним в оману, сам добровільно передає винному майно чи право на нього.

При цьому, на відміну від відкритого викрадення майна (грабежу), закінченим шахрайство вважається з моменту фактичного одержання винним майна чи права на нього.

Суд не може прийняти пояснення прокурора в судовому засіданні, що обвинувачений шляхом ривка відкрито заволодів грошовими коштами потерпілої. По-перше, потерпіла під час допитів, вживала досить різні висловлювання: обвинувачений «вихватив», «забрав», «взяв в мене з рук гроші», «вирвав». Чітко визначитися вона не змогла навіть на прохання суду. По-друге, потерпіла в судовому засіданні надала чіткі послідовні пояснення, що вона вважала обвинуваченого працівником поліції, який разом з іншими намагається «допомогти її онуку уникнути можливої кримінальної відповідальності». Саме з цією метою вона повідомила свою домашню адресу, куди слід прийти, підготувала письмові заяви та грошові кошти, які обіцяла і фактично передала ОСОБА_5 . І тільки потім, коли він вже пішов, з телефонної розмови з донькою, вона з`ясувала про відсутність проблеми з онуком та зрозуміла протиправність дій ОСОБА_5 , якого до цього не сприймала як злочинця.

Отже, ретельно дослідивши докази, надані стороною обвинувачення, встановивши фактичні обставини, суд приходить до переконання що останні свідчать, що дії ОСОБА_5 , які були розпочаті і закінчені як шахрайські та повністю охоплюються диспозицією ч. 2 ст. 190 КК. Зокрема, показами потерпілої та письмовими доказами повністю доведений її обман (свідомий вплив на психіку іншої особи, що полягає у повідомленні завідомо неправдивої інформації з метою її схилення до добровільної передачі майна) як спосіб отримання майна. Саме безпосередня участь потерпілої у передачі майнових благ і добровільність її дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності.

Таким чином, у зв`язку з недоведеністю що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, суд приходить до переконання, що в цій частині обвинувачення - за ч.2 ст.186 КК України - його необхідно визнати невинуватим та виправдати.

В той же час, суд вважає доведеним те, що обвинувачений винний у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує наступні обставини:

- ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке віднесене кримінальним законом(ст.12 КК України) до категорії нетяжких злочинів;

- особу ОСОБА_5 , який до винесення даного вироку був засуджений за кримінальний злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України, вироком Сихівського районного суду м.Львова від 01 жовтня 2020 року до одного року обмеження волі; на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; не працюючого; не неодруженого; має двох неповнолітніх дітей; позитивні дані про його особу відсутні;

- згідно досудової доповіді, наданої старшим інспектором Галицького районного сектору філії Державної установи "Центр пробації" у Львівській області ОСОБА_15 результати оцінки обвинуваченого ОСОБА_5 показали високий ризик вчинення повторного правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства у тому числі для окремих осіб(т.1 а.с.21-24).

- обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 в силу ст. 66 КК України судом не встановлено;

- в силу статті 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини вчинення злочину, особу винного ОСОБА_5 , наявність обтяжуючої обставини, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості й індивідуалізації покарання, вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.190 КК України.

01 жовтня 2020 року вироком Сихівського районного суду м.Львова ОСОБА_5 був засуджений за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді одного року обмеження волі. Відтак остаточне покарання обвинуваченому повинно бути призначено у відповідності до вимог ч.4 ст.70 КК України, у виді позбавлення волі, шляхом поглинання покарання що призначене обвинуваченому за попереднім вироком суду у виді обмеження волі, більш суворим покаранням за даним вироком.

Саме така міра покарання, з урахуванням відношення обвинуваченого до скоєного правопорушення, буде необхідною та достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також для запобігання вчиненню ним нових злочинів у майбутньому.

Арешт, накладений ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 14 квітня 2020 року (т.1 а.с.150-152) слід скасувати у зв`язку з постановленням вироку у даному кримінальному провадженні.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою був обраний ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова 06 квітня 2020 року. Враховуючи обґрунтованість висунутого обвинувачення у вчиненні злочину, обраний судом вид покарання, наявність підстав вважати, що ОСОБА_5 , з огляду на дані про його особу, нестійкі соціальні зв`язки, зможе ухилитися від виконання вироку суду (ризик переховування), суд вважає за необхідне залишити без зміни до набрання вироком законної сили раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі ч.5 ст.72 КК Кодексу України, попереднє ув`язнення підлягає зарахуванню до строку покарання, призначеного ОСОБА_5 .

Судові витрати у справі відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку, передбаченому положеннями ч. 6 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю, що вчинене кримінальне правопорушення.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочині), передбаченого ч.2 ст.190 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання у виді обмеження волі строком один рік, що було призначено ОСОБА_5 вироком Сихівського районного суду м.Львова від 01 жовтня 2020 року, зазначеним вище, більш суворим покаранням за даним вироком, остаточно призначити покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі строком на два роки.

До набрання вироком чинності запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , залишити незмінним у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його фактичного затримання 06 квітня 2020 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 зарахувати попереднє ув`язнення у строк покарання день за день.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 14 квітня 2020 року на: мобільні телефони марки «Samsung J4 Plus»; «Samsung S8 Plus». «Sony Erricson»; «Nomi»; грошові кошти у розмірі 1000 доларів США та 156 грн. 25 коп.; банківську картку «Приватбанк» № НОМЕР_3 .

Речові докази після набрання вироком законної сили:

-мобільний телефон марки «Nokia» залишити за належністю у потерпілої ОСОБА_7 ;

-грошові кошти у сумі 1000 доларів США повернути власнику потерпілій ОСОБА_7 ;

- мобільний телефон «Sony Еricsson», мобільний телефон «Nomi», мобільний телефон марки «Samsung J4 Plus»; мобільний телефон марки «Samsung S8 Plus», банківська карту «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , грошові кошти у сумі 156 грн 25 коп, - повернути ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляції через Галицький районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1