Номер провадження: 11-кп/813/1505/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 20.05.2021 року у кримінальному провадженні №0000039, внесеному до ЄРДР 29.04.2020 року, якою обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 27 ч. 4 ст.187, ч. 3 ст. 146 КК України, -

установив
Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.05.2021 року у кримінальному провадженні №0000039, внесеному до ЄРДР 29.04.2020 року, задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 18.07.2021 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст.27 ч.4 ст.187, ч.3 ст.146 КК України.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що у справі наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, судовий розгляд триває, підстав для обрання іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою немає.
Вимоги апеляційної скарги.
Не погоджуючись з оскарженою ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить, ухвалу Суворовського районного суду скасувати, та постановити нову, якою обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суддею районного суду не враховано наступні обставини: характеристика обвинуваченого з місця мешкання; наявність в обвинуваченого ОСОБА_8 місця реєстрації; сімейний стан, а саме після смерті батька бере участь у вихованні брата, його мати має хронічні захворювання, які на теперішній час загострились; відсутність у даному кримінальному проваджені майнової шкоди та цивільного позову.
Наголошує, що лише його підзахисний тримається під вартою, іншим учасникам цього кримінального провадження обрані запобіжні заходи не по`вязані з триманням під вартою.
Також захисник звертає увагу на те, що його підзахисний не має наміру ухилятись від суду чи перешкоджати проведенню судового розгляду, а ризики на які посилається прокурор - відсуні.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурор заперечував проти апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді, думки учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина 1 статті 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до 2 абзацу частини 3 статті 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу".
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.
Судом встановлено, що заявлені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, існують.
Так, не погоджуючись із доводами захисника про те, що прокурором стосовно ОСОБА_8 не доведена наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які стали підставою для застосування обвинуваченому найсуворішого запобіжного заходу, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.
У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст.27 ч.4 ст.187, ч.3 ст.146 КК України, один з яких є особливо тяжким злочином, а тому існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме що тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винним, може спонукати його до переховування від суду, з метою уникнення та ухилення від кримінальної відповідальності та покарання за кримінальне правопорушення, у скоєнні якого він обвинувачується.
Крім того, колегія суддів не погоджується із доводами захисника обвинуваченого про те, що судом при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порушення практики ЄСПЛ враховано лише тяжкість обвинувачення, оскільки суд першої інстанції правильно врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, працює неофіційно, неодружений, проживає разом із батьками.
Колегія суддів частково погоджується із доводами апеляційної скарги захисника щодо наявності у обвинуваченого соціальних зв`язків, однак зазначене не може бути підставою для зміни йому запобіжного заходу.
Місцевий суд дійшов до вірного висновку про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України, що дає підстави вважати що знаходячись на волі, не виключена можливість впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків з метою надання бажаних показів, оскільки на теперішній час судовий розгляд триває, потерпілі та свідки не допитані.
Апеляційний суд враховує той факт, що відносно обвинуваченого ОСОБА_8 в іншому суді на розгляді перебуває обвинувальний акт у іншому кримінальному провадженні, а тому існує ризик того, що перебуваючи на свободі, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Апеляційною скаргою не доведено, що встановлені судом ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на цей час не існують або припинили існування.
Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що ризик переховування обвинуваченого від суду є таким, що продовжує існувати.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для продовження строків тримання під вартою обвинуваченому, судом не було встановлено.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що районний суд об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, а ухвала суду є обґрунтованою та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.
Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 20.05.2021 року у кримінальному провадженні №0000039, внесеному до ЄРДР 29.04.2020 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 27 ч. 4 ст.187, ч. 3 ст. 146 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4