Провадження № 1-кп/512/28/21
"09" червня 2021 р. смт. Саврань
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Савранський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Саврань, Савранського району, Одеської області, кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2021 за № 0000127, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільшанка, Подільського (Савранського) району Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні дітей немає, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до статті 89 КК України раніше не судимого, депутатом не являється, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Починаючи з 2012 року по 23.04.2021 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 та перебував у фактичних шлюбних стосунках, тобто спільно проживав однією сім`єю зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З серпня місяця 2020 року, ОСОБА_4 , веде аморальний та пристосовницький спосіб життя, зловживає алкоголем та на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно та систематично, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, вчиняє домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої співмешканки ОСОБА_5 .

В період з серпня місяця 2020 року по травень 2021 року, ОСОБА_5 , неодноразово зверталась до органів Національною поліції України, із заявами щодо домашнього насильства з боку ОСОБА_4 , тобто умисного вчинення психологічного насильства, яке проявлялось у висловлюванні грубої нецензурної лексики та словесних образ до потерпілої, погрозах застосування фізичної сили з метою нанесення тілесних ушкоджень, переслідуванні та залякуванні, що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість її життя.

За вказані дії ОСОБА_4 , неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно ОСОБА_5 за частинами 1, 2 статті 173-2 КУпАП.

Так, 20.08.2020, ОСОБА_4 , стосовно ОСОБА_5 , вчинив психологічне насильство, а саме о 16:30 годині, в смт.Саврань (Савранського) Подільського району Одеської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ображав нецензурною лексикою свою співмешканку ОСОБА_5 , чим наніс їй психологічну травму та вчинив насильство в сім`ї.

Згідно з постановою Савранського районного суду Одеської області № 512/509/20 від 25.08.2020, ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

27.09.2020, ОСОБА_4 , стосовно ОСОБА_5 , вчинив психологічне насильство, а саме о 15:00 годині, в АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ображав нецензурною лексикою свою співмешканку ОСОБА_5 , чим наніс їй психологічну травму та вчинив насильство в сім`ї.

З приводу даного факту, ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності притягнутий не був, у зв`язку з відсутністю за адресою свого місця мешкання на протязі тривалого часу.

Крім цього, 09.02.2021, ОСОБА_4 , стосовно ОСОБА_5 , вчинив психологічне насильство, а саме о 22:00 годині, в АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ображав нецензурною лексикою свою співмешканку ОСОБА_5 , чим наніс їй психологічну травму та вчинив насильство в сім`ї.

Відповідно до постанови Савранського районного суду Одеської області № 512/227/21 від 12.04.2021, ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Також, 23.04.2021 року, ОСОБА_4 , стосовно ОСОБА_5 , вчинив психологічне насильство, а саме о 22:00 годині, в АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ображав нецензурною лексикою свою співмешканку ОСОБА_5 , чим наніс їй психологічну травму та вчинив насильство в сім`ї.

Згідно з постановою Савранського районного суду Одеської області № 512/275/21 від 27.04.2021, ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Тобто, з 20.08.2020 року по 23.04.2021 року, ОСОБА_4 перебуваючи за місцем спільного мешкання зі своєю колишньою співмешканкою ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, систематично вчиняв психологічне насильство стосовно своєї колишньої співмешканки ОСОБА_5 , що призвело до психологічних страждань останньої та погіршило якість її життя.

Крім цього, ОСОБА_4 , будучи особою, яка раніше притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, 18.05.2021 року в обідній час, перебуваючи за адресою місця проживання ОСОБА_5 , в АДРЕСА_2 , діючи умисно та з мотивів явної неповаги до існуючих норм моралі, на ґрунті неприязних відносин, вчинив по відношенню до своєї колишньої співмешканки ОСОБА_5 психологічне насильство, що виразилися в словесних образах нецензурною лексикою, тим самим завдав шкоди психологічному здоров`ю потерпілої.

Систематичні протиправні дії ОСОБА_4 призвели до психологічних страждань ОСОБА_5 , погіршення якості її життя, в результаті чого остання перебуває у пригніченому тривожному стані.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, предбаченого статтею 126-1 КК України домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Письмове повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення вручено ОСОБА_4 20.05.2021.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувався.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України, визнав повністю. Пояснив, що обставини викладені у його обвинуваченні та встановлені органами досудового розслідування, ним визнаються та не оспорюються, погоджується з кваліфікацією вчиненого діяння, розкаюється у вчиненому.

Обвинуваченому ОСОБА_4 та іншим учасникам судового провадження правильно зрозумілі суть обвинувачення та обставини кримінального провадження.

Окрім визнання вини обвинуваченого, вина ОСОБА_4 доводиться наступними доказами:

- витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 0000127;

- заявою ОСОБА_5 начальнику Савранського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області про вжиття заходів до її співмешканця ОСОБА_4 від 20.08.2020;

- протоколом про адміністративне правопорушення від 20.08.2020, складеного щодо порушення ОСОБА_4 частини 1 статті 173-2 КУпАП;

- постановою Савранського районного суду Одеської області від 25.08.2020, якою ОСОБА_4 за вчинення домашнього насильства стосовно своєї співмешканки ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП;

- протоколом про адміністративне правопорушення від 09.02.2021, складеного щодо порушення ОСОБА_4 частини 2 статті 173-2 КУпАП;

- постановою Савранського районного суду Одеської області від 12.04.2021, якою ОСОБА_4 за вчинення домашнього насильства стосовно своєї співмешканки ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП;

- протоколом про адміністративне правопорушення від 26.04.2021, складеного щодо порушення ОСОБА_4 частини 2 статті 173-2 КУпАП;

- постановою Савранського районного суду Одеської області від 27.04.2021, якою ОСОБА_4 за вчинення домашнього насильства стосовно своєї співмешканки ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 173-2 КУпАП.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 вказаного кримінального правопорушення, зазначила, що з обвинуваченим помирилась та просила призначити йому мінімальне покарання.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в обсязі пред`явленому йому обвинуваченні, а також враховуючи те, що він та інші учасники судового провадження вважають, що обставини даного кримінального провадження доведені наявними у ньому доказами і не потребують дослідження у ході судового розгляду, на підставі частини 3 статті 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування, стосовно фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в іншим спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Роз`яснивши учасникам судового розгляду наслідки щодо позбавлення їх права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Отже, проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, суд приходить до переконання про доведеність винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а тому суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за статтею 126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені частиною 1 статті 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, яка його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами статті 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

При призначенні міри покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує наступне:

- відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття);

- характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке в силу частини 4 статті 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів;

- особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення: форму вини (прямий умисел), мотив і мету (на ґрунті особистих неприязних відносин), стадію вчинення (закінчене кримінальне правопорушення), характер і ступінь тяжкості наслідків що настали (завдання шкоди психологічному здоров`ю потерпілої);

- відсутність обтяжуючих покарання обставин;

- особу обвинуваченого, який відповідно до статті 89 КК України раніше не судимий; визнав свою вину; щиро розкаявся; має постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 ), відповідно до довідки-характеристики, виданої виконавчим комітетом Савранської селищної ради Одеської області № 244 від 07.05.2021 характеризується з позитивної сторони, в сільську раду не викликався, скарг від мешканців села та сусідів не надходило, зауваження сприймає спокійно, реагує на них адекватно, в громадських місцях поводить себе стримано; на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога КНП "Савранської лікарні" не перебуває.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно зі статтею 66 КК України, суд відносить щире каяття, яке проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини.

Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Водночас, суд дійшов висновку, що обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, не є винятковою і не знижує істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України - призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по вказаному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке в силу частини 4 статті 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, беручи до уваги особу ОСОБА_4 , який відповідно до статті 89 КК України раніше не судимий, характеризується позитивно, повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся приймаючи до уваги позицію потерпілої ОСОБА_5 , яка просила призначити йому мінімальне покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції статті 126-1 КК України у виді ста п`ятдесяти (150) годин громадських робіт.

Підстав для застосування статей 69, 75 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Матеріальна шкода у кримінальному провадженні відсутня.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись статтею 50, пунктом 1 частини 1 статті 66, статтею 126-1 КК України, частиною 3 статті 349, статтею 368, частиною 1 статті 369, статтями 370, 371, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільшанка, Подільського (Савранського) району Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні дітей немає, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до статті 89 КК України раніше не судимого, депутатом не являється, визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді ста п`ятдесяти (150) годин громадських робіт.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Матеріальна шкода у кримінальному провадженні відсутня.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим або його захисником в частині, що стосується інтересів обвинуваченого, потерпілою або її представником - у частині, що стосується інтересів потерпілої, але в межах вимог, заявлених нею в суді першої інстанції, а також прокурором в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 24-а) шляхом подачі апеляційної скарги через Савранський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку (п.п.1, 6, 7 ч.1 ст.393, п.1 ч.1, п.1 ч.2 ст.395 КПК України).

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України (ч.2 ст.394 цього Кодексу).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції (ч.ч.1, 2 ст.532 КПК України).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1