Провадження № 11-кп/4823/36/21
Категорія - п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 22 червня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003758, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника-адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 травня 2020 року щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ліпецьк, Російської Федерації, громадянина України, неодруженого, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, маючого другу групу інвалідності, раніше не судимого, мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, п.п. 2, 4 ч.2 ст. 115 КК України.

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 травня 2020 року ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, п.п. 2, 4 ч.2 ст. 115 КК України та йому призначено покарання:

- за ч.1 ст. 309 КК України - у виді арешту на строк 4 місяці;

- за п.п. 2, 4 ч.2 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі на строк 15 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з 22 червня 2019 року, з дня фактичного затримання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено без змін - тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 32918 грн. 01 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду були подані апеляційні скарги в яких:

- прокурор Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду і ухвалити новий, яким ОСОБА_9 призначити покарання у виді довічного позбавлення волі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції, при призначенні покарання за п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 115 КК України, не враховано винятковий високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим вбивства своєї малолітньої дитини з особливою жорстокістю, посткримінальну поведінку ОСОБА_9 , який незважаючи на беззаперечні докази його вини, не розкаявся у вчиненому та у своїх показаннях вказував про цілковиту відсутність жалю з приводу скоєного і зазначав про ймовірність вчинення злочину іншими особами. Апелянт вказує, що ОСОБА_9 маючи на утриманні двох малолітніх дітей, систематично вживав наркотичні та психотропні речовини, як і вдень вбивства малолітнього ОСОБА_11 . Прокурор зазначає, що фактично, через зловживання алкоголем та наркотичними речовинами, обвинувачений втратив будь-які моральні запобіжники при обранні моделі поведінки, та при виникненні у нього, на ґрунті пияцтва, злочинного умислу, його реалізації не здатні перешкодити навіть сімейні стосунки, що потребує, на його думку, виключної та найжорстокішої реакції держави на даний злочин;

- адвокат ОСОБА_10 в поданій апеляційній скарзі просить змінити вирок суду, зменшивши призначений його підзахисному термін покарання. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що згідно пояснень ОСОБА_9 , в судовому засіданні, останній не визнав себе винним та пояснив, що того дня вживав алкогольний напій і близько 14-15 год. разом з сином ОСОБА_12 ліг відпочивати, а коли прокинувся, то останній був уже мертвий, також категорично заперечував факт застосування будь-якого насильства по відношенню до сина. Крім того, захисник стверджує, що протокол огляду місця події від 22 червня 2019 року проведений без дотримання вимог кримінального процесуального закону і його слід визнати недопустимим доказом, як і висновок експерта № 52 52(б), що ґрунтується на недопустимих доказах, оскільки проведений огляд був фактично обшуком (при огляді відкривалися шухляди шафи, столу), який проведений без ухвали слідчого судді. Захисник вважає, що місцевим судом було проігноровано клопотання сторони захисту про визнання слідчого експерименту недопустимим доказом у зв`язку з застосуванням до обвинуваченого фізичної сили, через що останній визнав себе винним. Також, захисник стверджує про неналежність доказу, а саме, висновку експерта № 52 (б) від 3 вересня 2019 року, оскільки згідно висновку експерта № 637 від 22 липня 2019 року в якому перераховано виявлені у загиблого тілесні ушкодження слідує, що відсутні джерела витоку крові, що могло б залишити сліди на вказаних у зазначеному висновку речах. Крім того, апелянт зазначає, що у вироку не викладено ще одну версію обвинуваченого можливого перебігу досліджуваних подій, а саме, що під час сну він міг навалитися на дитину та придавити своїм тілом, або коли останній заплакав, з метою заспокоїти дитину, він міг закрити йому обличчя рукою;

- обвинувачений ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду, направити його для надання психіатричної допомоги та перекваліфікувати його дії. В обґрунтування вимог апеляційних скарги зазначає, що після затримання працівниками поліції йому наносилися тілесні ушкодження, висловлювалися погрози та здійснювався психологічний тиск, в зв`язку з чим він змушений був визнати себе винним у смерті сина. Обвинувачений вважає, що можливо старший син, якому на той момент було 3 роки, іграшками наніс меншому сину тілесні ушкодження, оскільки на його переконання, якщо доросла людина наносила б тілесні ушкодження, то травми були набагато серйозніші. Також вважає, що можливо уві сні не усвідомлюючи, перекрив дихальні шляхи сина навалившись або поклавши руку. Крім того, обвинувачений також не виключає причетність інших осіб до смерті сина.

Суд першої інстанції встановив, що 06 квітня 2019 року, близько 15 год. 00 хв., ОСОБА_9 , знаходячись біля будинку № 11 по вул. Г.Бєлова в м. Чернігові, діючи умисно, незаконно, придбав шляхом привласнення знайденого на землі, два полімерні пакетики з порошкоподібними речовинами, які в подальшому незаконно, зберігаючи при собі, переніс до будинку АДРЕСА_2 .

06 квітня 2019 року, в період часу з 19 год. 10 хв. по 19 год. 20 хв., працівники поліції під час проведення огляду місця події, біля магазину «Гусачок маркет» за адресою: проспект Перемоги, буд. № 185 в м. Чернігові, виявили та вилучили у ОСОБА_9 , який перебував у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, два полімерні пакетики з порошкоподібними речовинами, які відповідно до висновку експерта № 298 (х) від 24.04.2019 містять у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, маса якого в перерахунку на амфетамін - основу, відповідно становить 0, 20920 г та 0, 10328 г, всього загальною масою 0, 31248 г, яку ОСОБА_9 незаконно зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.

Згідно з Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 (зі змінами), амфетамін віднесений до психотропних речовин, обіг яких обмежено (таблиця 2 список 2).

22 червня 2019 року, в денний час, ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_3 , з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи умисно, з особливою жорстокістю, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння та свідомо бажаючи спричинити особливі фізичні страждання та настання смерті своєї малолітньої дитини - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно наніс останньому невстановленим у ході слідства предметом не менше 45 ударів в область голови, 13 ударів в область грудної клітки та 2 ударів в область живота. Після цього, ОСОБА_9 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті малолітньому ОСОБА_11 , закрив останньому невстановленим у ході слідства предметом отвори рота та носа, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді механічної асфіксії внаслідок закриття отворів рота та носа, від яких малолітній ОСОБА_11 помер на місці події.

У результаті насильницьких дій ОСОБА_9 малолітній потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно -мозкової травми з множинними синцями (в кількості 28 штук), саднами (в кількості 21 штуки), ранами (в кількості 2 штук), множинними субарахноїдальними крововиливами над поверхнею головного мозку та мозочку ( в кількості 7 штук), механічної асфіксії внаслідок закриття отворів рота та носа, які згідно висновку експерта № 637 від 22 липня 2019 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення, а також саден на передній поверхні грудної клітки (в кількості 13 штук) та живота ( в кількості 2 штук), які згідно висновку експерта № 637 від 22 липня 2019 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Смерть малолітнього ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 від механічної асфіксії через закриття невстановленим у ході слідства предметом отворів рота та носа.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які висловилися на підтримання поданих в інтересах обвинуваченого апеляційних скарг, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг сторони захисту та задовольнити апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

06 квітня 2019 року, близько 15 год. 00 хв., ОСОБА_9 , знаходячись біля будинку № 11 по вул. Г.Бєлова в м. Чернігові, діючи умисно, незаконно, придбав шляхом привласнення знайденого на землі, два полімерні пакетики з порошкоподібними речовинами, які в подальшому незаконно, зберігаючи при собі, переніс до будинку АДРЕСА_2 .

06 квітня 2019 року, в період часу з 19 год. 10 хв. по 19 год. 20 хв., працівники поліції під час проведення огляду місця події, біля магазину «Гусачок маркет» за адресою: проспект Перемоги, буд. № 185 в м. Чернігові, виявили та вилучили у ОСОБА_9 , який перебував у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, два полімерні пакетики з порошкоподібними речовинами, які відповідно до висновку експерта № 298 (х) від 24.04.2019 містять у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, маса якого в перерахунку на амфетамін - основу, відповідно становить 0, 20920 г та 0, 10328 г, всього загальною масою 0, 31248 г, яку ОСОБА_9 незаконно зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.

Згідно з Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 (зі змінами), амфетамін віднесений до психотропних речовин, обіг яких обмежено (таблиця 2 список 2).

22 червня 2019 року, в денний час, ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_3 , з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи умисно, з особливою жорстокістю, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння та свідомо бажаючи спричинити особливі фізичні страждання та настання смерті своєї малолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно наніс останньому невстановленим у ході слідства предметом не менше 45 ударів в область голови, 13 ударів в область грудної клітки та 2 ударів в область живота. Після цього, ОСОБА_9 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті малолітньому ОСОБА_11 , закрив останньому невстановленим у ході слідства предметом отвори рота та носа, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді механічної асфіксії внаслідок закриття отворів рота та носа, від яких малолітній ОСОБА_11 помер на місці події.

У результаті насильницьких дій ОСОБА_9 малолітній потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно -мозкової травми з множинними синцями (в кількості 28 штук), саднами (в кількості 21 штуки), ранами (в кількості 2 штук), множинними субарахноїдальними крововиливами над поверхнею головного мозку та мозочку ( в кількості 7 штук), механічної асфіксії внаслідок закриття отворів рота та носа, які згідно висновку експерта № 637 від 22 липня 2019 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення, а також саден на передній поверхні грудної клітки (в кількості 13 штук) та живота ( в кількості 2 штук), які згідно висновку експерта № 637 від 22 липня 2019 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Смерть малолітнього ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_4 від механічної асфіксії через закриття невстановленим у ході слідства предметом отворів рота та носа.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, як і кваліфікація дій обвинуваченого, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Що стосується обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 2, 4 ч.2 ст. 115 КК України, то колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_9 та кваліфікація його дій за п.п. 2, 4 ч.2 ст. 115 КК України судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та різних версій перебігу подій. Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання:

- обвинуваченого ОСОБА_9 , який свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за п.п.2, 4 ч.2 ст. 115 КК України не визнав та пояснив, що 22 червня 2019 року вдома він виживав алкогольні напої, під час гри з синами одна подушка розірвалася і пір`я порозсипалося по кімнаті. Коли лягали відпочивати, то ніяких тілесних ушкоджень у сина ОСОБА_12 не було. Прокинувся він приблизно о 17 годині та побачив, що останній помер, а інша дитина гуляла. Він побіг до сусідки по допомогу, викликали поліцію та швидку і пішов до магазину за цигарками. Повертаючись з магазину назад до будинку, він вживав алкогольний напій. Зазначав, що під час досудового розслідування до нього застосовувалося фізичне та психічне насильство внаслідок чого він себе обмовив під час слідчого експерименту;

- свідка ОСОБА_13 , інспектора патрульної поліції, який пояснив, що влітку 2019 року він спільно з колегами ОСОБА_14 та ОСОБА_15 прибули за викликом, де під під`їздом будинку, жінка з дитиною повідомила, що є бабусею померлої дитини, вказала, де знаходиться квартира. Зайшовши до квартири, в спальній кімнаті на дивані вони виявили мертву дитину, яка була вся в синцях та викликали слідчо - оперативну групу. Потім, біля під`їзду був виявлений обвинувачений, який за зовнішнім станом був нетверезий, з собою мав пляшку спиртного. Він пояснював, що разом з дітьми грався в квартирі, билися подушками, а потім лягли відпочивати. Коли він прокинувся, то виявив, що дитина була мертва;

- свідків - інспекторів патрульної поліції ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які дали показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_13 ;

- свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що за час спільного мешкання у них з обвинуваченим народилося двоє синів - ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Мешкали в квартирі по АДРЕСА_4 . 22 червня 2019 року, приблизно о 07 годині, вона пішла з квартири. Там залишалися її цивільний чоловік та обидва сини. Про подію, що сталася дізналася пізніше;

- свідка ОСОБА_19 , що був запрошений працівниками поліції до квартири ОСОБА_9 в якості понятого під час проведення слідчого експерименту. І який пояснив, що працівником поліції ставилися питання, а ОСОБА_9 відповідав на ці питання і показував, де вчинив вбивство. Все пояснював добровільно без примусу. По закінченню слідчого експерименту був складений протокол. Він ознайомився з ним і ні у кого з присутніх не було заяв та зауважень;

- свідка ОСОБА_20 , старшого слідчого ЧВП ГУНП в Чернігівській області, згідно пояснень якого, з початку реєстрації повідомлення про злочин він здійснював розслідування у даному кримінальному провадженні. З підозрюваним ОСОБА_9 він проводив слідчий експеримент, під час якого були присутні поняті, захисник, підозрюваний, оперативні співробітники. Підозрюваний розповідав про подію того дня і показував, як наносив удари. За результатами слідчого експерименту він склав протокол. Всі учасники ознайомилися з його змістом. Скарг та зауважень від присутніх не надходило;

- свідка ОСОБА_21 , оперуповноваженого ЧВП ГУНП в Чернігівській області, який пояснив, що він здійснював пошук понятих та здійснював відеозапис слідчого експерименту з участю обвинуваченого ОСОБА_9 . Останній розповідав все, як відбувалося. До місця слідчого експерименту обвинувачений доставлявся окремо конвоєм. По закінченню конвой відвіз його назад. Обвинувачений не повідомляв про неправомірні дії по відношенню до нього;

- свідка ОСОБА_22 , матері обвинуваченого, яка пояснила, що 22 червня 2019 року їй зателефонувала сусідка сина і повідомила, що до неї приходив ОСОБА_23 і просив викликати швидку, бо щось трапилося з сином ОСОБА_12 . Зайшовши до квартири, де мешкав ОСОБА_9 , вона побачила пух від подушки по всій кімнаті та розкидані іграшки, а ОСОБА_23 повідомив, що ОСОБА_12 помер. На дивані вона побачила труп ОСОБА_12 . Після чого забрала з собою іншого онука і пішла на вулицю до під`їзду та дочекалася приїзду поліції. Підтверджує, що надавала дозвіл працівникам поліції на огляд квартири;

- свідка ОСОБА_24 , двоюрідної тітки обвинуваченого яка повідомила, що вона не бачила, щоб ОСОБА_23 застосовував насильство до дітей;

- експерта ОСОБА_25 який пояснив, що виходячи з анатомічної властивості дитини до року в частині будови носа, необхідно прикласти значних зусиль, щоб перекрити повітря. На думку експертів, дитина не в змозі перекрити і ніс і рот потерпілому, щоб не поступало повітря. Таких випадків в медичній практиці не траплялося. Отже, дворічна дитина в силу своїх фізичних даних не могла задушити потерпілого. Не міг потерпілий задихнутися і від накидання на обличчя подушки, оскільки, зазвичай, коли людині перекрити повітря, то вона починає пручатися і загиблий шляхом рухів міг звільнити свої органи дихання. В такому випадку загиблий міг задихнутися в тому разі, якщо б у нього на обличчі була подушка і хтось повинен був її утримувати в такому положенні. Всі виявлені у потерпілого тілесні ушкодження є прижиттєвими і утворилися неодночасно, а протягом певного відрізку часу.

Встановлені судом обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, також підтверджується даними, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- протоколі огляду місця події від 22 червня 2019 року з фототаблицею та план - схемою, згідно яких слідчим в присутності понятих був проведений огляд квартири АДРЕСА_3 , в ході якого в кімнаті на дивані був виявлений труп ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зі слідами тілесних ушкоджень та вилучено ряд речей;

- протоколі огляду трупу ОСОБА_11 від 23 червня 2019 року з фототаблицею;

- протоколі додаткового огляду місця події від 24 червня 2019 року, згідно якого слідчим була оглянута квартира АДРЕСА_3 , в ході якого слідчим були вилучені дві частини пластикової пляшки з нагаром невідомої речовини у верхній частині;

- протоколі освідування особи від 23 червня 2019 року, складеного на підставі постанови прокурора Чернігівської місцевої прокуратури від 23 червня 2019 року, згідно якого під час освідування ОСОБА_9 була виявлена забійна рана нижньої губи, зі слів останнього від падіння, інших тілесних ушкоджень не виявлено;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 24 червня 2019 року з відеозаписом, згідно яких обвинувачений ОСОБА_9 пояснив та показав на місці, зокрема, як 22 червня 2019 року, повернувшись додому з магазину, він погодував дітей, випив спиртне та ближче до 15 години через бульбулятор вживав наркотичний засіб «хімку», який йому раніше дала дружина, в цей час син ОСОБА_17 став голосно кричати, він зайшов до кімнати та тричі вдарив його по голові, щоб той заспокоївся, коли дитина заспокоїлася, то він разом з нею ліг відпочивати на дивані, коли прокинувся, то виявив, що ОСОБА_17 синій та не дихає, він почав робити штучний масаж серця та робити дихання рот в рот, але це не допомогло;

- протоколі огляду речей від 24 червня 2019 року, згідно якого слідчим був проведений огляд флеш - картки «Micro SD», на яку здійснювався відеозапис слідчого експерименту з участю обвинуваченого ОСОБА_9 , та після огляду якої відеозапис зі слідчим експериментом був записаний на DVD-R диск;

- протоколі огляду речей від 18 липня 2019 року, згідно якого під час проведення огляду відеозапису з нагрудних камер патрульних поліцейських, зафіксованого на DVD-R диску, виявлено, як свідок ОСОБА_22 повідомляє працівникам поліції про те, що в квартирі АДРЕСА_3 перебував разом з дитиною її батько, зателефонував їй і сказав, що ОСОБА_12 помер і вона прибула за цією адресою, в подальшому працівники поліції, зайшовши до квартири виявили труп дитини з ознаками насильницької смерті;

- висновку експерта № 637 від 22 липня 2019 року, згідно якого під час проведення експертизи трупу дитини ОСОБА_11 були виявлені наступні тілесні ушкодження: механічна асфіксія внаслідок закриття отворів рота та носу предметом, морфологічні властивості якого в ушкодженнях не відобразились, яка є наслідком дії тупого (тупих) предмету (предметів) за механізмом тиснення і призвело до настання смерті, за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення має ознаки тяжких тілесних ушкоджень; закрита черепно-мозкова травма з множинними синцями (в кількості 28 штук), саднами (в кількості 21 штуки), ранами (в кількості 2 штук), крововиливами в м`яких тканинах голови з внутрішньої поверхні ( в кількості 5 штук), множинними субарахноїдальними крововиливами над поверхнею головного мозку та мозочку ( в кількості 7 штук), які є наслідком дії тупих предметів за механізмами удару, струсу та тертя, які, як єдине багатокомпонентне ушкодження, в сукупності, за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень; садна на передній поверхні грудної клітки ( в кількості 13 штук) та живота ( в кількості 2 штук), є наслідком дії тупих предметів за механізмом тертя, як кожне окремо, так і в сукупності, мають ознаки легких тілесних ушкоджень; синці спини ( в кількості 2 штук), лівої верхньої кінцівки (в кількості 12 штук), правого коліна (в кількості 2 штук) є наслідком ударної дії тупих предметів і як кожне окремо, так і в сукупності мають ознаки легких тілесних ушкоджень; тілесні ушкодження в ділянці голови ( комплекс черепно - мозкової травми) утворився не менш ніж від 45-50 травматичних впливів; тілесні ушкодження в ділянці спини, лівій верхній кінцівці та правому коліні утворилися не менше ніж від 16 травматичних впливів; садна на передній поверхні грудної клітки та животі утворилися не менш ніж від 15 травматичних впливів; тілесні ушкодження у вигляді черепно мозкової травми утворились за життя, незадовго до настання смерті, могли утворитись в короткий проміжок часу, від декількох хвилин до кількох годин; ушкодження у вигляді механічної асфіксії внаслідок закриття отворів роту та носу предметом, морфологічні властивості якого в ушкодженнях не відобразились, утворились безпосередньо перед настанням смерті за дуже короткий проміжок часу ( до декількох хвилин), і є її причиною; садна на передній поверхні грудної клітки та животі також утворились незадовго до настання смерті; синці на спині та лівій верхній кінцівці, правому коліні, утворились не менш ніж за 4-5 діб до настання смерті; між наявною у дитини ОСОБА_11 механічною асфіксією внаслідок закриття отворів роту та носу предметом, морфологічні властивості якого в ушкодженнях не відобразились, та настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок; наявність у дитини описаного вище комплексу тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми, безумовно, сприяла її настанню; до моменту втрати свідомості внаслідок черепно-мозкової травми та (або) механічної асфіксії дитина відчувала сильний фізичний біль; смерть дитини настала 22 червня 2019 року в проміжку часу з 12:00 до 16:00 год.;

- висновку експерта № 675 від 31 липня 2019 року, згідно якого комплекс тілесних ушкоджень, що був виявлений під час проведення первинної судово - медичної експертизи № 637 від 22 липня 2019 трупу дитини ОСОБА_11 не міг утворитись внаслідок падіння з висоти, як з попереднім наданням тілу прискорення так і без такого з подальшим ударом об площину, виступаючи предмети;

- висновку експерта № 869 від 04 вересня 2019 року, згідно якого морфологічні особливості та взаєморозташування тілесних ушкоджень ( комплекс механічної асфіксії внаслідок закриття отворів роту та носу) від яких настала смерть дитини ОСОБА_11 , дають змогу категорично виключити можливість їх утворення за умов знаходження дитини в непритомному стані, лежачи обличчям притиснутим до подушки, ліжка, простирадла, м`якої іграшки тощо; категорично виключається можливість утворення тілесних ушкоджень у виді комплексу механічної асфіксії внаслідок закриття отворів роту та носу за умов випадкового закриття дихальних шляхів отворів носу та роту сторонніми предметами (подушка, простирадло, м`яка іграшка тощо); експерти вважають можливим утворення тілесних ушкоджень (комплекс механічної асфіксії внаслідок закриття отворів роту та носу) від яких настала смерть дитини ОСОБА_11 внаслідок активних дій сторонньої особи, а саме закриття дихальних шляхів (отворів роту та носу) долонею руки або сторонніми предметами ( в тому числі подушкою);

- висновку експерта № 1031 від 04 листопада 2019 року, згідно якого експерти вважають неможливим утворення комплексу тілесних ушкоджень, виявлених на трупі дитини ОСОБА_11 внаслідок дій дворічної дитини; настання смерті дитини від закриття його дихальних шляхів тілом дворічної дитини шляхом навалювання (накочування) та (або) тривалого лежання на обличчі також є неможливим;

- висновку експерта № 291 від 30 липня 2019 року, згідно якого у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця правого плеча та згідно протоколу освідування від 23 червня 2019 року забійна рана нижньої губи, які виникли від дії тупих твердих предметів по механізму удару та тиснення і як усі в сукупності, так і кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності;

- висновку експерта № 392 від 30 липня 2019 року, згідно якого ОСОБА_9 в період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; на теперішній час клінічних ознак психічного захворювання не виявлено, за своїм психічним станом на теперішній час він здатний правильно сприймати обставини, які мають значення для даного кримінального провадження та давати про них правильні свідчення; за його психічним станом на теперішній час застосування примусових заходів медичного характеру не показане;

- висновку експерта № 393 від 30 липня 2019 року, згідно якого у ОСОБА_9 мають місце клінічні ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок комбінованого вживання психоактивних речовин (алкоголю, наркотиків), синдром залежності; на даний час утримання, але в умовах, що виключають вживання, тому відповідне лікування йому не показане;

- протоколі про результати проведення аудіо, - відеоконтролю особи від 25 липня 2019 року з додатком DVD-R диском інв. № 1250т від 23 червня 2019 року, складених на підставі ухвали слідчого судді Чернігівського апеляційного суду № 2327т від 23 червня 2019 року, доручення слідчого оперативному підрозділу, згідно яких обвинувачений ОСОБА_9 в довільній розмові пояснює співрозмовнику, що того дня, коли сталося вбивство дитини ОСОБА_11 , він знаходився в квартирі разом з двома «малими» - ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , більше нікого в квартирі не було, він курнув «хімки» і нічого не пам`ятає, прокинувся на дивані, з ОСОБА_18 було все добре, а у іншого ОСОБА_17 була голова вся синя, допускає, що його «клемануло» і він вбив дитину.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, були предметом детального дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 2, 4 ч.2 ст. 115 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_9 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Доводи захисника, щодо недопустимості доказу протоколу огляду місця події у зв`язку тим, що проведений огляд був фактично обшуком, колегія суддів не може визнати обґрунтованими, оскільки вказана слідча дія була проведена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, на підставі письмової згоди власниці квартири, що передбачено ч. 1 ст. 233 КПК України та її повідомлення про виявлення трупу малолітньої дитини. Також в подальшому ухвалою слідчого судді був наданий дозвіл на проведення такого огляду. Крім того, доводи захисника, що замість вказаної слідчої дії було фактично проведено обшук, крім іншого, спростовуються нормами ч. 5 ст. 237 КПК України, якою передбачено, що при проведенні огляду дозволяється вилучення речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, що і мало місце в даному випадку.

Версії обвинуваченого про те, що він не причетний до загибелі сина, на думку колегії суддів, спростовується матеріалами справи та є необґрунтованими.

Зокрема, посилання обвинуваченого, щодо можливості скоєння вбивства колишнім чоловіком його співмешканки та його співмешканкою - ОСОБА_16 , колегія суддів вважає безпідставними та бездоказовими. Обвинуваченим не надано належного обґрунтування, яким чином до квартири могла потрапити стороння людина, яка не має вільного доступу до неї і ключів від квартири і навіщо чоловіку колишньої співмешканки вбивати малолітню дитину при наявності конфлікту з ОСОБА_9 . З врахуванням наведених мотивів, колегія суддів не може визнати обґрунтованими доводи обвинуваченого щодо можливої причетності ОСОБА_16 до скоєного злочину. Крім того, колегія суддів вважає, що навіть за можливого розвитку подій наведених обвинуваченим, останній хоча і спав, однак перебував у одній кімнаті з малолітніми дітьми, і вразі гіпотетичного скоєння злочину сторонніми особами шум, який є невід`ємною частиною таких протиправних дій, мав би розбудити ОСОБА_9 .. Також, за розвитку обставин, на яких наголошував обвинувачений в квартирі залишилися б сліди перебування сторонніх осіб, однак, в ході ретельного досудового розслідування такої резонансної справи не було встановлено жодних слідів залишених сторонніми особами, а було виявлено сліди лише обвинуваченого ОСОБА_9 .

Відносно версії щодо можливості вбивства ОСОБА_11 його дворічним братом, то така версія обвинуваченого була перевірена під час досудового розслідування та була предметом детальної перевірки в суді першої інстанції, відкинута як неспроможна і з нею погоджується колегія суддів апеляційного суду з огляду на наступне.

Згідно висновку експертів № 1031 від 04 листопада 2019 року категорично спростовується можливість утворення комплексу тілесних ушкоджень внаслідок дії дворічної дитини, а також експертна комісія дійшла висновку про неможливість настання смерті малолітнього ОСОБА_17 від закриття його дихальних шляхів тілом дворічної дитини шляхом навалювання (накочування) та (або) тривалого лежання на обличчі.

Відповідно до висновку експерта № 869 від 04 вересня 2019 року, експертна комісія категорично виключила можливість утворення механічної асфіксії внаслідок закриття отворів роту та носу за умов знаходження дитини в непритомному стані, лежачи обличчям, притиснутим до подушки, ліжка, простирадла, м`якої іграшки тощо, а також за умов випадкового закриття дихальних шляхів отворів роту і носу сторонніми предметами (подушка, простирадло, м`яка іграшка тощо). Також, утворення тілесних ушкоджень від яких настала смерть малолітнього ОСОБА_17 можлива виключно внаслідок активних дій сторонньої особи, а саме закриття дихальних шляхів (отворів роту та носу) долонею руки або сторонніми предметами (в тому числі подушкою).

На переконання колегії суддів, наведені висновки експертів аргументовано виключають настання смерті в результаті асфіксії внаслідок необережних дій дворічної дитини.

Доводи сторони захисту, що смерть загиблого могла також настати внаслідок ненавмисних дій ОСОБА_9 , який уві сні випадково міг навалитися на дитину або закрити йому обличчя рукою щоб заспокоїти, то колегія суддів також не може визнати їх обґрунтованими, оскільки смерть ОСОБА_11 була викликана механічною асфіксією внаслідок закриття отворів роту та носу і згідно висновку експерта № 869 від 04 вересня 2019 року категорично виключається можливість утворення тілесних ушкоджень у виді комплексу механічної асфіксії внаслідок закриття отворів роту та носу за умов випадкового закриття дихальних шляхів. На переконання експертів, можливим утворення тілесних ушкоджень (комплекс механічної асфіксії внаслідок закриття отворів роту та носу) від яких настала смерть дитини ОСОБА_11 є активні дій сторонньої особи, що на думку колегії суддів прямо виключає ненавмисність дій на яких наголошував ОСОБА_9 .

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що для повного з`ясування обставин в суді першої інстанції було допитано експерта ОСОБА_25 , пояснення якого викладено вище і згідно роз`яснень якого, необхідно прикласти значних зусиль, щоб перекрити повітря, дитина не в змозі перекрити і ніс і рот потерпілому, щоб не поступало повітря та потерпілий не міг задихнутися від накидання на обличчя подушки, в такому разі хтось повинен був її утримувати в такому положенні, що прямо спростовує доводи сторони захисту щодо іншого перебігу подій, а ніж викладених у обвинуваченні.

Крім того, для додаткової перевірки тверджень сторони захисту в ході апеляційного розгляду було повторно допитано експерта ОСОБА_25 , який підтвердив раніше надані ним пояснення та надав повні обґрунтовані відповіді на додаткові питання сторін та суду, які спростовують доводи сторони захисту, зокрема, щодо неможливості випадкового закриття дихальних шляхів, виявлення в ході експертизи тілесних ушкоджень, зокрема, забійних ран, на верхній губі загиблого, які могли виникнути при закритті отворів носу та роту із зусиллям.

Колегія суддів звертає увагу, що позиція захисту зводилась до різних та взаємовиключних версій подій. При цьому жодного логічного та послідовного пояснення щодо подій, які були предметом судового розгляду, сторона захисту не надала.

Сама лише наявність багатьох різних версій, викладених стороною захисту, не покладає на суд обов`язку спростовувати кожну із них. Законодавець вимагає лише, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 вересня 2020 у справі № 555/2067/18).

За умови висунення стороною захисту різних та взаємовиключних версій подій, які були предметом судового розгляду, аргументи захисту об`єктивно стають слабкішими, оскільки конкурують не тільки з аргументами сторони обвинувачення, а й між собою.

Посилання захисника, що згідно висновку експерта № 637 від 22 липня 2019 року не було встановлено джерела витоку крові у загиблого, яка була виявлена на речах є необґрунтованими, оскільки згідно вказаного висновку експерта на тілі трупа було виявлено рани, зокрема і такі, які передбачають крововтрати.

На підтвердження винуватості ОСОБА_9 у пред`явленому обвинуваченні суд першої інстанції обґрунтовано також послався на протокол про результати проведення аудіо, - відеоконтролю особи від 25 липня 2019 року з додатком DVD-R диском, згідно яких обвинувачений ОСОБА_9 в довільній розмові з співрозмовником допускає, що його «клемануло» і він вбив дитину. Вказаний протокол з додатками є належним та допустимим доказом, який в сукупністю з іншими доказами підтверджує вину ОСОБА_9 за висунутим обвинуваченням.

На ряду з вищевикладеним, колегія суддів враховує, що згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 24 червня 2019 року, та відеозапису до нього, обвинувачений ОСОБА_9 підтвердив, що тричі вдарив по голові ОСОБА_17 , щоб той не кричав.

Доводи сторони захисту, що в ході слідчого експерименту ОСОБА_9 надав визнавальні покази внаслідок фізичного та психічного тиску з боку працівників правоохоронних органів колегія суддів визнає безпідставними, оскільки вони були предметом детальної перевірки в суді першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Крім того, ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року було доручено прокурору провести перевірку вказаних показань обвинуваченого. Згідно постанови слідчого четвертого слідчого відділу Державного бюро розслідувань ОСОБА_26 про закриття кримінального провадження від 31 травня 2021 року, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000049 від 20 квітня 2021 року було закрите у зв`язку з відсутністю в діях працівників Чернігівського ВП (Чернігівського РУП) ГУ НП в Чернігівській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Наведені обставини свідчать про не підтвердження доводів обвинуваченого щодо здійснення на нього тиску з боку працівників правоохоронних органів. Слід зазначити, що згідно вказаної постанови слідчого, ОСОБА_9 28 травня 2021 року під час допиту в якості потерпілого відмовився від надання будь-яких показань.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що наведені докази в сукупності підтверджують вину обвинуваченого, а висновок місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_9 в кримінальних правопорушень, за які його засуджено, ґрунтується на зібраних у справі доказах, які всебічно перевірені в судовому засіданні і яким суд дав належну оцінку відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх стороною захисту в апеляційних скаргах, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи, викладені в апеляційних скаргах сторони захисту щодо неправильної оцінки доказів судом у вироку, є безпідставними, оскільки вони полягають у довільному, тенденційному трактуванні апелянтом показань свідків та обставин, які не відповідають їх дійсному змісту, в той час як фактично ці показання узгоджуються між собою та доказами у справі і підтверджують винуватість ОСОБА_9 в пред`явленому обвинуваченні.

За наведених підстав, колегія суддів приходить до безумовного висновку про те, що вина ОСОБА_9 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а його дії, судом першої інстанції, кваліфіковані вірно за ч.1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту та за п.п.2, 4 ч.2 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті малолітній дитині, вчиненому з особливою жорстокістю.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то колегія суддів враховує наступне.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, один з яких відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, а інший злочин відноситься до особливо тяжких злочинів, дані про особу винуватого, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, його сімейний стан, майновий стан обвинуваченого: офіційно не працює, його стан здоров`я, вік, формально позитивну характеристику за місцем мешкання.

Обґрунтовано визнав обставиною, яка пом`якшує покарання за ч. 1 ст. 309 КК України активне сприяння розкриттю злочину та обставиною, яка обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебуває в стані, викликаному вживання наркотичних засобів.

За обвинуваченням по п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 115 КК України суд першої інстанції вказав, що пом`якшуючих покарання обставин не встановлено, та обґрунтовано визнав обставинами, що обтяжують покарання вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння та стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, і вчинення злочину щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_9 слід призначити покарання у виді позбавлення волі за п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 115 КК України на строк 15 років.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції щодо необхідності та достатності призначення обвинуваченому остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, вважає їх помилковими, а призначене покарання несправедливим, за таких підстав.

Відповідно до ст. 32 Конституції України людина є найвищою соціальною цінністю в державі і її життя є невід`ємним правом, закріпленим у ст. 27 Основного Закону України. Обов`язок держави захищати життя кожного. Цей постулат закладений в усіх міжнародних документах з прав людини.

Ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція) гарантує право кожного на життя, яке охороняється законом, тобто над державою тяжіє обов`язок зробити все для убезпечення людського життя.

У справі «Гонгадзе проти України» (рішення від 08 листопада 2001 року) ЄСПЛ зазначив: «що перше речення п. 1 ст. 2 Конвенції зобов`язує державу не тільки утримуватись від умисного або незаконного позбавлення життя, але також тих, хто знаходиться під їх юрисдикцією. Це включає основне завдання держави щодо забезпечення права на життя шляхом прийняття ефективних нори кримінальних законів для попередження злочинів проти особи, що забезпечується правоохоронним механізмом для попередження, усунення та покарання порушень таких норм. За відповідних обставин це також поширюється на позитивний обов`язок органів державної влади вживати заходів попередження для захисту особи або осіб, чиє життя знаходиться під загрозою здійснення кримінальних дій іншими особами».

Тому належна кримінально-правова охорона життя людини є важливим завданням держави, успішне виконання якого значною мірою залежить від правильного застосування кримінального закону до особи, яка вчинила злочини проти життя та здоров`я особи, та повинна нести справедливе покарання.

З урахуванням всіх обставин справи, ступеню тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, один з яких відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, а інший - до особливо тяжких злочинів, відсутності обставин, які пом`якшують покарання за п.п. 2, 4 ч.2 ст. 115 КК України та наявністю обставин, які обтяжують покарання, поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення і після цього, загальних засад призначення покарання: а саме законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації та невідворотності покарання, а також ту обставину, що серед злочинів проти особи вбивство становить особливу небезпеку, суд апеляційної інстанції вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів є остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі із застосуванням правил складання покарань за сукупністю злочинів відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України.

Згідно ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Обставиною, яка зумовлює призначення обвинуваченому покарання у виді довічного позбавлення волі і водночас вказує на неможливість досягнення мети покарання шляхом призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, є винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину. Ця обставина визначена судом апеляційної інстанції на підставі сукупності усіх зібраних у справі даних, що стосуються вчинених злочинів, особи обвинуваченого, відсутності обставин, які пом`якшують та наявністю обставин, що обтяжують покарання. На винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину та виключну суспільна небезпеку обвинуваченого для інших людей і суспільства в цілому, зокрема, вказують дуже тяжкі наслідки вчиненого ним злочину, а саме позбавлення життя рідного малолітнього сина, якому не виповнилося і одного року, спосіб вчинення злочину та його мотиви.

Приймаючи рішення про призначення обвинуваченому покарання у виді довічного позбавлення волі, суд апеляційної інстанції, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується на рішенні Конституційного суду України від 02.11.2004р. № 15рп/2004р. у справі № 1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації з прав людини 1948 року, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканість.

Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканості людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочин проти життя і здоров`я.

Обвинувачений, будучи відносно молодою, фізично здоровою, працездатною особою, не вважаючи життя людини найвищою цінністю, маючи на утриманні двох малолітніх дітей, систематично вживав наркотичні та психотропні речовини, алкогольні напої, внаслідок чого втратив моральні запобіжники і навіть сімейні стосунки не змогли стати у нього на заваді, а він, діючи умисно, у присутності іншої рідної малолітньої дитини, завдав малолітньому сину численних ударів та шляхом закриття отворів носа та рота позбавив його життя, чим завдав наслідків, які не можуть бути жодним чином усунені.

Крім того, колегія суддів враховує пост кримінальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 , який виявивши сина померлим, попросив сусідку викликати швидку допомогу, а сам продовжував вживати алкогольні напої. В подальшому, у своїх показаннях не висловлював жалю з приводу скоєного та наполягав на ймовірному вчиненні кримінального правопорушення іншими особами.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції прийшов до переконання, що ізоляція обвинуваченого до довічного позбавлення волі відповідає вимогам справедливості при призначенні йому остаточного покарання і відображує співмірність злочину та кари, і тільки таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, та справедливим. На думку суду апеляційної інстанції, призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк не забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та не слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

При призначенні покарання обвинуваченому відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, суд апеляційної інстанції з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, обставини кримінальних правопорушень, спосіб та мотиви їх вчинення, наслідків вчинення злочинів та розміру заподіяної шкоди, дані про особу винуватого.

Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обвинуваченому необхідно за сукупністю вчинених ним злочинів призначити покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для нього з метою його перевиховання та запобігання вчиненню ним та іншими особами кримінальних правопорушень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання через м`якість є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а вирок таким, що підлягає скасуванню в частині призначення покарання із ухваленням нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника-адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 травня 2020 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання - скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, п.п. 2, 4 ч.2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст. 309 КК України - у виді арешту на строк 4 місяці;

- за п.п. 2, 4 ч.2 ст. 115 КК України - у виді довічного позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді довічного позбавлення волі.

В решті цей вирок - залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з моменту отримання рішення суду апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3