печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2021 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора: ОСОБА_3

представника власника майна, адвоката: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Прокурора третього відділу процесуального керівництва другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000257 від 02.04.2021 року,-

ВСТАНОВИВ:
Прокурор третього відділу процесуального керівництва другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, тимчасово вилучене 19.04.2021 року під час проведення обшуку в житловому будинку, господарських будівлях та спорудах за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташований на суміжних земельних ділянках, кадастровий номер :02:001:0556 за адресою: АДРЕСА_1 , та кадастровий номер :02:001:0555 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: сім-карти у кількості 4 (чотири) шт.; конверти, розпечатані мобільних операторів Vodafone та Lifecell, порожні, у кількості 3 (три) шт.; стартові пакети мобільного оператора Lifecell у кількості 5 (п`ять) шт.; факсиміле з відбитком підпису.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що Управлінням з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.04.2021 року за № 0000257 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що колишні та діючі службові особи Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - Держпродспоживслужба), Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, Управління фітосанітарної безпеки, контролю в сфері насінництва та розсадництва Головного Управління Держпродспоживслужби в Одеській області, Державної фітосанітарної інспекції в Одеській області, Державної установи «Одеська обласна фітосанітарна лабораторія», діючи за попередньою змовою із колишніми та діючими працівниками Служби безпеки України, з використанням наданого їм службового становища, створили злочинну схему по вимаганню та одержанню неправомірної вигоди в особливо великих розмірах від суб`єктів господарської діяльності, що займаються експортом зерна й зернової продукції та здійснюють митні формальності по експорту товарів на території Одеського морського порту.

Зазначені службові особи, використовуючи службове становище, з метою одержання неправомірної вигоди в особливо великих розмірах для себе та третіх осіб, умисно створюють умови та перешкоди суб`єктам господарювання, що планують експортувати зернову продукцію, за яких вони вимушені користуватися послугами саме компанії ТОВ «Авангард+» по здійсненню фумігаційних заходів (знищення шкідників та збудників хвороб рослин) для безперешкодного та прискореного оформлення фітосанітарних дозвільних документів та здійснення експорту зерна та зернової продукції.

У випадку якщо суб`єкти господарювання відмовляються від отримання послуг вказаної компанії, причетні до незаконної діяльності особи, зловживаючи своїм службовим становищем, створюють суб`єктам господарювання штучні перешкоди у вигляді додаткових заходів контролю зернової продукції, під час яких максимально затягується оформлення відповідних дозвільних документів, строком від одного до десяти робочих днів, в тому числі шляхом складання та видачі службовими особами ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » завідомо неправдивих висновків про виявлення збудників хвороб або шкідників за результатами лабораторних досліджень зразків продукції, наданих суб`єктами господарювання.

В результаті вищевказаних незаконних дій суб`єкти господарювання несуть збитки в розмірі близько 10 тис. доларів США за кожен день простою вантажного морського судна, поки оскаржуються рішення контролюючих дозвільних органів та проводяться повторні експертні дослідження в незалежних лабораторних установах.

В рамках здійснення досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні, 19.04.2021 року, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.04.2021 року у справі № 757/18482/21-к, Слідчим другого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 , проведено обшук в житловому будинку, господарських будівлях та спорудах за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташований на суміжних земельних ділянках, кадастровий номер :02:001:0556 за адресою: АДРЕСА_1 , та кадастровий номер :02:001:0555 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого, серед іншого, виявлено та вилучено: сім-карти у кількості 4 (чотири) шт.; конверти, розпечатані мобільних операторів Vodafone та Lifecell, порожні у кількості 3 (три) шт.; стартові пакети мобільного оператора Lifecell у кількості 5 (п`ять) шт.; факсиміле з відбитком підпису.

Враховуючи, що вилучені в ході обшуку речі та документи мають доказове значення у даному кримінальному провадженні, оскільки містять у собі відомості, що є важливими для кримінального провадження та можуть бути використані як докази факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, прокурор просить накласти арешт на зазначене майно.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з викладених у ньому підстав та просив задовольнити.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечував, посилаючись на його необґрунтованість, оскільки ОСОБА_6 жодного відношення до обставин, які є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні не має; вилучене майно не може мати слідів кримінального правопорушення та жодних відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження № 0000257 від 02.04.2021 року. Відтак, що клопотання про арешт майна подане без належного обґрунтування необхідності арешту майна з посиланням на відповідні докази, що є підставою для відмови в його задоволенні.

Вислухавши пояснення прокурора, представника власника майна, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Слідчим суддею встановлено, що Управлінням з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.04.2021 року за № 0000257 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

В рамках здійснення досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні, 19.04.2021 року, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.04.2021 року у справі № 757/18482/21-к, Слідчим другого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 , проведено обшук в житловому будинку, господарських будівлях та спорудах за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташований на суміжних земельних ділянках, кадастровий номер :02:001:0556 за адресою: АДРЕСА_1 , та кадастровий номер :02:001:0555 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого, серед іншого, виявлено та вилучено: сім-карти у кількості 4 (чотири) шт.; конверти, розпечатані мобільних операторів Vodafone та Lifecell, порожні у кількості 3 (три) шт.; стартові пакети мобільного оператора Lifecell у кількості 5 (п`ять) шт.; факсиміле з відбитком підпису.

Прокурор вказує, що з метою забезпечення збереження речових доказів виникла необхідність в накладенні арешту на вилучене в ході обшуку майно, яке постановою Старшого слідчого в особливо важливих правах Другого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 від 20.04.2021 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000257 від 02.04.2021 року.

Відповідно до ст. 131 КПК України, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, на правову підставу для звернення з клопотанням прокурор посилається на п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, згідно якого арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як визначено у ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що вилучене під час обшуку майно є предметом, доказом злочину, набуте злочинним шляхом або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, отримане внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, з наданих слідчому судді матеріалів клопотання не вбачається.

Прокурор не навів у клопотанні та не надав жодного належного і допустимого доказу, що вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 майно дійсно може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, яке здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України та повідомлення про підозру на даний момент жодній особі не вручено.

Більш того, визнаючи у постанові від 20.04.2021 року вилучене майно речовим доказом у кримінальному провадженні, прокурор не вказав, якому із критеріїв ст. 98 КПК України воно відповідає, що свідчить про формальне винесення вказаної постанови, не визначившись, яке саме доказове значення може мати майно для даного кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за правовою кваліфікацією ч. 4 ст. 368 КК України, тобто прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою в особливо великому розмірі, або вчинене службовою особою, яка займає особливо відповідальне становище.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Однак прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Вказане свідчить, що всупереч доводам прокурора, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна і при вказаних обставинах явно порушуватиметься справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як визначено у ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що в задоволенні клопотання про арешт майна необхідно відмовити, оскільки слідчим суддею не встановлено яким саме критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, у кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, відповідає майно. З наданих слідчому судді матеріалів не вбачається зв`язку між обставинами, які розслідуються у кримінальному провадженні, та майном, на яке накладається арешт з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 170-175, 309, 372, 392, 532 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання Прокурора третього відділу процесуального керівництва другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000257 від 02.04.2021 року, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1