У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«08» вересня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000516

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , представника ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» ОСОБА_7 на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 03 вересня 2019 року, у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бармашове, Жовтневого району, Миколаївської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

-обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6

потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представник потерпілих ОСОБА_11

представник цивільного
відповідача ПАТ «Страхова компанія ( в режимі

«ЮНІВЕС» ОСОБА_7 відеоконференції)

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 03 вересня 2019 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_10 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я потерпілої.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 40 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я потерпілої.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 80 800 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 73 800 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого.

Провадження у справі за цивільними позовами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» в частині відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, - закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення експертних досліджень в сумі 7 917 грн. 60 коп.

Вирішено питання речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 просять вирок змінити в частині призначення покарання, призначити покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

Представник ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» ОСОБА_7 просить вирок скасувати та постановити новий, яким відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС».

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі.
Зазначив, що він визнав свою вину та щиро кається, в наслідок дорожньо-транспортної пригоди також отримав тілесні ушкодження і не міг влаштуватись на роботу, щоб відшкодувати збитки. На даний час він влаштувався на роботу, домовився з потерпілим про відшкодування шкоди.

Просить врахувати, що він вчинив необережний злочин, завжди намагався хоча б частково відшкодувати шкоду потерпілим, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має на утриманні неповнолітню дочку.

Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі наводить аналогічні доводи та просить врахувати висновок органу пробації, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства.

Представник ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» ОСОБА_7 зазначив, що ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 25.04.2018 була затверджена мирова угода від 24.04.2018, укладена між відповідачем ПАТ «СК «Юнівес» та позивачем ОСОБА_9 . На виконання умов мирової угоди, ПАТ «СК «Юнівес» здійснило виплату страхового відшкодування, та здійснило страхову виплату в розмірі 9917 грн.19 коп., тобто виконало своє зобов`язання за полісом АК/3471215.

Вважає, що враховуючи розмір коштів витрачених на лікування, який становить 9 917 грн.19 коп., розмір моральної шкоди має бути стягнуто в розмірі 5 відсотків, тобто 495, 86 грн. Тому, на думку апелянта, судом першої інстанції безпідставно стягнуто з ПАТ «СК «Юнівес» 10000 грн. моральної шкоди.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.

В запереченнях прокурор просить в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 відмовити. Зазначив, що призначене ОСОБА_5 покарання достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Судом визнано доведеним, що 23 травня 2017 року близько 07.00 год., водій ОСОБА_5 , керував технічно несправним, але працездатним автомобілем марки «АЗЛК-2141», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався в денний час доби, при ясній погоді, без опадів, у своїй смузі руху сухої асфальтованої проїзної частини автодороги «Дніпропетровськ-Миколаїв», яка на даній ділянці має по одній смузі для руху у кожному напрямку, зі сторони с. Добра Криниця, Баштанського району, Миколаївської області у напрямку с.Виноградівка, Баштанського району, Миколаївської області, зі швидкістю приблизно 60-65 км/год.

Технічна несправність ходової частини автомобілю «АЗЛК-2141», реєстраційний номер НОМЕР_1 , полягала у надмірному зносі поверхні протектора шини лівого колеса задньої осі, що не відповідає вимогам пунктів 31.4, 31.4.5 «б» Правил дорожнього руху України та вимогам пункту 6.3.3 ДСТУ 3649:2010.

В цей же час, попереду автомобіля «АЗЛК-2141», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у попутному із ним напрямку, рухались невстановлені в ході досудового розслідування автомобіль «ВАЗ-2107» та автобус невстановленої марки, зі швидкістю приблизно 40 км/год.

Окрім того, у цей же час, у зустрічному для автомобіля «АЗЛК-2141», реєстраційний номер НОМЕР_1 , напрямку рухався технічно несправний, але працездатний автомобіль марки «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 , який перевозив в якості пасажира ОСОБА_10 . Технічна несправність ходової частини автомобілю «ВАЗ- 21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 , полягала у недостатній залишковій висоті малюнку протектора лівого колеса задньої осі, що не відповідає вимогам пунктів 31.4, 31.4.5 «а» Правил дорожнього руху України та вимогам пункту 6.3.2 ДСТУ 3649:2010.

Водій ОСОБА_5 , впевнившись у безпеці свого маневру, почав виконувати обгін автомобіля та автобуса, які рухались попереду нього, у попутному напрямку.

В районі 288км+600м автодороги «Дніпропетровськ-Миколаїв» водій ОСОБА_5 грубо порушив вимоги пунктів 2.3 «б», 10.1., 12.1 Правил дорожнього руху, а саме: керуючи транспортним засобом проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміни, відволікся від керування свого автомобіля, завершуючи маневр обгону та повертаючись у смугу свого руху, не впевнився що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, при виборі безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого транспортного засобу та безпечно керувати ним, хоча повинен був це зробити та об`єктивно мав таку технічну можливість, не впорався з керуванням, виїхав правими колесами на узбіччя, внаслідок чого автомобіль втратив керованість та виїхав на зустрічну смугу руху, по якій у цей момент у зустрічному напрямку рухався автомобіль «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , внаслідок чого сталося зіткнення зазначених транспортних засобів.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_12 , внаслідок гострої крововтрати в поєднанні з тампонадою серцевої сумки на ґрунті травматичного розриву серця, помер, його пасажир ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді ран в області обличчя, перелому кісток носу, виличної кістки справа, передньої стінки гайморової пазухи справа, струсу головного мозку, переламу 2,3-го ребер справа, перелому лівої лопатки, лівостороннього пневмотораксу, закритого перелому нижньої третини правого стегна, травматичного шоку 2-3 ступеню, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (термін зростання кісток перевищує 21 добу).

Судом першої інстанції ОСОБА_5 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження середньої тяжкості та смерть потерпілого ОСОБА_12 . Його дії кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на підтримку поданих ними апеляційних скарг, їх заперечення на апеляційну скаргу ПАТ «СК «Юнівес», представника ПАТ «СК «Юнівес» на підтримку своєї апеляційної скарги, заперечення потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , представника потерпілих ОСОБА_11 , а також думку прокурора про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, суд дійшов до наступного.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчинені злочину за обставин, встановлених судом, є правильними. Його дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України. В цій частині вирок апелянтами не оскаржується.

Що стосується призначеного ОСОБА_5 покарання, то відсутні підстави вважати його занадто суворим, як зазначають в апеляційних скаргах обвинувачений та захисник.

Відповідно до положень ст. 65 КК України, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Зазначені вимоги закону дотримані при призначенні покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_5 , судом першої інстанції враховані дані про його особу, а саме, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, працює, має на утриманні малолітню дитину, характеризується позитивно.

Разом з тим, ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин. Хоча злочин вчинено з необережності, але внаслідок грубого порушення грубого обвинуваченим п. 2.3 «б», 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України один потерпілий отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а інший помер.

Обставинами, що пом`якшують покарання, визнано щире каяття, часткове відшкодування завданих збитків. Обставини, що обтяжують покарання не встановлено.

Зваживши на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімальної межі, визначеної санкцією ч.2 ст. 286 КК України, та з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Суд погоджується з цим висновком, та вважає, що при призначенні покарання інстанції судом першої інстанції дотримані вимоги ст. ст. 65 67 КК України, призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Згідно ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Однак, суд не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що просять обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник.

Апелянти зазначили, що обвинувачений має постійне місце роботи, раніше не судимий, позитивно характеризується, частково відшкодував завдану шкоду. Проте, ці дані про особу винного достатньо враховані судом при призначенні ОСОБА_5 покарання.

Разом з тим, в суді першої та апеляційної інстанції потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 висловили думку про призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, з огляду на наслідки злочину настання смерті потерпілого ОСОБА_12 , та отримання потерпілою ОСОБА_10 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Отже, суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційних скарг обвинуваченого та захисника враховує думку потерпілих щодо покарання, а також ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, який відноситься до тяжких, та наслідки злочину.

За такого, суд вважає неможливим виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання, та не знаходить підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Тому, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 не підлягають задоволенню.

Що стосується апеляційних вимог ПАТ «СК «Юнівес», суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Вироком суду першої інстанції стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_10 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я потерпілої. Саме в цій частині рішення оскаржується ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес».

Рішення в цій частині належним чином мотивовано судом першої інстанції, наведені доводи в обгрунтування висновків про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_10 саме в цій сумі.

При прийнятті рішення враховані вимоги ч. 1 ст. 1167, ст. 1194 ЦК України, положення ст. ст. 9, 22, 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «СК «Юнівес».

З наявної в матеріалах справи копії поліса обов`язкового страхування №АК/3471215 слідує, що розмір страхового відшкодування за шкоду завдану здоров`ю застрахованим транспортним засобом ОСОБА_5 визначений в 200000 грн.

Потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заявлені цивільні позови до ОСОБА_5 та ПрАТ «СК «Юнівес» про стягнення моральної шкоди, за в якими кожен потерпілий просив стягнути зі співвідповідачів 1000000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрат за надання правової допомоги в сумі по 6500 грн. на користь кожного потерпілого.

Як встановлено судом першої інстанції, потерпілій ОСОБА_10 була заподіяна моральна шкода у зв`язку з ушкодженням її здоров`я та шкода у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_12 .

З матеріалів справи слідує, що потерпілому ОСОБА_9 безпосередньо злочином шкода здоров`ю не була спричинена, оскільки він не був учасником дорожньо-транспортної пригоди. Потерпілому ОСОБА_9 завдана шкода злочином у зв`язку зі смертю його батька ОСОБА_12 , а потерпілій ОСОБА_10 - моральна шкода у зв`язку з ушкодженням її здоров`я та у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_12 .

Згідно з п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у 2017 році мінімальна заробітна плата складала у місячному розмірі 3200 грн.

Суд першої інстанції, врахувавши положення зазначених вимог закону, дійшов правильного висновку, що загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю потерпілої від злочину за рахунок страховика на користь потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 має становити 38400 грн. (3200 грн. х 12).

Апелянт посилається на те, що ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 25.04.2018 року була затверджена мирова угода від 24.04.2018 року між відповідачем ПрАТ «СК «Юнівес» та позивачем ОСОБА_9 , за якою страховик мав сплатити позивачу ОСОБА_9 75000 грн. страхового відшкодування за шкоду, завдану пошкодження транспортного засобу, шкоду, завдану смертю потерпілого ОСОБА_12 та шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілої ОСОБА_10 .
Як зазначив апелянт, узгодивши розмір страхового відшкодування та здійснивши виплату, ПАТ виконало своє зобов`язання за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Проте, суд першої інстанції при прийнятті рішення про відшкодування на користь потерпілої ОСОБА_10 врахував ці обставини.

Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до позовної заяви, в межах якої між ПрАТ «СК «Юнівес» та позивачем ОСОБА_9 укладена мирова угода. Позовні вимоги ОСОБА_9 стосувались стягнення зі страховика майнової шкоди, завданої ДТП (т.1 а.с. 28-34, 236).

За такого, вказана мирова угода взагалі не може стосуватись позовних вимог іншого позивача - ОСОБА_10 , про відшкодування завданої моральної шкоди, та не може обмежити право потерпілого ОСОБА_9 на пред`явлення вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки мирова угода була укладена за його участі в межах його позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП.

Відповідно до наданих відповідачем ПрАТ «СК «Юнівес» копій страхового акту №ГО-10052/ПЛ.М від 11.05.2018 року та платіжного доручення №26351 від 14.05.2018 року в рахунок вказаної вище мирової угоди відповідачем ПрАТ «СК «Юнівес» позивачу ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди, завданою смертю потерпілого було сплачено 38400 грн.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, страховик ПрАТ «СК «Юнівес» в максимальних межах ліміту своєї відповідальності, визначених п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сплатив всю максимальну суму страхового відшкодування за даним видом шкоди в розмірі 38400 грн. лише одному з визначених даною нормою близьких родичів померлого - потерпілому ОСОБА_12 . Тому страховик фактично вичерпав свій ліміт відповідальності перед потерпілим ОСОБА_12 за моральну шкоду, завдану смертю потерпілого. Як вірно зазначив суд першої інстанції, розподіл вказаної суми між потерпілими виходить за межі судового розгляду та має вирішуватись потерпілими самостійно.

Вирішуючи питання про розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь позивачів в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого ОСОБА_12 , суд врахував встановлені обставини вчинення злочину, значний характер та обсяг заподіяних позивачам моральних страждань (психічні страждання, нервозність позивача, його переживання), втрату ним психічного благополуччя, а також глибину перенесених страждань у зв`язку зі смертю ОСОБА_12 .

Суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідальних осіб на користь позивачів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 слід стягнути по 100000 грн на кожного в рахунок відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю ОСОБА_12 .

Разом з тим, враховуючи, що страховик ПрАТ «СК «Юнівес» добровільно сплатив позивачу ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю ОСОБА_12 повну суму, яка відповідає ліміту відповідальності перед обома позивачами по справі, то визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, що підлягає стягненню з обвинуваченого, судом зменшений щодо кожного з позивачів на половину сплаченої страховиком суми, тобто на 19200 грн.

Тому, з огляду на межі розподілу відповідальності страховика та обвинуваченого ОСОБА_5 , на користь позивачів в рахунок відшкодування заданої моральної шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, суд першої інстанції стягнув з обвинуваченого ОСОБА_5 по 80800 грн. кожному. При цьому, з врахуванням того, що обвинувачений сплатив потерпілому ОСОБА_9 7000 грн., з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_9 стягнено 73800 грн. в рахунок відшкодування заданої моральної шкоди.

В цій частині рішення суду першої інстанції не оспорюється.

Що стосується вимог ОСОБА_10 про стягнення з відповідачів на її користь моральної шкоди, завданої ушкодженням її здоров`я, суд першої інстанції врахував, що внаслідок злочину потерпілій ОСОБА_10 заподіяні численні тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, а тому завдана моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які потерпіла зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Врахувавши вимоги ст. 23 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідальних осіб на користь позивача ОСОБА_10 слід стягнути 50000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням її здоров`я.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Оскільки ліміт відповідальності страховика за полісом обов`язкового страхування №АК/3471215 за шкоду, завдану здоров`ю, становить 200000 грн, то суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь ОСОБА_10 5 відсотків від вказаного ліміту, а саме 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я потерпілої. Решту суми на відшкодування моральної шкоди в сумі 40000 грн. постановлено стягнути з ОСОБА_5 .

Суд вважає, що розмір моральної шкоди в розмірі 5 відсотків від ліміту відповідальності страховика за полісом обов`язкового страхування №АК/3471215 за шкоду, завдану здоров`ю, визначено вірно на користь ОСОБА_10 . Тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ПрАТ «СК «Юнівес».

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , представника ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 03 вересня 2019 року, у відношенні ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2