Провадження № 1-кп/761/3011/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року

Шевченківський районний суд міста Києва у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у місті Києві

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0003681 від 29 березня 2015 року,

за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, працюючого в ПП «ТФТ», одруженого, має неповнолітню дитину,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

-у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.1, 4, 6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357 КК України,

за участю :

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ :

17 листопада 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва з Київського апеляційного суду , після скасування вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року, надійшов обвинувальний акт з додатками щодо ОСОБА_5 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.1,4,6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України.

У підготовчому судовому засіданні при з`ясуванні думки учасників судового провадження у відповідності до вимог ст. 314 КПК України, прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, вважаючи, що у справі дотримані всі норми КПК України, підстави для закриття кримінального провадження чи повернення обвинувального акту прокурору відсутні.

Крім того прокурором заявлено клопотання про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на вагомість висунутого останньому обвинувачення, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, те, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, враховуючи тяжкість покарання ,яке може загрожувати йому у разі визнання винним у вчиненні інкримінованих особливо тяжких злочинах, незаконно впливати на потерпілого, свідків в кримінальному провадженні,вчинити інше кримінальне правопорушення. Вважає,що застосування іншого запобіжного заходу,ніж тримання під вартою ,не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків,запобіганню вищевказаним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_7 підтримали думку прокурора,просили призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Разом з тим , заперечували щодо обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили змінити щодо обвинуваченого запобіжний захід з тримання під вартою на інший запобіжний захід, що не пов`язаний з триманням під вартою,зокрема на цілодобовий домашній арешт,вказуючи на тривалість строку ,протягом якого він утримується під вартою,відсутністю ризиків,передбачених ст.177 КПК України,на які посилається прокурор. Просили врахувати,що ОСОБА_5 раніше н судимий, одружений, має неповнолітню дитину,постійне місце реєстрації та проживання.
Потерпілий ОСОБА_8 , представник потерпілого-адвокат ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленим про дату, час, місце судового засідання в підготовче судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили,заяв про відкладення підготовчого судового засідання не надавали.

Суд вважає за можливе проводити підготовче судове засідання за відсутності потерпілого та його представника .

Заслухавши думку учасників кримінального провадження з приводу порушених питань у підготовчому судовому засіданні, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт з додатками підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.
Відповідно до глави 24 КПК України однією із форм досудового розслідування є звернення прокурора до суду з обвинувальним актом. Імперативно встановлені вимоги до відомостей,які обвинувальний акт повинен містити,передбачені п.п.1-9 ч.2 ст.291 КПК України,серед яких в п.5 відокремлено необхідність наявності в ньому таких складових : 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення,які прокурор вважає встановленими ; 2)правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) формулювання обвинувачення.
У разі встановлення невідповідності обвинувального акта цим вимогам суд у підготовчому судовому засіданні відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України повертає його прокурору.
Системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить,що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення,які будуть перевірені судом в межах судового розгляду. Тому він має містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення,який дозволить суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акта.
В той же час,розуміння поняття «формування обвинувачення» як складової частини обвинувального акта має визначатися у логічному зв`язку з положеннями ст.374 КПК України,які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттям «формулювання обвинувачення,визнаного судом доведеним»,із зазначенням місця,часу,способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення,форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення-це твердження про вчинення певною особою діяння,передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку,встановленому цим Кодексом.

Таким чином,на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням п.13 ч.1 ст.3 КПК України зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акта має містити формулювання вчиненого особою діяння,передбаченого КК України,із зазначенням місця,часу,способу вчинення,наслідків кримінального правопорушення,форми вини і мотивів його вчинення, зокрема. З метою,щоб особа мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та,виходячи з його змісту ,обрати власну правову позицію захисту.
Про те,що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення,висунутого проти нього,вказано й у підпункті «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,ратифікованою Україною.
В той же час відсутність чіткого сформульованого обвинувачення порушує один з основних конституційних принципів права обвинуваченого на захист та справедливий судовий розгляд,позбавляє права обвинуваченого знати,в яких конкретно діях його обвинувачують та за якими фактичними обставинами.
Всупереч викладеному,обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Згідно обвинувального акта дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.4 ст. 187 КК України : вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном , поєднаного із насильством , небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу , із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, ч.3 ст. 357 КК України : незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом ; п.п.1.4,6 ч.2 ст. 115 КК України: умисне вбивство двох осіб з корисливих мотивів, з особливою жорстокістю .
Так, згідно сформульованого в обвинувальному акту обвинувачення за п.п.1,4,6 ч.2 ст. 115 КК України , ОСОБА_5 «не пізніше 25 березня 2015 року ,знаходячись за місцем свого постійного проживання в м. Миколаєві , перебуваючи протягом тривалого часу в близьких стосунках з ОСОБА_10 та будучи знайомим з її дочкою ОСОБА_11 , які проживали в орендованій квартирі за адресою : АДРЕСА_3 . неодноразово буваючи у них в гостях та періодично спілкуючись з ними, достовірно знаючи, що у останніх за вказаним місцем проживання знаходяться грошові кошти та цінні речі , вирішив з корисливих мотивів вчинити умисне вбивство ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , маючи намір в подальшому заволодіти їхнім особистим майном», тобто ОСОБА_5 заздалегідь , ще до прибуття в квартиру, де мешкали ОСОБА_10 та ОСОБА_11 мав намір вчинити вбивство обох потерпілих з метою заволодіння їхнім майном.

Таке формулювання обвинувачення, викладене в обвинувальному акті щодо ОСОБА_5 , прямо вказує на необхідність кваліфікувати описані дії не лише за п.п. 1,4,6 ч.2 ст. 115 КК України , але й за п.9 цієї правової норми , який прямо передбачає відповідальність за вбивство з метою приховати інший злочин або полегшити його вчинення.

Цієї юридичної кваліфікації в обвинувальному акті щодо ОСОБА_5 немає.

Вказаний недолік суттєво порушує вимоги ч.1 ст. 2 КПК України , яка , вказуючи на завдання кримінального провадження , прямо вимагає здійснити захист особи , суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження , а також забезпечити швидке, повне та неупереджене розслідування і судовий розгляд з тим , що кожний , хто вчинив кримінальне правопорушення , був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини , жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений , жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що в тексті підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення Суду від 19 грудня 1989 року в справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82 п. 79).

Також Європейський суд з прав людини констатував, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення Суду від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 52).

Таким чином, кваліфікація дій обвинуваченого згідно висунутого йому в обвинувальному акті обвинувачення лише за п.п.1,4,6 ч.2 ст. 115 КК України, без юридичної кваліфікації описаних в обвинувальному акті дій останнього за п.9 ч.2 ст. 115 КК України, вказує на порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України та є безумовною підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
Вказане істотне порушення норм кримінального процесуального закону, допущене при складанні обвинувального акту, яке неможливо усунути під час судового розгляду, оскільки воно є очевидним на стадії підготовчого провадження, перешкоджає об`єктивному розгляду справи та вирішенню питань підготовчого судового засідання, визначених ч.3 ст.214 КПК України.

Крім того,слід зазначити, що за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а тому виявлений недолік обвинувального акта перешкоджає подальшому судовому розгляду та є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Про вказаний недолік також було зазначено в ухвалі Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року, якою було скасовано вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року і призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту щодо ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.1, 4, 6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357 КК України, вважає, що вказаний обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, в зв`язку з чим підлягає поверненню прокурору.
Вирішуючи питання щодо клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 суд виходить з наступного.

При вирішенні питання щодо обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 судом приймається до уваги, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень,вчинених у м. Києві, тобто поза межами його постійного місця проживання у м. Миколаєві, мав намір виїхати на постійне місце проживання до Ізраїлю.

За таких обставин, судом встановлено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що обвинувачений ОСОБА_5 перебуваючи на волі зможе вчинити спроби переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків в кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному іншим чином.

У зв`язку з чим клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

При цьому, суд вважає за необхідне при обранні щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на підставі п.2 ч.4 ст. 183 КПК України не визначати розмір застави враховуючи , що ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені злочину, який спричинив загибель людей.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст.314,376 КПК України, суд
УХВАЛИВ :

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003681 від 29 березня 2015 року,за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.1, 4, 6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357 КК України - повернути прокурору Київської місцевої прокуратури №10.

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11 лютого 2021 року, включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3