Справа № 344/1407/17
Провадження № 11-кп/4808/14/20
Категорія ч.2 ст. 121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретарів с/з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами (далі АС) заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , на вирок Івано-Франківського міського суду від 13 вересня 2019 року по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК), -

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, з неповною середньою освітою, розлучений, не працюючий, раніше судимий 14.07.2011 року Калуським міськрайонним судом за ч.1 ст. 119, ч.1 ст. 122, ч.3 ст. 185 КК на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, громадянин України,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст. 121 КК та призначено йому покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_9 постановлено рахувати з 12 січня 2017 року, з моменту затримання. Відповідно до ст.72 КК зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_9 термін попереднього ув`язнення: з 12.01.2017 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до положень ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

За вироком суду ОСОБА_9 засуджено за те, що він вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Злочин вчинено за таких обставин:

ОСОБА_9 вів антигромадський спосіб життя, бродягував, зловживав спиртними напоями та тимчасово проживав у підвалі будинку АДРЕСА_2 , облаштувавши одне із приміщень під нічліг. 29 грудня 2016 року ОСОБА_9 в м. Івано-Франківську зустрівся із своїми знайомими безпритульними ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , з якими по смітниках збирав металобрухт та макулатуру. В подальшому ОСОБА_9 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 здали зібраний металобрухт та макулатуру в пункти прийому та на отримані гроші придбали спиртне, яке пішли розпивати до ОСОБА_9 у підвальне приміщення, що по АДРЕСА_2 . В ніч з 29 грудня 2016 року на 30 грудня 2016 року ОСОБА_9 , знаходячись у підвальному приміщенні по АДРЕСА_2 , яке облаштував під нічліг, після розпивання спиртних напоїв з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, розпочав конфлікт з ОСОБА_12 , під час якого, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, умисно наніс ОСОБА_12 численні удари руками по голові, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливами в м`які тканини голови та обличчя в лівій лобно-тім`яно-скроневій ділянці з переходом на ліву виличну та щічну ділянки, один синець в лівій навколоочній ділянці з переходом на щічну ділянку, крововиливи під тверду мозкову оболонку та в речовину головного мозку в лівій лобній та скроневій ділянці, яка ускладнилась набряком та стиснення головного мозку, яка, згідно висновку експерта № 17 судово-медичної експертизи, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, як такого, що є небезпечним для життя в момент спричинення. Після вчинення злочину ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_13 перенесли побитого ОСОБА_12 в сусіднє приміщення підвалу по АДРЕСА_2 , де залишили його лежати. Потерпілий ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень, не маючи змоги виконувати самостійні дії, тобто вийти з підвалу та покликати на допомогу, в приміщенні, де його залишили, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

В поданих АС обвинувачений ОСОБА_14 та його захисник адвокат ОСОБА_10 стверджують, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам по справі на підтвердження вини обвинуваченого, однобічно та неповно провів судове слідство.

Також в АС захисник вказує, що зазначений вирок ухвалено помилково, внаслідок неповноти судового розгляду, без врахування дійсних обставин справи, а висновок суду не підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд також не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, при цьому при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Зазначає, що в даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення було скеровано до суду два обвинувальних акта щодо ОСОБА_9 , зокрема за ст. 395 та ч.2 ст. 121 КК, а 07.05.2019 року прокурором було змінено обвинувачення, в порядку ст. 338 КПК, обвинувальний акт поданий вже тільки щодо ч.2 ст. 121 КК, а щодо обвинувального акту за ст. 395 КК прокурор в порядку ст. 340 КПК не відмовився від обвинувачення , а обвинувачений в судовому засіданні чітко вказав, що не розуміє в чому полягає зміна обвинувачення. Тому враховуючи, що прокурор не відмовився від обвинувачення, а суд першої інстанції не лише не вирішив питання щодо обвинувачення ОСОБА_9 за ст. 395 КК, а й навіть формально не згадав про цей факт.

Суд безпідставно із 36 свідків у кримінальному провадженні, допитав тільки 2 свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 . Суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_13 та не вирішив клопотання щодо допиту свідка ОСОБА_16 .

Також не підтверджується матеріалами справи наявність такої обтяжуючої обставини, як стан алкогольного сп`яніння, оскільки така обставина повинна встановлюватися виключно носіями спеціальних знань лікарями. В матеріалах справи відсутнє будь-яке підтвердження того, що ОСОБА_9 перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Просять, вирок Івано-Франківського міського суду від 13 вересня 2019 року з цих підстав скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

У своїй АС прокурор не оспорюючи правильність кваліфікації та доведеність вини обвинуваченого, вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить вирок суду з цих підстав скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 10 років.

17.11.2020 року до апеляційного суду від обвинуваченого ОСОБА_9 надійшло доповнення до АС, в якому він вважає АС прокурора невмотивованою та необґрунтованою, просить вказану АС залишити без задоволення.

Під час апеляційного розгляду від обвинуваченого ОСОБА_9 надійшли до суду клопотання, в яких він просить: викликати в судове засідання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_16 ; викликати в судове засідання для допиту експерта, який проводив судово-медичну експертизу та провести відтворення події злочину.

Колегія суддів, ознайомившись із вказаними клопотаннями вважає, що у їх задоволенні слід відмовити, оскільки свідок ОСОБА_13 був допитаний в суді першої інстанції та надав відповідні показання, а щодо виклику свідка ОСОБА_16 , то слід зазначити, що обвинувачений не навів мотивів щодо виклику вказаного свідка, і які саме нові обставини, які мають істотне значення, вона може суду повідомити.

Щодо клопотання обвинуваченого щодо виклику в судове засідання експерта, є також безпідставними, оскільки, під час розгляду кримінального провадження, судом першої інстанції були в повній мірі досліджені висновки експертиз, які відображені в оскаржуваному вироку, а тому підстав для виклику експерта на думку колегії суддів немає.

Покликання обвинуваченого щодо проведення відтворення події злочину, є необґрунтованим, позаяк вказані обставини детально було відтворено під час проведення слідчого експерименту 09.01.2017 року із свідком ОСОБА_13 , протокол якого та відповідні відеозаписи слідчої дії також були предметом дослідження судом першої інстанції.

Крім цього, обвинуваченим ОСОБА_9 були подані клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та з окремими документами, зокрема висновками експертиз.

З приводу цього, апеляційним судом 13.11.2020 року із ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» здійснювалась доставка обвинуваченого ОСОБА_9 до Івано-Франківського апеляційного суду та була надана можливість ознайомитися із матеріалами справи, а також за його заявою було вручено йому копію вироку суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , які заперечили проти доводів АС прокурора та підтримали подані ними АС, просять вирок суду скасувати та задовольнити їхні апеляційні вимоги; пояснення прокурора ОСОБА_8 , який підтримав подану прокурором АС, просить задовольнити апеляційні вимоги, та заперечив проти доводів АС обвинуваченого та його захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що подані АС не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС.

Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався. У відповідності до положень ст.65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК, підтверджується наведеними у вироку доказами, що ґрунтуються на їх всебічному, повному і безпосередньому дослідженні, яким дана належна правова оцінка.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121 КК, а призначене покарання є достатнім та справедливим для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Не зважаючи на повне заперечення в поданих АС обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_10 вини ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого йому злочину, його вина доводиться доказами, зібраними під час досудового розслідування та ретельно дослідженими в суді першої інстанції.

Так, допитана в судовому засіданні першої інстанції потерпіла ОСОБА_17 підтвердила, що 05.01.2017 року її запросили працівники поліції для впізнання ОСОБА_12 , який був братом її чоловіка. Потерпіла підтвердила, що ОСОБА_12 був доброю та спокійною людиною, хоча з ними разом він не проживав..

Із показання свідка ОСОБА_15 , даних в суді першої інстанції, вбачається, що він працює у КП «Івано-Франківськтеплокомуненерго». У зв`язку з аварійним викликом ним було здійснено огляд підвального приміщення будинку АДРЕСА_2 під час якого ним було виявлено труп чоловіка. При цьому, чоловік лежав головою до стіни, поруч була каналізаційна труба, а тіло було накрите.

Показаннями свідка ОСОБА_13 , даних в суді першої інстанції, з яких вбачається, що пізно вечором 29.12.2016 року він разом з обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_12 вживали спиртні напої у підвальному приміщенні, що по АДРЕСА_2 . При цьому в обвинуваченого з ОСОБА_12 з приводу пропажі горілки була бійка. В подальшому вони лягли спати. Вночі він проснувся від крику «Де горілка». Одночасно він побачив, як обвинувачений ОСОБА_9 правою рукою наносив потерпілому декілька ударів. В потерпілого почала текти кров і на одязі в обвинуваченого також була кров. Через деякий час обвинувачений ще раз наніс ОСОБА_12 декілька ударів. В свою чергу останній жодного опору не чинив. Зранку обвинувачений йому запропонував відтягнути ОСОБА_12 в інше місце, щоб його не виявили комунальні працівники, що вони і зробили. На той час потерпілий, ще подавав ознаки життя.

Крім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненому доводиться іншими письмовими і речовими доказами по справі, які були предметом дослідження в ході судового розгляду справи.

Зокрема, відповідно до даних протоколу огляду місця події від 04.01.2017 року з фототаблицями, було оглянуто підавальне приміщення будинку АДРЕСА_2 , де було виявлено труп потерпілого ОСОБА_12 (а.с.2-23 т.4).

Відповідно до даних протоколу додаткового огляду місця події від 05.01.2017 року, було оглянуто підвальне приміщення будинку АДРЕСА_2 та відібрано відповідні взірці слідів для подальшого проведення судових експертиз (а.с.24-54 т.4).

Згідно даних протоколу огляду місця події від 04.01.2017 року, було оглянуто приміщення квартири АДРЕСА_3 (а.с.55-60 т.4).

Із протоколу пред`явлення трупа для впізнання від 05.01.2017 року, вбачається, що потерпіла ОСОБА_17 впізнала труп ОСОБА_12 , який загинув внаслідок закритої черепно-мозкової травми (а.с.61-63 т.4).

Висновком судово-імунологічної експертизи №70 від 02.02.2017 року встановлено, що на одязі вилученому в обвинуваченого ОСОБА_13 , кров не виявлено (а.с.74-75 т.4).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 09.01.2017 року, свідок ОСОБА_13 підтвердив факт спільного вживання алкогольних напоїв з обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_12 . Свідок підтвердив факт існування між обвинуваченим та потерпілим конфлікту з приводу пропажі горілки, в ході якого ОСОБА_9 спричиняв потерпілому відповідні тілесні ушкодження. Вказані обставини свідок детально розповів під час вказаної слідчої дії, відеозапис якої також був предметом дослідження в судовому засіданні (а.с.79-88 т.4).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №17 від 03.03.2017 року, у ОСОБА_12 було виявлено тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми з крововиливами в м`які тканини голови та обличчя в лівій лобно-тім`яно-скроневій ділянці з переходом на ліву виличну та щічну ділянки, один синець в лівій навколоочній ділянці з переходом на щічну ділянку, крововиливи під тверду мозкову оболонку та в речовину головного мозку в лівій лобній та скроневій ділянці, яка ускладнилась набряком та стиснення головного мозку, яка відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, як такого, що є небезпечним для життя в момент спричинення (а.с.5-12 т.3).

Згідно даних висновку експерта №31 від 30.01.2017 року, в ОСОБА_12 виявлено субарахноїдальні крововиливи, крововиливи в поверхневі шари кори півкуль кінцевого мозку, набряк м`якої мозкової оболонки та речовини головного мозку, крововиливи в м`які тканини голови з початковими ознаками організації, крововиливи у м`які тканини з ділянки 6-го ребра з добре вираженими ознаками реактивних змін (а.с.13-14 т.3).

Із даних висновку експерта №23 від 05.01.2017 року вбачається, що кров трупа ОСОБА_12 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти В за ізосерелогічною системою АВО (а.с.15 т.3).

Згідно даних висновку експерта №30 від 10.01.2017 року, при судово-токсикологічній експертизі крові та сечі з трупа ОСОБА_12 виявлено етиловий спирт в концентрації 0,66 проміле, в сечі 1,85 проміле (а.с.16 т.3).

Даними висновку експерта №104 від 30.01.2017 року встановлено, що кров ОСОБА_9 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти А за ізосерелогічною системою АВО (а.с.20 т.3).

Висновком експерта №71 від 13.02.2017 року встановлено, що на футболці, светрі, кофті, спортивних штанах, джинсових штанах потерпілого ОСОБА_12 виявлена кров групи А з ізогемаглютиніном анти В ізосерелогічної системи АВО, що не виключає можливості належності крові потерпілому ОСОБА_12 (а.с.24-26 т.3).

Відповідно до висновку експерта №72 від 13.02.2017 року, на гаманці, вилученому з місця події, кров не виявлена (а.с.30 т.3).

Висновком експерта №56 від 16.02.2017 року встановлено, що на голубих джинсових штанах та на штанах сірого кольору, вилучених під час огляду місця події, виявлена кров групи А з ізогемаглютиніном анти В ізосерелогічної системи АВО, що не виключає можливості належності крові потерпілому ОСОБА_12 (а.с.34-35 т.3).

Згідно висновку експерта №57 від 16.02.2017 року, на рушнику та на батніку, вилучених під час огляду місця події, виявлена кров групи А з ізогемаглютиніном анти В ізосерелогічної системи АВО, що не виключає можливості належності крові потерпілому ОСОБА_12 (а.с.39-40 т.3).

Із даних висновку експерта №58 від 17.02.2017 року вбачається, що на куртці, вилученій під час огляду місця події, виявлена кров групи А з ізогемаглютиніном анти В або АВ ізосерелогічної системи АВО, що не виключає можливості належності крові потерпілому ОСОБА_12 (а.с.44-45 т.3).

Згідно даних висновку експерта №68 від 13.02.2017 року, на ковдрі, вилученій з місця події, виявлена кров групи А з ізогемаглютиніном анти В або АВ ізосерелогічної системи АВО, що не виключає можливості належності крові потерпілому ОСОБА_12 (а.с.49-50 т.3).

Згідно висновку експерта №69 від 13.02.2017 року, в слідах на штанах, вилучених з місця події, виявлена кров групи А з ізогемаглютиніном анти В ізосерелогічної системи АВО, що не виключає можливості належності крові потерпілому ОСОБА_12 (а.с.54-55 т.3).

Відповідно до висновку експерта №56 від 14.02.2017 року, на туфлях та на кросівках, вилучених під час додаткового огляду місця події , слідів подібних на кров не виявлено (а.с.59 т.3).

Висновком експерта №66 від 17.02.2017 року вбачається, що на синій спортивній кофті, червоній кофті, чорній кофті та на джинсових штанах, вилучених з приміщення №8 під час додаткового огляду місця події виявлена кров групи А з ізогемаглютиніном анти В ізосерелогічної системи АВО, що не виключає можливості належності крові потерпілому ОСОБА_12 (а.с.63-64 т.3).

Відповідно до висновку експерта №63 від 14.02.2017 року, у помарці на куртці, на футболці та светрі , вилучених під час огляду місця події, крові та слідів подібних на кров не виявлено (а.с.68 т.3).

Згідно даних висновку експерта №67 від 16.02.2017 року, на джинсових штанах, вилучених з місця події виявлена кров групи А з ізогемаглютиніном анти В або АВ ізосерелогічної системи АВО, що не виключає можливості належності крові потерпілому ОСОБА_12 (а.с.72-73 т.3).

Згідно висновку експерта №77 від 17.02.2017 року, у помарці кросівку з синьою вставкою з правої ноги, вилученому з місця події, виявлена кров групи А з ізогемаглютиніном анти В або АВ ізосерелогічної системи АВО, що не виключає можливості належності крові потерпілому ОСОБА_12 . В помарці на чорному кросівку з лівої ноги та на парі сріблясто-сірих кросівок крові та слідів подібних на кров не виявлено (а.с.77-78 т.3).

Згідно даних висновку експерта №62 від 17.02.2017 року, на поверхні волока, у змивах речовини на марлевому тампоні із сліду, у зішкрібі речовини із сліду, у помарці на відрізку ковра та у змиві на марлевий тампон речовини зі стіни, вилучених з приміщення №8 під час додаткового огляду місця події виявлена кров групи А з ізогемаглютиніном анти В ізосерелогічної системи АВО, що не виключає можливості належності крові потерпілому ОСОБА_12 (а.с.82-83 т.3).

Згідно даних висновку експерта №61 від 17.02.2017 року, у плямі на шматку паперу із слідом речовини бурого кольору, вилученому під час додаткового огляду місця події виявлена кров групи А з ізогемаглютиніном анти В або АБ ізосерелогічної системи АВО, що не виключає можливості належності крові потерпілому ОСОБА_12 (а.с.87-88 т.3).

Згідно даних висновку експерта №60 від 17.02.2017 року, у зішкребі речовини із верхнього краю труби, зішкребі речовини з нижнього краю труби, зішкребі речовини із сліду, що біля труби, у помарці на відрізку із мішка, у зішкребі речовини із сліду №2, вилучених під час додаткового огляду місця події, виявлена кров групи А з ізогемаглютиніном анти В ізосерелогічної системи АВО, що не виключає можливості належності крові потерпілому ОСОБА_12 (а.с.92-93 т.3).

Згідно даних висновку експерта №59 від 17.02.2017 року, на марлевих тампонах із змивами, у помарці на відрізку паперу, вилученому під час додаткового огляду місця події виявлена кров групи А з ізогемаглютиніном анти В або АБ ізосерелогічної системи АВО, що не виключає можливості належності крові потерпілому ОСОБА_12 (а.с.97-98 т.3).

Згідно даних висновку експерта №74 від 16.02.2017 року, волосини вилучені з місця події можуть належати потерпілому ОСОБА_12 (а.с.102-103 т.3).

Згідно даних висновку експерта №19 від 06.03.2017 року, на двох станках для гоління, вилучених з місця події, кров та клітинні елементи не виявлені (а.с.112-113 т.3).

Згідно даних висновку експертів №21 №22 від 23.02.2017 року та від 27.02.2017 року, було досліджено недопалки сигарет, які були вилучені з місця події (а.с.117-120, 130-132 т.3).

Згідно даних висновку експерта №20 від 07.03.2017 року, при дослідження піднігтьового вмісту рук ОСОБА_12 виявлений антиген В системи АВО, що не виключає походження за рахунок крові обвинуваченого (а.с.124-126 т.3).

Відповідно до судово-дактилоскопічних експертиз №1.3-1/17 від 06.02.2017 року та №1.3-90/17 від 20.03.2017 року, сліди пальців рук розмірами 20х19 мм та 23х19 мм вилучені на поверхні пляшки з-під горілки «Пшенична» залишені великим та середнім пальцями правої руки обвинуваченого ОСОБА_9 (а.с.137-140, 145-151 т.3).

Відповідно до судово-дактилоскопічних експертиз №1.3-17/17 від 10.02.2017 року слідів пальців рук на поверхні пачки з-під сигарет «Прилуки особливі» не виявлено (а.с.156-161 т.3).

Відповідно до судово-дактилоскопічних експертиз №1.3-18/17 від 20.02.2017 року слідів пальців рук на поверхні запальнички, виявленої та вилученої 29.12.2016 року в ході огляду місця події не виявлено (а.с.166-171 т.3).

Згідно судово-дактилоскопічної експертизи №1.3-19/17 від 10.02.2017 року слід пальця руки розміром 20-15 мм, які виявлені та вилучені 29.12.2016 року залишені середнім пальцем правої руки обвинуваченого ОСОБА_9 (а.с.176-187 т.3).

Згідно даних висновку молекулярно-генетичної експертизи від 09.02.2017 року, походження виявлених слідів крові на куртці та штанах від ОСОБА_9 виключається (а.с.205-213 т.3).

Таким чином, суд першої інстанції при розгляді вказаного кримінального достовірно встановив, що 29.12.2016 року обвинувачений зустрівся зі своїми знайомими потерпілим ОСОБА_12 та свідком ОСОБА_13 та направились в підвальне приміщення будинку АДРЕСА_2 , де вживали спиртні напої. Згодом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, між потерпілим та обвинуваченим виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 почав наносити ОСОБА_12 численні удари по голові, у зв`язку з чим останньому було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечні в момент спричинення. Зранку, за ініціативою ОСОБА_9 разом з свідком ОСОБА_18 перенесли ОСОБА_19 в інше місце, з тим, щоб потерпілий не був виявлений працівниками комунальних служб. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер. Вказані обставини підтверджуються як показаннями свідка ОСОБА_13 , так і частково показаннями самого обвинуваченого та іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №29/2017 від 30.01.2017 року, обвинувачений психічними розладами не страждає і не страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій, виявляє ознаки РПП внаслідок вживання алкоголю. На період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину ОСОБА_9 перебував в стані і перебуває на даний час, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_9 не потребує (а.с.191-196 т.3).

З врахуванням згаданого вище, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що обвинувачений, завдаючи потерпілому ОСОБА_12 численні тілесні ушкодження, усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій і передбачав їх наслідок спричинення тяжкого тілесного ушкодження, а тому дії обвинуваченого ОСОБА_9 свідчать про його умисний характер, що також підтверджує правильну кваліфікацію органом досудового розслідування саме за ч.2 ст.121 КК.

Окрім цього, слід звернути увагу на те, що завдані потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження були спрямовані у життєво важливу ділянки тіла голову.

Вживання обвинуваченим алкогольних напоїв та перебування його в стані алкогольного сп`яніння, через що обвинувачений не пригадує детальних обставин нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, не звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності, а навпаки вказує на підвищену суспільну небезпеку вчиненого ним діяння. Перевіривши вказані вище докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх допустимість та достовірність.

Окрім цього, ухвалою колегії суддів Івано-Франківського апеляційного суду від 17 січня 2020 року задовольнено клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи. Із висновку судово-психіатричного експерта №43, вбачається, що:

- на даний час, ОСОБА_9 психічною хворобою не страждає, виявляє емоційно-нестійкий розлад особистості, імпульсивний тип обтяжений алкоголізацією та ознаки симулятивної поведінки, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; - під час інкримінованих йому дій, ОСОБА_9 психічним захворюванням чи недоумством не страждав, не виявляв ознак тимчасових чи інших хворобливих розладів психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними;

- ОСОБА_9 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, рекомендовано лікування від алкоголізму.

Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази, в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що поза всяким розумним сумнівом винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом в судовому засіданні, які були отримані у рамках чинного законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою, які суд визнав достатніми для визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, за яким він обвинувачується, а тому доводи АС захисника в цій частині є безпідставними. Дії обвинуваченого ОСОБА_9 мають правильну правову кваліфікацію за ч.2 ст. 121 КК, як вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Доводи обвинуваченого про направлення справи на повторне досудове розслідування з підстав, викладених в його АС, є безпідставними, оскільки не входить до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги, і не може бути підставою для скасування оскаржуваного вироку.

Щодо твердження захисника ОСОБА_10 в АС про те, що в даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення було скеровано до суду два обвинувальних акта щодо ОСОБА_9 , зокрема за ст. 395 та ч.2 ст. 121 КК, а 07.05.2019 року прокурором було змінено обвинувачення, в порядку ст. 338 КПК, обвинувальний акт поданий тільки за ч.2 ст. 121 КК, а щодо обвинувального акту за ст. 395 КК прокурор, в порядку ст. 340 КПК, не відмовився від обвинувачення, а обвинувачений в судовому засіданні чітко вказав, що не розуміє в чому полягає зміна обвинувачення .Тому враховуючи, що прокурор не відмовився від обвинувачення, а суд першої інстанції не лише не вирішив питання щодо обвинувачення ОСОБА_9 за ст. 395 КК, а й навіть формально не згадав про цей факт у вироку, слід зазначити наступне.

Так, дійсно, обвинувальні акти щодо обвинуваченого ОСОБА_9 за ст. 395 та за ч.2 ст. 121 КК були скеровані до Івано-Франківського міського суду.

07.05.2019 року прокурором було подано обвинувальний акт, в якому він, керуючись ст.ст. 338, 341 КПК, вважав за необхідне змінити обвинувачення ОСОБА_9 , у зв`язку із чим склав новий обвинувальний акт тільки за ч.2 ст. 121 КК у редакції, викладеній у вказаному обвинувальному акті.

Копія вказаного обвинувального акту 07.05.2019 року було вручено обвинуваченому ОСОБА_9 , а доводи про те, що обвинувачений не в повній мірі розумів в чому полягає зміна такого обвинувачення, є непереконливим, оскільки на даному етапі судового розгляду кримінального провадження він був забезпечений правовою допомогою адвоката, яка на його вимогу вправі була роз`яснити в чому полягала така зміна. Окрім цього, судове засідання Івано-Франківського міського суду від 07.05.2019 року було відкладено на 14.05.2020 року, і він мав достатньо часу для ознайомлення із зміненим обвинувальним актом.

Доводи АС захисника, що суд першої інстанції не лише не вирішив питання щодо обвинувачення ОСОБА_9 за ст. 395 КК, а й навіть формально не згадав про цей факт у вироку, є безпідставними, оскільки, відповідно до положень ч.1 ст.337 КПК, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Покликання захисника в АС, про те, що матеріалами справи не підтверджується наявність такої обтяжуючої обставини, як стан алкогольного сп`яніння, оскільки така обставина повинна встановлюватися виключно носіями спеціальних знань лікарями, а в матеріалах справи відсутнє будь-яке підтвердження того, що ОСОБА_9 перебував в стані алкогольного сп`яніння, є необґрунтоване, виходячи із наступного.

Як вбачається із оскаржуваного вироку, в судовому засіданні в суді першої інстанції обвинувачений ствердив, що дійсно вживав спиртне, також із показань свідка ОСОБА_13 , вбачаєтьчся, що він пізно вечером 29.12.2016 року разом із обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_12 вживали спитні напої у підвальному приміщенні, що по вул. Г. Хоткевича 77, в м. Івано-Франківську.

Також згідно судово-дактилоскопічних експертиз №1.3-1/17 від 06.02.2017 року та №1.3-90/17 від 20.03.2017 року, сліди пальців рук розмірами 20х19 мм та 23х19 мм, вилучені на поверхні пляшки з-під горілки «Пшенична» залишені великим та середнім пальцями правої руки обвинуваченого ОСОБА_9 (а.с.137-140, 145-151 т.3), що також є непрямим доказом про те, що він вчинив вказаний злочин в стані алкогольного сп`яніння.

Тому доводи в цій частині АС захисника є безпідставними.

Колегія суддів приходить до висновку, що вищепереліченими доказами спростовано те, що обвинувачений не вчиняв інкримінований йому злочин. Його заперечення апеляційний суд розцінює як такі, що мають на меті уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності за вчинене.

Таким чином, у справі зібрано достатньо доказів, які прямо доводять вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК, а доводи апелянтів про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів розцінює, як такі, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Покарання, призначене обвинуваченому в межах санкції ч.2 ст. 121 КК, і відповідає вимогам ст.ст. 65, 68 КК, і саме таке покарання на думку колегії суддів буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Покликання прокурора на м`якість призначеного ОСОБА_9 покарання з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного обвинуваченому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є необґрунтованим, виходячи із наступного.

Так, призначаючи ОСОБА_9 , покарання, суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 2, роз`яснив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог в частині призначення обвинуваченому покарання дотримався. Призначене покарання є справедливими та законними з врахуванням всіх фактичних обставин по справі, у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_9 , є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині, є безпідставними та непереконливими.

Як уже було зазначено вище, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_9 , врахував також дані про його особу та обставини, що обтяжують покарання.

Переглядаючи доводи прокурора в АС, колегія суддів враховує дані про особу ОСОБА_9 зокрема що він раніше судимий.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи наведене, а саме обставини, на які посилається прокурор в АС, як на підстави для призначення обвинуваченому суворішого покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 .

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, довівши вину ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення та виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у межах санкції статті за вказаний злочин, а саме у виді 9 років позбавлення волі, та що це покарання відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та його індивідуалізації. З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Таким чином, зважаючи на викладене, покликання прокурора у своїй АС на м`якість призначеного обвинуваченому покарання, є безпідставними.

За таких обставин, АС прокурора, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Івано-Франківського міського суду від 13 вересня 2019 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же термін з часу вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5