ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/5080/20 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11сс/818/1926/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : домашній арешт
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
підозрюваного - ОСОБА_7
захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2020 року, якою відмовлено у задоволені клопотання слідчого СВ Новобоварського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000052 від 20.07.2020 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

05.10.2020 року слідчий звернувся до суду із клопотанням, яке погоджено із прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, яку підтверджував наданими до клопотання доказами і наявністю ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Та зазначав, що враховуючи особу підозрюваного, а також передбачене за інкримінований йому злочин покарання, яке само по собі є ризиком, який може свідчити про неналежну процесуальну поведінку підозрюваного у майбутньому у зв`язку з чим він може переховуватись від слідства та впливати на свідків і учасників процесу у даному кримінальному провадженні.

Посилався на те, що для досягнення цілей, визначених ст.177 КПК України стосовно ОСОБА_10 має бути обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч. 1 ст.177 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.10.2020 року відмовлено взадоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 30.11.2020 року включно, та заборонено залишати місце постійного мешкання у період часу з 21:00 години до 06:00 години наступного дня без дозволу слідчого, прокурора чи суду та покладено на нього обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора за першою вимогою; не відлучатися за межі Харківської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погодившись із вказаним рішенням слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначив, що на думку сторони обвинувачення більш м`який запобіжний захід крім тримання під вартою не може запобігти ризикам, передбаченим п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України. Посилався на те, що слідчий суддя не врахував, що підозрюваний ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин за який законом передбачено покарання від 5 до 8 років позбавлення волі та дані про особу підозрюваного, а саме, що ОСОБА_7 офіційно ніде не працює, розлучений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, також ОСОБА_7 в судовому засіданні визнав себе винним у скоєнні злочину та підтверджував, що після скоєння кримінального правопорушення фактично відмовився отримувати повістки щодо явки до відділення поліції.
Вказував, що з метою забезпечення дієвості вказаного кримінального провадження доцільно застосувати до підозрюваного запобіжний захід лише у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що СВ Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000052 від 20.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

20.07.2020 року інформацію про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000052 та органом дізнання Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області розпочато досудове розслідування.

14.09.2020 року Новобаварським відділом Харківської місцевої прокуратури №2 змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч.1 ст.125 на ч.1 ст.121 КК України та визначено орган досудового розслідування СВ Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області.

30.09.2020 року за вказаним фактом ОСОБА_7 заочно, а 02.10.2020 особисто повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Відмовляючи у задоволені клопотання слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що прокурором при розгляді клопотання не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Крім того, ОСОБА_7 в силу ст.89 КК України непогашених судимостей не має, має постійне місце проживання та на його утриманні перебуває малолітня дитина, а тому врахувавши наведені вище обставини у їх сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що запобіжних захід, передбачений ст.181 КПК України, у виді домашнього арешту у нічний час здатен запобігти ризикам, наявність яких була доведена прокурором при розгляді цього клопотання.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком слідчого судді в повному обсязі виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч.2 ст. 181 КПК України).

На виконання вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів. Під час обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини. Сама по собі наявність ризиків та обґрунтованої підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення не свідчить про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливість застосування інших запобіжних заходів.

Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Відповідно до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий або прокурор доведе наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Таким чином, норма ч.4 ст.194 КПК України містить вказівку про те, що слідчий суддя, суд при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу має право застосувати більш м`який запобіжний захід, якщо прокурор не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбачених ст.177 КПК України. Тобто зі змісту цієї норми вбачається дискреційне право слідчого судді на власний розсуд вирішувати, який запобіжний захід може забезпечити запобігання встановленим ризикам.
Законодавець залишив вирішення цього питання для суддівського розсуду, тобто можливості суддівської дискреції, а саме, право слідчого судді обирати між альтернативами, іншими більш м`якими запобіжними заходами, кожен з яких є законним, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу підозрюваного, справедливості й достатності обраного запобіжного заходу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 , що підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами та за кваліфікацією передбаченою ч.1 ст.121 КК України. Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, що пов`язані з ризиками але запобігти цим ризикам можливо шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді лише цілодобового домашнього арешту, згідно чинного КПК України.
Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. ст.121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обґрунтованість підозри підтверджується доказами, зібраними в ході досудового розслідування, а саме відомостями, що містяться у: протоколі допиту потерпілого; протоколі допиту свідка; протоколі пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю потерпілого; протоколі пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участю свідка; протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілого, під час проведення якого потерпілий розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення та показав механізм спричинення йому тілесних ушкоджень; протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка; протоколі допиту підозрюваного; висновку судово-медичної експертизи № 12-14/567-Л/20 від 25.08.2020.

Разом з цим, у відповідності до вищенаведених норм закону, олегія суддів враховує обставини, що ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України непогашених судимостей не має, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, неофіційно працевлаштований реалізатором на ринку «Барабошово», розлучений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має постійне місце проживання, де проживає разом матір`ю ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на стадії досудового розслідування визнає свою провину. З огляду на викладене, колегія суддів вважає не обґрунтованими доводи слідчого та прокурора щодо наявності підстав для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість злочину не може сама по собі слугувати виключною підставою для тримання особи під вартою, до чого прирівняно і домашній арешт.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги прокурора про те, що підозрюваний ухилявся від органів досудового слідства у зв`язку з чим, йому заочно було вручено повідомлено про підозру, оскільки доказів на підтверджених відомостей про те, що підозрюваний ухилявся чи не з`являвся за викликом до слідчого, будучи повідомленим про виклик у порядку, передбаченому ст.ст.135, 136 КПК України, надані до суду матеріали не містять.

З наданих матеріалів кримінального провадження встановлено, що відсутні будь-які відомості щодо здійснення підозрюваним ОСОБА_7 незаконного впливу на потерпілого чи свідків у цьому кримінальному провадженні.

Однак, при встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілого слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, статті 95, 224 КПК).

Таким чином, колегія суддів вважає, що обраний слідчим суддею домашній арешт лише у нічний час не здатен запобігти ризикам незаконного впливу на потерпілого та на свідків у вказаному кримінальному провадженні, в т.ч. з метою схиляння їх до зміни раніше наданих показань, оскільки ризик впливу на потерпілого чи свідків беззаперечно існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від підозрюваних та свідків та дослідження їх судом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що цілодобовий домашній арешт з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4, 8 частини 5 статті 194 КПК України в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання підозрюваним покладних на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України та дотримання вимог ч.2 ст.28 КПК України, щодо проведення досудового розслідування у розумні строки.

Разом з цим, при виявленні обставин, які будуть свідчити про фактичну неефективність цілодобового домашнього арешту прокурор разом зі слідчим не позбавлений процесуальної можливості звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді, щодо зміни запобіжного заходу на більш тяжке.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4, 8 частини 5 статті 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 179, 376, 404, 407 ч.3 п.2, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2020 року скасувати та постановити нову.

Відмовити у задоволені клопотання слідчого СВ Новобоварського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком до 30 листопада 2020 року включно, за адресою: АДРЕСА_1 , та покласти на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4, 8 частини 5 статті 194 КПК України, а саме:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та або/місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту направити до органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного для виконання.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді