Справа № 135/1052/20
Провадження № 1-кс/135/369/20
У Х В А Л А

іменем України

13.10.2020 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: слідчого судді Волошиної Т.В., за участі секретаря судових засідань Ступак Ю.О., слідчого Спенея С.М., адвоката Шибінського О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділення Ладижинського відділення поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції Спенея С.М. про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 серпня 2020 року №0000205 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Ладижинського відділення поліції Бершадського відділу поліції Головного Управління Національної поліції у Вінницькій області капітан поліції Спеней С.М. звернувся до Ладижинського міського суду Вінницької області з клопотанням, погодженим начальником Ладижинського відділу Бершадської місцевої прокуратури у Вінницькій області Компанійцем В.Л. про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000205, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 серпня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає про те, що у ході досудового розслідування встановлено, що 28.08.2020 в м. Ладижин Вінницької області, по вул. К. Маркса, працівниками СРПП № 4 зупинено спеціалізований вантажний сідловий тягач марки «DAF» моделі «XF105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, зі спеціалізованим напівпричепом типу лісовоз марки «FRUEНAUF» моделі «BENALU», реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов якого заповнений свіжорозпиляними стовбурами деревини породи «дуб» без чіпів, під керуванням водія ОСОБА_1 .

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000205 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України та розпочато досудове розслідування.

28.08.2020 протоколом огляду місця події в період часу з 16 год 20 хв по 17 год 15 хв оглянуто спеціалізований вантажний сідловий тягач марки «DAF» моделі «XF105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, зі

спеціалізованим напівпричепом типу лісовоз марки «FRUEНAUF» моделі

«BENALU», реєстраційний номер НОМЕР_3 , на якому знаходяться стовбури деревини довжиною близько 3 м кожна в кількості близько 98 шт., тимчасово вилучено та направлено на майданчик тимчасового зберігання транспорту Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області.

Згідно з товарно транспортними накладними №587571 та №587570 від 28.08.2020 відпуск деревини був здійснений з ДП «Могилів Подільське лісове господарство» (24000, Вінницька область, м. Могилів - Подільський, вул. Олени Пчілки, 15) та прямував до ТОВ «Айсал» у м. Гайсин, Вінницької області (зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ), що і являється власником деревини.

У клопотанні слідчий просить накласти арешт на тимчасово вилучене в ході проведення огляду місця події майно, а саме: стовбури деревини довжиною близько 3 м кожна в кількості близько 98 шт., які згідно з товарно транспортними накладними №587571 та №587570 від 28.08.2020 відпущені з ДП «Могилів Подільське лісове господарство» та прямували до ТОВ «Айсал» у м. Гайсин, Вінницької області, що і являється власником зазначеної деревини, а здійснював перевезення ОСОБА_1 , з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування, для використання в якості речових доказів та проведення судових експертиз.

Слідчий Спеней С.М. в судовому засіданні клопотання підтримав повністю та просить його задовольнити з підстав зазначених у клопотанні. Поряд з чим пояснив суду, що вимір діаметру стовбурів зазначений в товарно транспортних накладних 24-37 см, а на місці зупинки автомобіля та проведенні огляду місця події ним приблизно було встановлено, що діаметр деревини складає 40-50 см. Довжина стовбурів дерев також визначалася ним приблизно 3 м. Також зазначив, що спеціаліста для проведення виміру він не залучав. Поряд з чим вказав на те, що у нього не було можливості порахувати точну кількість стовбурів, які перевозились, адже вони були щільно складені, тому у клопотанні він зазначив приблизну кількість, яка становить 98 шт. Проте, під час вивантаження стовбурів в наявності було 95 шт. стовбурів дерев. Водночас вказав на те, що з часу внесення відомостей до ЄРДР ним не було встановлено хто є потерпілою особою внаслідок незаконної порубки, кому саме завдано істотну шкоду внаслідок незаконної порубки та чи завдана така шкода взагалі. Також повідомив, що на даний час в матеріалах кримінального провадження відсутні будь які докази для підтвердження причетності ДП «Могилів Подільське лісове господарство» або ТОВ «Айсал» до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

В судовому засіданні представник власника майна адвокат Шибінський О.В. заперечував щодо задоволення клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, посилаючись на його необґрунтованість та відсутність будь-яких допустимих та належних доказів, які б підтверджували необхідність у накладенні арешту на стовбури деревини, вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, посилаючись на те, що слідчим не проведено навіть необхідних слідчих дій для встановлення обставин даної події, не допитано представника ДП «Могилів-Подільське господарство» щодо обставин належності їм вказаної деревини на час продажу лісоматеріалів, а також представників ТОВ «Айсал», які на законних підставах придбали дану деревину, що стверджується товарно-транспортними накладними. Водночас зазначив, що жодна особа, яка вважає себе потерпілою не повідомила про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України. З дня внесення відомостей до ЄРДР (28.08.2020) слідчим не оголошено жодній особі підозру, не встановлено потерпілих осіб і чи є такі взагалі, не зібрано докази на підтвердження та встановлення завдання істотної шкоди. Окрім того, вказав на те, що слідчий у клопотанні просить накласти арешт на близько 98 шт. стовбурів дерев, хоча згідно з товарно-транспортними накладними було відвантажено 130 шт. стовбурів дерев та 1 шт. Тобто, слідчим не встановлена, а також не уточнена в судовому засіданні точна кількість деревини, на яку слідчий просить накласти арешт. Таким чином клопотання слідчого ґрунтується на припущеннях, оскільки як і підтвердив суду слідчий кількість стовбурів дерев та їх діаметр під час огляду місця події визначалися приблизно.

Зважаючи на викладене вище, вважає, що матеріали кримінального провадження не підтверджують необхідність накладення арешту на стовбури деревини довжиною близько 3 м кожна в кількості близько 98 шт., тому просив відмовити у задоволенні вказаного клопотання.

Розглянувши дане клопотання, долучені до нього матеріали кримінального провадження №0000205 від 28.08.2020, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання, виходячи з таких підстав.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року). Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно зі ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Перелік видів мети, із якою допускається застосування арешту майна, визначений у ч. 2 ст. 170 КПК України, є вичерпним. Обов`язок сторони обвинувачення зазначати у клопотання про арешт майна мету цього арешту, зазначений у п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України. Із зазначенням у клопотанні мети накладення арешту законодавець пов`язує перелік обставин, які підлягають доказуванню в ході розгляду клопотання про арешт майна (ч. 3, 4, 5, 6 ст. 170, ст. 171, ст. 173 КПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт накладений у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно з ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини від 04.11.1950, ратифікувавши яку 17.07.1997 Україна визнала не лише право на мирне володіння майном, а визнала обов`язок щодо запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

В рішеннях Європейського Суду «Маркс проти Німеччини» та «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» відображено визнання права будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.

Однак, зазначених вимог закону слідчий та прокурор не дотрималися.

Як вбачається із витягу з ЄРДР, що 28.08.2020 зареєстровано кримінальне провадження №0000205 за попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 246 КК України. Згідно з фабулою, що внесена до ЄРДР, 28.08.2020 в м. Ладижин Вінницької області, по вул. К. Маркса, працівниками СРПП № 4 зупинено спеціалізований вантажний сідловий тягач марки «DAF» моделі «XF105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, зі спеціалізованим напівпричепом типу лісовоз марки «FRUEНAUF» моделі «BENALU», реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов якого заповнений свіжорозпиляними колодами дерева породи «дуб» без чіпів, під керуванням водія ОСОБА_1 .

Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 246 КК України, злочином є незаконна порубка дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.

Як вбачається з наданого клопотання про арешт майна, слідчим зазначено попередню кваліфікацію у даному кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 246 КК України, що вбачає незаконне перевезення, зберігання або збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.

У клопотанні слідчий зазначає, що арешт вказаних речей, які вже вилучені, необхідний для попередження зміни чи знищення їх властивостей в результаті використання третіми особами, що може призвести до втрати ними значення речового доказу та перешкодити встановленню істини у провадженні, а також проведення судових експертиз.

При цьому, слідчим не конкретизовано клопотання, оскільки не вказано перелік майна, що є об`єктом злочину, тобто деревини, що знаходиться у транспортному засобі, оскільки неможливо ідентифікувати, яка саме деревина перебуває у транспортному засобі та на яку слідчий просить накласти арешт, її кількість, ознаки, характеристики. Також слідчим чітко не зазначена мета, з якою необхідно накласти арешт на вилучене майно.

Як вбачається із клопотання слідчий просить накласти арешт на стовбури деревини довжиною 3 м кожна в кількості близько 98 шт., які згідно з товарно-транспортним накладними №587571 та №587570 від 28.08.3020 відпущені з ДП «Могилів-Подільське лісове господарство» та прямували до ТОВ «Айсал». Водночас як вбачається із товарно-транспортних накладних кількість лісоматеріалу складає 130 шт. та 1 шт. У судовому засіданні слідчий пояснив, що під час огляду місяця події порахувати точну кількість деревини не було можливості із-за щільно складених стовбурів дерев, а під час розвантаження автомобіля було пораховано 95 шт.

Водночас слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 246 КК України незаконне перевезення, зберігання або збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, повинно заподіяти істотну шкоду. Проте, у клопотанні не зазначено кому саме завдано шкоду, чи завдано таку шкоду взагалі. Також у клопотанні та у матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про потерпілу особу, що свідчить про відсутність ознак, на які вказує слідчий кваліфікуючи дії за ч. 1 ст. 246 КК України. Також в матеріалах клопотання відсутні заяви чи скарги від громадян чи посадових осіб про незаконну вирубку лісу. Також не містять жодних даних про виявлення місця незаконної порубки лісу та її слідів, враховуючи те, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР 28.08.2020 пройшло майже два місяці.

Також зі змісту клопотання та матеріалів кримінального провадження долучених до клопотання не вбачається, що стовбури деревини довжиною близько 3 м кожна в кількості 98 шт., які згідно товарно транспортних накладних №587571 та №587570 від 28.08.2020 відпущені з ДП «Могилів Подільське лісове господарство та прямували до ТОВ «Айсал» у м. Гайсин, Вінницької області добуті незаконно. Будь-яких даних про те, що зазначені особи причетні до даного кримінального правопорушення, в справі немає, будь-яка особа на лісодеревину, яка є предметом кримінального правопорушення, свої права не заявляла.

Натомість матеріали кримінального провадження містять договір оренди транспортних засобів від 10.08.2020, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 згідно з умовами якого ОСОБА_2 зобов`язується передати у платне користування транспортний засіб - спеціалізований вантажний сідловий тягач марки «DAF» моделі «XF105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, шасі № НОМЕР_4 ; договір оренди транспортних засобів від 10.08.2020 укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 згідно з умовами якого ОСОБА_3 зобов`язується передати у платне користування транспортний засіб - спеціалізований напівпричіп типу лісовоз марки «FRUEНAUF» моделі «BENALU», реєстраційний номер НОМЕР_2 з відповідними актами приймання-передачі транспортних засобів, а також договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом № 1-тр від 25.08.2020, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Айсал» в особі директора ОСОБА_4 та товарно-транспортні накладні при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс).

Таким чином слідчим не доведено слідчому судді існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не вчинено жодних дій для з`ясування обставин щодо законності відпуску лісоматеріалу ДП «Могилів Подільське лісове господарство» і його перевезення. Фактично дії та клопотання слідчого ґрунтуються на його особистих сумнівах щодо законності вказаних дій, які не підтверджені жодним доказом щодо існування обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

За таких обставин позбавлення права особи користуватись вказаним вище майном, за відсутності відомостей про те, що ДП «Могилів Подільське лісове господарство», ТОВ «Айсал» та водій ОСОБА_1 причетні до даного кримінального правопорушення, в такому випадку призвело б до незаконного позбавлення права особи володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Також слідчий суддя зазначає, що матеріали клопотання про арешт вказаного вище майна ухвалами слідчого судді від 02.09.2020 та 30.09.2020 поверталися прокурору для усунення недоліків та приведення у відповідність з вимогами ст. 171 КПК України, надавши для цього строк 72 години з моменту отримання повного тексту ухвали.

Отже, з наявних у розпорядженні слідчого судді, матеріалів наданих в судовому засіданні пояснень слідчого, не вбачається належного обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, яке було виявлене та вилучене 28.08.2020, а саме: стовбури деревини довжиною близько 3 м кожна в кількості близько 98 шт., які згідно з товарно транспортними накладними №587571 та №587570 від 28.08.2020 відпущені з ДП «Могилів Подільське лісове господарство» та прямували до ТОВ «Айсал» у м. Гайсин, Вінницької області, з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування, для використання в якості речових доказів та проведення судових експертиз, а тому слідчий суддя з урахуванням принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого слідчого відділення Ладижинського відділення поліції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції Спенея С.М. про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 серпня 2020 року №0000205 відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя