У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.10.2020 Справа №607/12242/20

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 в м. Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні, розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного відповідно до вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2004 року,

встановив:
До суду надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного відповідно до вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2004 року.

В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що на виконання вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2004 року, яким ОСОБА_3 , визнано винною за ст. 191 ч.5, ст. 364 ч.2, 366 ч.2 КК України, на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з відбуттям покарання в кримінально - виконавчій установі, з позбавленням її права займати посади пов`язані з виконанням організаційно розпорядчих і адміністративно господарських обов`язків строком на три роки з конфіскацією всього належного їй майна, винесено виконавчий лист № 1-32 від 04.08.2005 р. відповідно до якого накладено арешт на все належне ОСОБА_3 майно. Вказаний вирок було оскаржено та скасовано ухвалою Верховного Суду України від 13 лютого 2007 року. Однак при зверненні ОСОБА_3 до виконавчої служби з проханням скасувати накладений арешт на її майно, було відмовлено, посилаючись на те, що вказаний в ухвалі ВСУ номер справи не відповідає номеру, який зазначений в вироку Тернопільського міськрайонного суд на підставі, якого було накладено арешт.

В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила, що на її думку вказаний арешт повинен бути скасований, оскільки судове рішення на підставі, якого він накладався скасовано судом вищої інстанції а справу повернуто на досудове розслідування. Крім того просить долучити до справи інші матеріали, якими обґрунтовує доводи клопотання.

Ознайомившись з клопотанням з долученими матеріалами, якими обґрунтовуються його доводи, заслухавши думку сторін, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Смирнов проти України» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав.

На підставі статей 10, 22 КПК України у сторін не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених КПК України, за будь-якими ознаками. Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України. Сторони кримінального провадження мають рівні права на подання до суду клопотань, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Із матеріалів долучених до клопотання вбачаються наступні обставини.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2004 року, ОСОБА_3 , визнано винною за ст. 191 ч.5, ст. 364 ч.2, 366 ч.2 КК України, на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з відбуттям покарання в кримінально - виконавчій установі, з позбавленням її права займати посади пов`язані з виконанням організаційно розпорядчих і адміністративно господарських обов`язків строком на три роки з конфіскацією всього належного їй майна.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 27 липня 2005 року, колегія суддів ухвалила апеляцію захисника-адвоката ОСОБА_4 залишити без задоволення. Вирок Тернопільського міськрайонного суду від 21 жовтня відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_3 змінити. В порядку ст.. 365 КПК України: виключити із обвинувачення обох засуджених за ст.. 191 ч.5 КК України кваліфікуючу ознаку скоєння злочину організованою групою. В частині вирішення цивільного позову вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства у Тернопільський міськрайонним суд. В решті вирок залишити без змін.

На виконання вказаного вироку на підставі виконавчого листа № 1-32, державним виконавцем ОСОБА_6 винесено постанову від 14 вересня 2005 року, якою накладено арешт на все належне ОСОБА_3 майно з метою подальшої конфіскації у дохід держави.

Ухвалою ВСУ від 13 лютого 2007 року колегія суддів ухвалила касаційну скаргу засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_3 задовольнити частково. Вирок Тернопільського міськрайонного суду від 21 жовтня 2004 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 27 липня 2005 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_5 скасувати, справу направити на додаткове розслідування.

З листа - відповіді прокуратури Тернопільської області від 21 .08.20 р. за № 15/4-286-20, на звернення ОСОБА_3 , щодо стану досудового розслідування кримінальної справи, а також інших питань, вбачається, що обвинувальний висновок після повернення справи на додаткове розслідування в суд не скеровувався, та на даний час підстав для арешту не вбачається.

На підставі ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та може бути застосованим з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково; арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Із змісту листа Тернопільського міського відділу ДВС Південно-Західного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 23.07.2020 № 61332 та відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається, що на даний час арешт накладений на невизначене майно належне ОСОБА_3 .

Проаналізувавши наведене у сукупності враховуючи те, що справа стосовно ОСОБА_3 повернути на досудове розслідування а вирок, згідно з яким накладено арешт на майно з метою його подальшої конфіскації в дохід держави скасовано судом вищої інстанції, приймаючи до уваги позиції сторони обвинувачення, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінуючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку приходить до переконання про доцільність часткового задоволення клопотання шляхом скасування арешту накладеного відповідно до вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2004 року, оскільки прохання поставлені у клопотанні про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не кореспондуються із ст. 174 КПК України, та виходять за межі повноважень слідчого судді.

Керуючись статтями 8, 41, 129 Конституції України, 8, 10, 22, 94, 132, 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:
Клопотання задовільнити частково.

Накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №995055 від 14 вересня 2005 року державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області ОСОБА_6 , на підставі вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2004 року, який скасовано ухвалою Верховного Суду України від 13 лютого 2007 року, арешт на все належне ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 нерухоме майно, скасувати.

У задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.

Копію ухвали надати ОСОБА_3 .

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає, заперечення проти неї може бути подане під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1