ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/757/15-к Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1202/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.258-3, ч.1 ст.263 КК України
УХВАЛА
Іменем України

24 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05.10.2018 стосовно ОСОБА_8 , -
ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, українець, з вищою юридичною освітою, не одружений, не працюючий, який має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимий, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджено за:
- ч. 1 ст. 258-3 КК України у виді 9 років позбавлення волі без конфіскації майна;
- ч. 1 ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до частини п`ятої ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 29 липня 2014 року до 25 грудня 2014 року в строк покарання.

Вказаним вироком встановлено, що майор міліції ОСОБА_8 , перебуваючи відповідно до Наказу ГУ МВС України в м. Києві від 20.03.2014 року №153 о/с на посаді інспектора відділення документування спеціального полку міліції ГУ УМВС України у м. Києві, 26.05.2014 року Наказом ГУ МВС України від 26.05.2014 року №68 о/с ДСК був відряджений до зони проведення антитерористичної операції (далі - АТО).
У період з 27 травня по 06 липня 2014 року ОСОБА_8 , під час виконання своїх безпосередніх службових обов`язків в зоні АТО, здійснював збір та передачу активним учасникам терористичної організації «Донецька Народна Республіка» інформації щодо розміщення блок-постів, озброєння, переміщення і розташування особового складу та військової техніки підрозділів АТО, чим сприяв діяльності зазначеної терористичної організації.
Перебуваючи у відрядженні з 27 травня по 06 липня 2014 року у м. Ізюмі Харківської області, ОСОБА_8 постійно підтримував зв`язок з невстановленою досудовим розслідуванням особою на ім`я ОСОБА_9 (активний учасник терористичної організації, який використовує позивний « ОСОБА_10 » або « ОСОБА_11 ») та на виконання завдань якого, здійснював збір інформації щодо розміщення блок-постів, озброєння, переміщення і розташування особового складу та військової техніки підрозділів АТО.
Зокрема, 01 липня 2014 року о 23год. 33хв. ОСОБА_8 , перебуваючи у місті Ізюмі Харківської області, в ході телефонної розмови з ОСОБА_9 передав йому інформацію щодо прибуття 01.07.2014 року до штабу АТО в селищі Довгеньке Харківської області Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_12 .
Крім того, 02.07.2014 року ОСОБА_8 , діючи за вказівкою Вадима та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, зустрівся з громадянином України ОСОБА_13 , якому в ході розмови передав інформацію щодо планів та задумів керівництва сил АТО по проведенню військової операції в районі м. Слов`янськ Донецької області, дані стосовно розташування підрозділів та блок-постів, які знаходяться у вказаному регіоні, їх озброєння, чисельності та переміщення особового складу. Крім того, ОСОБА_8 передав ОСОБА_13 наявну у нього інформацію щодо візиту в період з 1 по 3 липня 2014 року до штабу АТО в селищі Довгеньке Харківської області Президента України ОСОБА_14 , попередні плани щодо проведення військової операції по визволенню м. Слов`янська шляхом його оточення з двох сторін, а також дані щодо розташування штабу сил АТО в селищі Довгеньке Харківської області, та наявності військової техніки на блок посту, розташованому поблизу комбікормового заводу у АДРЕСА_2 .
Згідно відповіді Штабу Антитерористичного центру при СБ України від 15.09.2014 року №33/5130, в період з 1 по 3 липня 2014 року в зону проведення антитерористичної операції та до штабу АТО в селищі Довгеньке планувалось прибуття та були здійснені візити Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_15 та Президента України ОСОБА_16 . Дані щодо них становлять службову інформацію. У разі їх витоку та при наявності у терористів відповідних можливостей міг бути здійснений терористичний акт стосовно керівника держави, чим нанесено шкоду інтересам України. Планом командування сил АТО дійсно планувалась операція щодо визволення м. Слов`янська шляхом його оточення з двох сторін та подальшого знищення бойовиків ДНР. Розголошення вказаної інформації могло нанести шкоду інтересам України і можливо нанесло її, оскільки керівництво та основна частина бойовиків своєчасно вийшла з міста, чим уникнули оточення та захоплення в полон. Крім того, ОСОБА_8 розголосив точну інформацію про місце розташування штабу сил АТО в селищі Довгенькому Харківської області.
При цьому, ОСОБА_8 , розуміючи, що протягом березня - травня 2014 року на території Донецької області створено терористичну організацію, так звану «Донецьку народну Республіку», до керівництва якої входять ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та інші невстановлені особи, та яка займається вчиненням актів тероризму, залякуванням населення, вбивством громадян, захопленням адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування, що призводить до дестабілізації суспільно - політичної ситуації у державі, в порушення вимог Указу Президента України №405/2014 від 14.04.2014 року щодо введення в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», Закону України «Про боротьбу з тероризмом», а саме ст. 5 щодо повноважень суб`єктів, які безпосередньо здійснюють боротьбу з тероризмом, ст. 8 щодо взаємодії суб`єктів, які безпосередньо здійснюють боротьбу з тероризмом та ст. 9 щодо сприяння органам, які здійснюють боротьбу з тероризмом, з метою сприяння діяльності терористичної групи чи терористичної організації, став на шлях вчинення протиправних діянь та організував передачу представнику терористичної організації інформації щодо місць дислокації сил та засобів суб`єктів, залучених до проведення АТО, яку останні використовували з метою організації збройної протидії силам АТО.
Вказані дії ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 258-3 КК України, як сприяння діяльності терористичної організації.
Крім того, у період з лютого по травень 2014 року ОСОБА_8 , не маючи передбаченого законом дозволу МВС України на зберігання боєприпасів, придбав у невстановлених судовим розглядом осіб, за невстановлених обставин, патрони калібру 9 мм. у кількості 326 штук, патрони калібру 7,62мм. у кількості 364 штук та патрони калібру 5,45 у кількості 471 штука, які переніс до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де у подальшому їх зберігав.
29.07.2014 року під час проведення обшуку за місцем постійного проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено патрони калібру 9мм. у кількості 326 штук, патрони калібру 7,62 мм. у кількості 364 штук та патрони калібру 5,45мм. у кількості 471 штука.
Згідно висновку судово-балістичної експертизи №105/6 від 07.08.2014 року, надані на дослідження предмети є бойовими патронами до вогнепальної зброї та призначені для стрільби з вогнепальної бойової зброї; патрони калібру 7,62x39мм., що надійшли на дослідження, призначені для стрільби із нарізної стрілецької зброї військового (армійського) зразка кал. 7,62x39мм.; патрони кал. 5,45x39мм., що надійшли на дослідження, призначені для стрільби із нарізної стрілецької зброї військового (армійського) зразка кал. 5,45x39мм.; патрони калібру 9x18мм., що надійшли на дослідження, призначені для стрільби із нарізної стрілецької зброї кал. 9x18мм.; надані на дослідження предмети справні та придатні до стрільби.
Вказані дії ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як носіння, зберігання, придбання боєприпасів без передбаченого законом дозволу.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-1, ч. 1 ст. 263 КК України у зв`язку з недоведеністю, що він вчинив вказані кримінальні правопорушення. Мотивуючи скаргу вказав, що вирок є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим, судом допущено неповноту судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, допущено істотних порушень кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність. Звертає увагу, що у справі відсутні докази законності проведення негласних слідчих (розшукових) дій, відсутній дозвіл, ухвала відповідного суду, а тому вважає протокол проведення негласних слідчих (розшукових) дій недопустимим доказом. Зазначив, що сторона захисту неодноразово звертала увагу суду на дану обставину. Показання свідка ОСОБА_13 вважає суперечливими, неповними, такими, що не підтверджують вину ОСОБА_23 у вчиненні інкримінованого злочину. Не доведено факт постійного підтримання зв`язку обвинуваченим з невстановленою досудовим розслідуванням особою на ім`я ОСОБА_9 (активний учасник терористичної організації). Вважає, що факт приїзду міністра внутрішніх справ ОСОБА_12 до штабу АТО не становить суспільної небезпеки, адже сам ОСОБА_12 розмістив цю інформацію напередодні свого приїзду на своїй сторінці Facebook. Також вказав, що судом було необґрунтовано відхилено клопотання сторони захисту про допит ряду свідків, які могли підтвердити непричетність ОСОБА_23 до вчинення злочинів. Дана обставина свідчить про порушення права обвинуваченого на захист та порушення кримінального процесуального закону. Обвинувачений доступу до державної таємниці не мав, висновки суду грунтуються на припущеннях.
Заслухавши доповідь головуючого судді; з`ясувавши думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та вважав вирок міськрайонного суду законним та обґрунтованим; обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, в тому числі, відносяться: верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
При цьому, згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Наведені вище норми кримінального процесуального закону міськрайонним судом при розгляді кримінального провадження та ухваленні рішення по справі належним чином не виконано.
В основу обвинувального вироку, серед інших, покладені наступні докази:
-протокол обшуку від 29.07.2014 року, згідно якого проведено обшук 3-х кімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_8 , в ході обшуку було вилучено, в тому числі, мобільний телефон «Nokia» 6700 IMEI НОМЕР_1 , SIM-картка Київстар № НОМЕР_2 , дві упаковки патронів з написом 7,62 ПС-120 шт. з 120 патронами у кожній, 5 коробок з патронами калібру 7,62 по 20 патронів у кожній, одна коробка з двадцятью патронами калібру 7,62, чотири патрони калібру 7,62, чотири упаковки з патронами 5,45 з 30 патронами у кожній, 30 патронів 5,45, сім упаковок з патронами 5,45 з 30 патронів у кожній, 326 патронів 9 мм., 21 патронів калібру 5,45, 90 патронів калібру 5,45 (том 2, а.с.220-223);
-протокол за результатами проведення негласного розшукового заходу від 21.07.2014 року (розсекречено згідно акту №2/32196 від 28.07.2014 року) (том 2, а.с. 189-198), в якому зафіксовані в текстовому вигляді розмови обвинуваченого ОСОБА_8 (мобільний телефон НОМЕР_3 ) з ОСОБА_24 (мобільний телефон НОМЕР_4 ) та Вадимом (позивний «Бонаква», учасник незаконного збройного формування «ДНР», позивний « ОСОБА_11 », мобільний телефон НОМЕР_5 );
-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 04.09.2014 року з додатком до нього (CD-R диск «AXENT», серійний номер 4034122МА33028 вх. №12843 вих. №8909/1/Кб від 04.09.2014 року), а саме до інформації про телефонні з`єднання абонента з номером НОМЕР_6 за період з 01.06.2014 року по 29.07.2014 року (том 2, а.с. 157-159);
-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 04.09.2014 року з додатком до нього (CD-R диск «Verbatim»), а саме до інформації про телефонні з`єднання абонента з номером НОМЕР_3 за період з 01.06.2014 року по 08.08.2014 року (том 2, а.с. 140-142).
При цьому, згідно з ч.ч. 2, 3, 5 ст. 246 КПК України, негласні слідчі (розшукові) дії проводяться у випадках, якщо відомості про кримінальне правопорушення та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб. Негласні слідчі (розшукові) дії, передбачені статтями 260, 261, 262, 263, 264 (в частині дій, що проводяться на підставі ухвали слідчого судді), 267, 269, 269-1, 270, 271, 272, 274 цього Кодексу, проводяться виключно у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів. Рішення про проведення негласних слідчих (розшукових) дій приймає слідчий, прокурор, а у випадках, передбачених цим Кодексом, - слідчий суддя за клопотанням прокурора або за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором. У рішенні про проведення негласної слідчої (розшукової) дії зазначається строк її проведення.
Відповідно до ч. 1 ст. 247 КПК України, розгляд клопотань, який віднесений згідно з положеннями цієї глави до повноважень слідчого судді, здійснюється слідчим суддею апеляційного суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Згідно ч. 2, п. 3 ч. 4 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КПК України, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором зобов`язаний звернутися до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на втручання у приватне спілкування в порядку, передбаченому статтями 246, 248, 249 цього Кодексу, якщо будь-яка слідча (розшукова) дія включатиме таке втручання. Втручанням у приватне спілкування є доступ до змісту спілкування за умов, якщо учасники спілкування мають достатні підстави вважати, що спілкування є приватним. Різновидом втручання в приватне спілкування є зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж. Зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (мереж, що забезпечують передавання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого виду між підключеними до неї телекомунікаційними мережами доступу) є різновидом втручання у приватне спілкування, яке проводиться без відома осіб, які використовують засоби телекомунікацій для передавання інформації, на підставі ухвали слідчого судді, якщо під час його проведення можна встановити обставини, які мають значення для кримінального провадження.
Згідно з ч. 2 ст. 234 КПК України, обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду.
Статтею 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.
Згідно з ч. 2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
За приписами ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що вони не містять ухвал слідчих суддів про дозвіл на проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_8 ; проведення негласного розшукового заходу (прослуховування телефонних переговорів ОСОБА_8 ); тимчасового доступу до речей і документів, за результатами яких складено 2 протоколи від 04.09.2014 року (інформація про телефонні з`єднання абонентів мобільного зв`язку).
Також матеріали справи не містять даних, що ухвала слідчого судді про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, якщо така мається, є нерозсекреченою, відомості, які містяться в ухвалі, є такими, що містять державну таємницю, стосуються національних інтересів та у розсекреченні такої ухвали відмовлено комісією з питань державної таємниці.
На дану обставину при розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції звертала увагу сторона захисту, захисник ОСОБА_25 просив суд виправдати обвинуваченого, зважаючи на відсутність доказів на підтвердження законності проведення негласних слідчих розшукових дій.
Проте, міськрайонний суд не дав оцінки такій позиції захисту, не перевірив законність проведення негласних слідчих (розшукових) заходів та дійшов передчасного висновку про допустимість доказу - протоколу за результатами проведення негласного розшукового заходу від 21.07.2014 року.
Процесуальні документи про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а також про дозвіл на проведення обшуку квартири; тимчасового доступу до речей і документів повинні досліджуватися під час розгляду справи в суді з метою оцінки допустимості доказів, здобутих у результаті слідчих дій. Тому, з метою перевірки допустимості доказів, суд першої інстанції був зобов`язаний з`ясувати причини відсутності ухвал слідчого судді, детально вивчати ситуацію, в тому числі з приводу розсекречення ухвали слідчого судді про проведення негласної слідчої (розшукової) дії, чому цей дозвільний документ не було розкрито стороні захисту на етапі завершення розслідування.
У матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б свідчили, що сторона обвинувачення вживала заходів для розкриття ухвали про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій. Ані самої ухвали, ані клопотання прокурора про її розсекречення чи відмови комісії з конкретних причин про таке розсекречення матеріали справи не містять.
Суд повинен забезпечити стороні захисту можливість доведення власної позиції щодо належності та допустимості доказів, здобутих у результаті негласних слідчих (розшукових) дій, у комплексі з процесуальною підставою для їх проведення. Такий підхід відповідає стандартам, які були неодноразово висловлені ЄСПЛ щодо означеної проблематики. Лише на підставі комплексної оцінки всіх доказів, щодо яких змогли висловитись і сторона обвинувачення, і сторона захисту, може бути прийнято справедливе, законне й мотивоване судове рішення.
ЄСПЛ займає послідовну позицію, що в змагальному процесі повинні розглядатися не тільки докази, які мають безпосередній стосунок до фактів справи, а й інші, які можуть стосуватись їх допустимості, достовірності та повноти (п.200 рішення від 11.12.2008 у справі «Мірілашвілі проти Російської Федерації»).
Така правова позиція підтверджується висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.10.2019 у справі №640/6847/15-к.
У зв`язку з вищенаведеними обставинами та вимогами кримінального процесуального закону, висновок суду про допустимість доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень є передчасним та належним чином не обґрунтованим, зроблений без належної перевірки всіх обставин кримінального провадження.
Дані обставини свідчать про неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило міськрайонному суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, вплинуло на обґрунтованість вирішення питань про винуватість чи невинуватість обвинуваченого, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, про що правильно зазначено в апеляційній скарзі захисника.
У зв`язку з наведеними порушеннями кримінального процесуального закону, згідно з п.п. 1-3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України, вирок міськрайонного суду підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з того, що прокурор в суді апеляційної інстанції також не надав будь-якої інформації щодо розсекречення ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) заходів, а тому допущена судом першої інстанції неповнота судового розгляду не може бути усунута в суді апеляційної інстанції, виключається можливість надання доказам, що були визнані міськрайонним судом належними, допустимими та достатніми, іншої оцінки при апеляційному розгляді справи, а отже й виправдання обвинуваченого, про що просить апелянт. При цьому, порушення судом першої інстанції вимог ст. 370 КПК України та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч. 1 ст. 415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2, 13, 15 ч. 1 ст. 7 КПК України верховенство права, законність, забезпечення права на захист, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України.
З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
У зв`язку зі скасуванням вироку за процесуальними порушеннями, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, не може розглянути та дати оцінку апеляційним доводам про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, перевагу одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність.
Доводам, викладеним в апеляційній скарзі захисника, в тому числі щодо допустимості доказів, доведеності обвинувачення, порушення принципу змагальності сторін та права на захист обвинуваченого, необхідності допиту свідків сторони захисту може бути дана оцінка судом першої інстанції при новому розгляді кримінального провадження.
При новому судовому розгляді суду необхідно усунути вищевказані порушення кримінального процесуального закону, вжити заходів до повного, всебічного дослідження обставин кримінального провадження, дати належну оцінку зібраним доказам, в залежності від чого ухвалити законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05.10.2018 стосовно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді