Пр-ня по справі № 1кп/521/668/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ВСТУПНА ЧАСТИНА
м. Одеса, Україна
04 лютого 2021 року

Малиновський районний суд м. Одеси засідаючи у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 на стадії судового провадження розглянувши кримінальні провадження № 0000151 від 01.06.2020 року, у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Тур`я Долинського району Івано-Франківської області, громадянина України, не одруженого, маючого середньо спеціальну освіту, не офіційно працюючого водієм на приватному підприємстві, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК.
Сторони кримінального провадження, які приймали участь на стадії судового провадження, -

з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_4

з боку захисту: обвинувачений ОСОБА_3

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
1.1. ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді водія 1 автомобільного відділення 2 автомобільного взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року, ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 року та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 року, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 16.03.2020 року без поважних причин самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження військової служби до 01.06.2020 року. Вільний час, що з`явився у зв`язку із такими діями, використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.

1.2.Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 407 КК, за кваліфікуючими ознаками: самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
2.1.Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та підтвердив факт самовільного залишення військової частини. Так, обвинувачений показав, що у березні 2020 року йому терміново необхідно було поміняти паспорт. Його військова служба у якості водія, була пов`язана з постійними відрядженнями по Україні. Оскільки в нього з`явилось вільних декілька днів, він вирішив поїхати до себе додому, для вирішення питань пов`язаних із паспортом. При цьому будь-яких дозвільних документів для самовільного залишення військової частини не оформлював та не отримував. Про свій уїзд із частини нікому не повідомляв. Намагався у найкоротший строк повернутись у військову частину. Коли вирішив свої справи, та зажадав повернутись у військову частину, в державі оголосили карантин та були заборонені всі можливі пасажирські перевезення в Україні. Лише через декілька місяців зміг прибути до військової частини. За цей час самостійно, офіційно не повідомляв до військової частини, про неможливість приїзду та місце знаходження. В теперішній час у вчиненому щиро розкаюється, обіцяє нових злочинів не вчиняти.

2.2.За згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_3 правопорушення, які ніким не оспорюються і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

2.3.Таким чином, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 91 КПК.

3.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
3.1.Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого є: щире каяття.

3.2.Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом під час судового розгляду не встановлено.

4.Мотиви призначення покарання.
4.1.При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

4.2.Призначаючи покарання ОСОБА_3 , та встановлюючи ступінь його вини у вказаному злочині, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченого, а і його особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях, наскільки він має нахили до скоєння правопорушень.

4.3.Судом встановлено, що ОСОБА_3 виховувався фактично однією матір`ю. Батько помер коли йому було 15 років. Має середньо спеціальну освіту. В теперішній час має неофіційну роботу водієм у приватному підприємстві. Своєї сім`ї не створив. Самостійно забезпечує свої потреби матеріально. У 2016 році був засуджений за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК до покарання у вигляді штрафу. Штраф оплатив. Вважається особою яка не судима. Відомостей про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності, під час судового розгляду прокурором не надано.

4.4.Відповідно до службової характеристики Командира військової частини НОМЕР_1 та Командира автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 , за час проходження служби ОСОБА_3 зарекомендував себе в цілому негативно. Слабка професійна підготовка, не достатня для виконання обов`язків. Допускав невпевненість під час практичного застосування вимог статутів та інших керівних документів. Слабко розвинуте почуття відповідальності. Не завжди вимогливий до себе. Не завжди передбачав наслідки рішень, що приймав. У суспільному житті участь не приймав.

4.5.Суд при ухвалені вироку, враховує принципи та норми поведінки, які прийняті як в суспільстві, так і в професійному середовищі військовослужбовців.

4.6.Військова служба є державною службою особливого характеру, яка не тільки покладає на будь-яку особу певні обов`язки, які не притаманні звичайні професії (діяльності) але й створює такі обмеження та обтяження, які є необхідними для самого змісту такої служби, оскільки виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності не можливо було б здійснити у інший спосіб та порядок.

4.7.Головною відмінністю будь-якої військової служби від звичайної діяльності є беззаперечне виконання наказів командирів та поважання бойових і військових традиції.

4.8. ОСОБА_3 проходячи службу за контрактом очевидно взяв на себе виконання певних військових обов`язків та повинен був розуміти які юридичні наслідки можуть бути застосовані до нього у випадку невиконання або неналежного виконання положень Статутів та нормативних Актів, що регулюють проходження військової служби. Очевидно, що дії ОСОБА_3 , пов`язані із самовільним залишенням військової частини, не можна пояснити і будь-якими моральними принципами, оскільки людина повинна вчиняти так, щоб причина, привід, за яким він робить той чи інший вчинок, могли бути оголошені загальним моральним принципом.

4.9.На думку суду, відсутність належної освіти і виховання і як наслідок відсутність загальновідомих соціальних цінностей, на думку суду привели обвинуваченого до скоєння вказаного правопорушення. Окрім того, є очевидним вплив на ОСОБА_3 та його світогляд атмосфери в якій він виріс, соціального середовища, які не сприяли виховуванню семи чеснот (розсудливість, мужність, справедливість, помірність, віра, надія, любов), які в тому числі є необхідними для військової служби.

4.10.Враховуючи обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів, повинно бути призначено покарання у межах, встановлених у санкції статі, зв`язане з позбавленням волі.

4.11.Разом з тим, відповідно до ст. 75 КК, суд приймає рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки вважає, що його виправлення можливо без відбуття покарання у вигляді позбавлення волі. Суд також призначає певні обов`язки які передбачені ст. 76 КК і виконання яких буде необхідною складовою покарання для ОСОБА_3 .

5.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
5.1.Враховуючи вид покарання та порядок його відбуття, будь-який запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

5.2.Ухвалюючи вирок, суд керується ст. ст. 370, 373, 374 КПК.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.1.Визнати ОСОБА_3 , винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

1.2.Відповідно до ст. 75 КК, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік, поклавши на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

1.3.Початок строку відбування покарання обвинуваченому з іспитовим строком обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

1.4.До набрання вироком суду законної сили будь-який запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

1.5.Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

1.6.Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

1.7.Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

1.8.Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С У Д Д Я: ОСОБА_1