Ухвала
іменем України
03 серпня 2020 року
м. Київ
справа № 686/17759/20
провадження № 51-3366впс20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
розглянувши в судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_5 про направлення кримінального провадження № 0000064

за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 147, ч. 2 ст. 189 Кримінального кодексу України, з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів,
встановив:
До Верховного Суду у порядку статей 32, 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) надійшло вищевказане клопотання.
Клопотання мотивовано тим, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подано до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з порушенням правил підсудності, оскільки, на думку захисника, інкриміновані обвинуваченим злочини закінчені у м. Харкові. Також захисник вказує, що злочини, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України (далі КК) відносяться до тяжких злочинів, а отже на підставі ч. 1 ст. 32 КК кримінальне провадження повинен здійснювати суд у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Звертає увагу на те, що більшість учасників кримінального провадження проживають у м. Харкові.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 , який підтримав подане клопотання, перевіривши наведені у клопотанні доводи, вивчивши матеріали, надані суду касаційної інстанції, колегія суддів вважає, що клопотання захисника не підлягає задоволенню.
Як убачається з наявних у суду касаційної інстанції матеріалів, до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000064 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 147,

ч. 2 ст. 189 КК.
За версією обвинувачення, 16 лютого 2020 року близько 15:00 поблизу магазину «Вінницький», що знаходиться на просп. Миру у м. Хмельницький, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та особа, матеріали, стосовно якої виділено в окреме провадження,

за попередньою домовленістю між собою, з метою захопити ОСОБА_8

та доставити його до м. Харкова, щоб тримати в заручниках аби спонукати родичів

до передачі коштів, застосовуючи фізичну силу, примусово, проти його волі посадили потерпілого до салону автомобіля марки «БМВ», номерний знак республіки Польща НОМЕР_1 , та повезли до м. Харкова, де помістили його у приміщення гаражних боксів № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 та закрили двері. Утримуючи ОСОБА_8

як заручника у вказаних гаражних боксах, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та особа, матеріали, стосовно якої виділено в окреме провадження, за попередньою домовленістю між собою неодноразово телефонували самі та під погрозами фізичного насильства примушували телефонувати ОСОБА_8 на мобільні телефони його дружини та тещі, висуваючи вимогу про передачу 2000 дол США як умови звільнення заручника.
За змістом обвинувального акту останнє за часом кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 189 КК, вчинене на території м. Харкова. Зазначене правопорушення, відповідно до ступеню тяжкості є тяжким. Відносно визначеною санкцією вказаної кримінально правової норми передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років. Однак, цей злочин є менш тяжким порівняно зі злочином, передбаченим ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 147 КК, який за ступенем тяжкості відповідно ст. 12 КК

є тяжким, проте санкцією зазначеної норми передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Таким чином, злочин, передбачений ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 147 КК, є більш тяжким.
Доводи сторони захисту щодо моменту закінчення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28

ч. 1 ст. 147 КК, в м. Харкові є безпідставними, оскільки інкримінований злочин є злочином з формальним складом і вважається закінченим з моменту захоплення заручника

(з моменту фактичного позбавлення потерпілого права вільно пересуватися) або тримання особи як заручника. Цей злочин є триваючим, в якому момент припинення злочинного стану (за волею винної особи чи з причин, що не залежать від її волі)

не впливає на кваліфікацію, проте враховується під час вирішення питань, пов`язаних

з кримінально-правовими наслідками вчиненого злочину.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення,

а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.
Таким чином, в цьому кримінальному провадженні відсутні підстави для його передачі

з одного суду до іншого, з підстав визначених ч. 1 ст. 32 КПК.
Безпідставними є доводи захисника про необхідність направлення кримінального провадження відповідно до ч. 1 ст. 34 КПК до суду за місцем проживання обвинувачених, потерпілих та преважної більшості свідків. У поданому захисником ОСОБА_5 клопотанні не наведено обґрунтованих доводів щодо необхідності направлення цього кримінального провадження до іншого суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів, які могли би бути підставою для визнання їх винятковими та з яких вбачалася

б неможливість забезпечити оперативний та ефективний розгляд цього провадження Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 КПК сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом. З підстав, визначених ст. 336 КПК, судом може бути ухвалено рішення про здійснення дистанційного судового провадження.
У процесі перевірки матеріалів провадження, порушень ст. 32 КПК при визначенні територіальної підсудності кримінального провадження № 0000064 щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає. Підстав, передбачених ч. 1

ст. 34 КПК, для передачі кримінального провадження з Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області до Московського районного суду м. Харкова при перевірці клопотання колегією суддів не встановлено, як і не встановлено виняткових випадків для такої передачі.

За таких обставин, у задоволенні клопотання захисника необхідно відмовити.
Керуючись статтями 32, 34 КПК, Суд
постановив:
Відмовити захиснику ОСОБА_5 в задоволенні клопотання про направлення кримінального провадження № 0000064 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 147, ч. 2 ст. 189 КК, з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3