Справа № 751/4206/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/155/21
Категорія - ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0010013 від 29 грудня 2018 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 березня 2020 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Клин, Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, не працюючого,раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 березня 2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Початок строку відбування покарання визначено йому рахувати з моменту затримання останнього.

Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 30 грудня 2018 року по 04 січня 2019 року включно.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів в сумі 36 158 грн. 47 коп.

Не погоджуючись з вироком суду прокурором у кримінальному провадженні була подана апеляційна скарга, в якій містяться вимоги щодо скасування вироку в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, просить скасувати вирок щодо ОСОБА_8 та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч.1 ст. 115 КК України призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком 9 (дев`ять) років. В решті вирок залишити без змін.

Вважає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку із застосуванням ст. 69 КК України, лише частково дотримався вимог ст. 65 КК України та положень постанов Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення покарання» №7 від 24.10.2003 року та «Про судову діяльність в умовах загострення в Україні криміногенної ситуації» № 9 від 30.09.1994 року, оскільки формально поставився до визначення щирості каяття, фактично ототожнивши його з визнанням вини. Виходячи із значення терміну «щире каяття», в даному кримінальному провадженні таке поняття не може бути констатоване, оскільки матеріали справи навпаки вказують про приховування ОСОБА_8 суттєвих обставин вчинення злочину. Крім того, звертає увагу суду апеляційної інстанції на відсутність з боку обвинуваченого дій, які б свідчили про надання допомоги органу досудового розслідування, а тому визнання судом такої пом`якшуючої обставини як активне сприяння розкриттю злочину вважає безпідставним. Вважає, що визнання віку ОСОБА_8 судом першої інстанції як однієї з пом`якшуючих обставин є безпідставним, оскільки вона відноситься до характеризуючих даних особи. Вважає необґрунтованим те, що місцевий суд не надав оцінки тому, що злочин було вчинено відносно особи похилого віку, так як на момент вчинення кримінального правопорушення обвинувачений, будучи сином потерпілого, про це знав, однак не врахував цього, та не визнав як обставину, що обтяжує покарання. Вважає, що з урахуванням вказаних вище обставин та положень ст. 69 КК України, які передбачають наявність двох груп чинників: не менше двох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, дані, які характеризують особу винного, суд безпідставно призначив покарання ОСОБА_8 нижче від найнижчої межі інкримінованого злочину.

Суд першої інстанції встановив, що 29 грудня 2018 року, у вечірній час, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 прийшов за місцем проживання свого батька ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_2 , де разом з батьком вживали алкогольні напої.

В цей же день, 29 грудня 2018 року , приблизно о 20 год. 40 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на кухні квартири АДРЕСА_3 , з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, на ґрунті словесного конфлікту, який виник під час спільного вживання алкогольних напоїв, з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті та бажаючи їх настання, умисно наніс лезом кухонного ножа потерпілому чотири удари в ділянку голови, завдавши чотири колото-різані поранення; шість ударів в ділянку грудної клітки, завдавши шість колото-різаних поранень, із них п`ять проникаючих в грудну порожнину з ушкодженням легень та аорти; чотири удари в ділянку живота, завдавши чотири колото-різані поранення, із них одне проникаюче в черевну порожнину з ушкодженням стінки сечового міхура, чим спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран голови, грудної клітки та живота з ушкодженням внутрішніх органів, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння та в комплексі перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілого.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 помер на місці події, у квартирі АДРЕСА_3 .

Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок колото-різаних ран голови, грудної клітки та живота, з ушкодженням внутрішніх органів, що призвело до зовнішньої і внутрішньої кровотечі та розвитку масивної крововтрати.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, з`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація її дій за ч.1 ст.115 КК України ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України та учасниками провадження не оспорюються.

Разом з тим, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції допустився помилки.

Так, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, ст. 69 КК України, яка не підлягає застосуванню, та як наслідок, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, що потягло за собою призначення занадто м`якого покарання, яке не є достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів.

Статтею 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (даліПленуму), передбачено, що під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, згідно ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

При цьому, відповідно до п.8 Постанови Пленуму призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання з урахуванням ч.1 ст. 69 КК України, врахував наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема: щире каяття обвинуваченого, активне сприяння обвинуваченим розкриттю злочину, похилий вік обвинуваченого, врахував матеріали, що характеризують його особу, а також наявність обставин, що обтяжують покарання, а саме: вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, та у відповідності до вимог закону, призначив йому основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст. 115 КК України.

При цьому суд повинен був врахувати, що обов`язковою умовою для правомірного застосування ст. 69 КК України законодавець передбачив наявність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості злочину. До них можуть належати як обставини, що зазначені в ч.1 ст. 66 КК України, так і визнані судом такими, що пом`якшують покарання, однак ці обставини повинні знижувати (зменшувати) ступінь тяжкості злочину істотно, і такі обставини мають перебувати одна з одною у такому співвідношенні і взаємодії та у своїй сукупності настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б несправедливим. Тобто, застосування судом ст. 69 КК України можливе у виняткових випадках, вмотивованим рішенням.

Норма ч. 2 ст. 66 КК України визначає, що при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в ч.1 ст.69 КК України. Ці обставини можуть характеризувати меншу ступінь небезпечності як самого діяння так і особи винного. Крім того, визнаючи ті чи інші, не вказані в законі обставини, такими, що пом`якшують покарання, суд повинен мотивувати це рішення у вироку і посилатися на ч.2 ст. 69 КК України, чого судом першої інстанції не було дотримано.

На думку суду апеляційної інстанції місцевий суду правильно послався на щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, оскільки, виходячи зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, вона є самостійною обставиною, яка пом`якшує покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 року №12, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється у тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду про наявність у ОСОБА_8 щирого каяття не підтверджуються дослідженими матеріалами кримінального провадження, є безпідставними, оскільки у оскаржуваному рішенні суду вірно вказано що щире каяття обвинуваченого підтверджується критичною оцінкою своєї поведінки, визнанням своєї вини у вчиненні злочину, а також готовністю нести передбачену законом кримінальну відповідальність.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду з приводу визнання пом`якшуючою обставиною - активне сприяння розкриттю злочину, а доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині вважає слушними.

Так, активне сприяння розкриттю злочину означає, що особа, яка вчинила злочин, своїми діями надає допомогу (сприяє) правоохоронним органам у розкритті злочину в установленні невідомих їм обставин.

Однак, відповідно до матеріалів кримінального провадження, як під час досудового, так і судового розслідування, обвинувачений даючи показання щодо подій, що мали місце 29 грудня 2018 року, не розповів про механізм спричинення ним ударів ножем потерпілому, що свідчить про приховування ОСОБА_8 суттєвих обставин вчиненого ним злочину, а також те, що обвинувачений визнає свою вину тільки під тиском беззаперечних доказів, що свідчить про бажання таким чином пом`якшити відповідальність.

При цьому суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами викладеними місцевим судом щодо врахування похилого віку обвинуваченого як обставини, що якимось чином зменшує чи пом`якшує відповідальність за вчинений злочин, однак повинна враховуватись як обставина, що характеризує особу обвинуваченого.

На думку колегії суддів є слушними доводи поданої апеляційної скарги прокурора щодо необхідності врахування як обтяжуючої обставини - вчинення злочину щодо особи похилого віку, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та обвинувального акту дана обставина була пред`явлена в обвинуваченні, в зв`язку з тим, що ОСОБА_8 на момент вчинення злочину було відомо про те, що його батько є особою похилого віку.

За таких обставин, з урахуванням реального існування лише однієї пом`якшуючої покарання обставини, відсутність обставин які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставне призначення місцевим судом ОСОБА_8 більш м`якого покарання ніж передбачено законом, що за даних обставин не сприятиме його виправленню та попередженню нових злочинів, внаслідок м`якості. Тобто, застосування ст. 69 КК України у даному випадку є безпідставним, а отже судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься до категорії тяжких, та є злочином проти життя та здоров`я особи, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання і роботи характеризується позитивно, його похилий вік, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, обставини, що обтяжують покарання, а саме: вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину щодо особи похилого віку, а також, думку потерпілого ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, вважаючи призначене ним покарання справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого, виходячи з чого, колегія суддів вважає за можливе призначити покарання наближене до мінімального розміру, передбаченого санкцією ч.1 ст. 115 КК України.

При цьому, апеляційний суд вважає, що саме покарання, яке наближене до мінімального, передбаченого санкцією ч.1 ст. 115 КК України, а не в тому розмірі, як було запропоновано прокурором, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів,

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_8 був затриманий 10 вересня 2020 року, відповідно до протоколу затримання особи, за вироком суду, а постановою Верховного Суду України від 22 грудня 2020 року скасовано ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 02 червня 2020 року та направлено справу на новий розгляд в суді апеляційної інстанції, то строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 слід рахувати з моменту його затримання.

Також, зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 30 грудня 2018 року по 04 січня 2019 року.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-407, 409, 418, 420 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 березня 2020 року, щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати, ухваливши новий вирок.

Визнати винним ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту його затримання, а саме з 10 вересня 2020 року, та зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 30 грудня 2018 року по 04 січня 2019 року.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4