Дата документу 05.10.2020 Справа № 334/3882/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 334/3882/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1238/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянула 5 жовтня 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_9 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2020 року відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинувачених органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

13.05.2017 року, приблизно о 22:00 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись біля будинку № 49, розташованому по вул. Тюленіна в м. Запоріжжі, діючи умисно, із корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою, переконавшись у тому, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, шляхом відкриття бетонного люку, проникли до кабельного колодязя, звідки таємно викрали кабель ТПП 10х2х0,4 загальною довжиною 128 метрів, та кабель ТПП 30х2х0,4, загальною довжиною 93 метри, який належить ПАТ «Укртелеком».

Районний суд, вирішуючи питання про кваліфікацію дій ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , прийшов до висновку про перекваліфікацію дій обвинувачених з ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, за ознакою «поєднана із проникненням в інше приміщення», на ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, виходячи з того, що крадіжка з технологічного колодязю не є крадіжкою з проникненням у інше приміщення, оскільки дана споруда несе інше функціональне значення.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2020 року:
ОСОБА_11 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.09.2019 року відносно ОСОБА_11 ухвалено виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 ухвалено рахувати з 12.02.2020 року, відповідно до ухвали суду про обрання запобіжного заходу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 до набрання вироком чинності залишено без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування ОСОБА_11 покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 12.02.2020 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_12 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 71,72 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання, призначене вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2016 року, та остаточно призначено покарання ОСОБА_12 у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 ухвалено рахувати з 23.09.2019 року, відповідно до ухвали суду про обрання запобіжного заходу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_12 до набрання вироком чинності залишено без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування ОСОБА_12 покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 23.09.2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В строк відбування ОСОБА_12 покарання зараховано строк відбутого покарання за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2016 року у вигляді обмеження волі з 01.08.2019 року по 23.09.2019 року за правилами ст. 72 КК України, з розрахунку два дні обмеження волі відповідають одному дню позбавлення волі.

ОСОБА_13 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 71,72 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання, призначене вироком Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22.12.2015 року та остаточно призначено покарання ОСОБА_13 у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_13 ухвалено рахувати з 12.02.2020 року, відповідно до ухвали суду про обрання запобіжного заходу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_13 до набрання вироком чинності залишено без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування ОСОБА_13 покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 12.02.2020 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов ПАТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 на користь ПАТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» грошові кошти у розмірі 19 319 (дев`ятнадцять тисяч триста дев`ятнадцять) грн. 81 коп.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваним вироком, вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що в основу вироку покладено недопустимі докази та невірно надано висновки, які суперечать фактичним обставинам провадження.

Захисник, посилаючись на показання допитаних судом свідків, вказує на наявність підстав для критичної оцінки показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 щодо місця розташування викраденого майна, способу його вилучення працівниками поліції в подальшому, через їх суттєву різницю.

Вказує про безпідставність покладення в основу обвинувального вироку протоколів впізнання за участю ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , оскільки останні не були допитані судом під час розгляду провадження, а тому не були встановлені обставини та факти, при яких саме вказані свідки бачили обвинувачених.

Посилаючись на зацікавленість представника потерпілого, зазначає про необґрунтованість врахування судом довідки на підтвердження суми збитку, наданою потерпілою стороною, та обов`язковість залучення експерта для визначення розміру збитку завданого кримінальним правопорушенням.

Окрім цього, захисник вказує про порушення співробітниками Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області та Ленінським районним судом м. Запоріжжя принципу територіальності під час досудового розслідування.

Також зазначає про невідповідність предмету кримінального правопорушення, оскільки під час огляду місця події, було вилучено кабель з маркуванням ТПП 30x2x0,5, а наступного дня слідчим оглянуто кабелі з маркуванням ТПП 30x2x0,4 та саме їх визнано речовим доказом.

Крім того, захисник звертає окрему увагу на протокол огляду місця події від 14.05.2017, який проведено у період часу з 00 годин. 00 хвилин по 02 годину 40 хвилин, оскільки в ході проведення вказаної слідчої дії фактично було проведено обшук, так як працівниками поліції здійснено проникнення до салону автомобіля та його відділень, з подальшим вилучення різноманітних речей та предметів всупереч володільцю даного автомобіля, та порушення органом досудового розслідування розумного строку щодо звернення до слідчого судді з клопотанням про надання законності їх діям.

Просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_8 , не погоджуючись з оскаржуваним вироком, вважає його незаконним та необґрунтованим через порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та невідповідність фактичним обставинам кримінального правопорушення, також застосування Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання, тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів, які б вказували що існує єдина та допустима версія про винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого обвинуваченим пред`явлено обвинувачення.

Захист вказує про безпідставність врахування судом показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , оскільки вони є неточними та різноманітними. Щоб усунути протиріччя в показаннях даних свідків, стороною захисту заявлялося клопотання про проведення слідчого експерименту, але судом було відмовлено.

Крім того, зазначає про недопустимість доказів, покладених в основу обвинувального вироку, а саме протоколів пред`явлення для впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , оскільки фактично вказані слідчі дії проведено з істотним порушенням прав і свобод людини. Вважає, що суд, не допитавши даних свідків, не встановив важливих обставин у провадженні.

Також, захисник, посилаючись на показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , вказує про непідтвердження даними свідками факту скоєння кримінального правопорушення саме ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 .

Окрім цього, зазначає про відсутній предмету кримінального правопорушення, так як вилучався кабель ТПП 30x2x0,5 а огляд та неодноразове вимірювання проводилось кабелю з маркуванням ТПП 30x2x0,4. Дані невідповідності не знайшли свого відображення у оскаржуваному вироку.

Просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_9 , не погоджуючись з оскаржуваним вироком, вважає його незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та істотним порушення вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх доводів зазначає про поверхневий розгляд провадження, оскільки доказам надана неправильна оцінка, деяким доказам взагалі не надано оцінки, деякі докази взагалі проігноровані.

Вказує про безпідставність врахування судом в якості доказів:

показань представника потерпілого ОСОБА_10 , оскільки вони не містять будь-яких відомостей про причетність ОСОБА_13 :, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення;

показань свідка ОСОБА_19 , та як він лише підтверджує факт знаходження ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на місці їх затримання;

показань свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , так як вони є не логічними, критичними та повністю різняться між собою;

протоколу огляду місця події за участю ОСОБА_20 під час якого було незаконно проведено обшук автомобіля з підстав порушення його право на захист;

протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.05.2017 року за участю свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_16 та ОСОБА_21 у зв`язку з невідповідністю їх вимогам ст. 228 КПК України.

Апелянт вважає, що показання свідка ОСОБА_22 суд необґрунтовано визнав неналежними доказами, так як він виїздив на місце події, брав участь у огляді місця події є власником автомобіля та вилучених в ньому речей. Саме покази даного свідка спростовують висунуте ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачення.

Крім того, вказує про неправильність визначення місця вчинення кримінального правопорушення, оскільки за протоколу огляду місця події від 14.05.2017 року це ділянка місцевості, розташована біля проїжджої частини вул. Тюленіна в м, Запоріжжя, а саме біля стовпа бетонного міського освітлення № 49 (Дніпровський район), а за вироком та обвинувальним актом - біля будинку № 49 по вул. С. Тюленіна у м. Запоріжжя (Вознесенівський район), що в подальшому потягло порушення територіальної підсудності, оскільки розгляд кримінального провадження повинен був здійснювати Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Окрім цього, зазначає про невідповідність предмету кримінального правопорушення, оскільки під час огляду місця події було вилучено кабель з маркуванням ТПП 30x2x0,5, а в заяві про повідомлення про злочин, матеріалах справи та в обвинувальному акті зазначено кабель ТПП 30x2x0,4.

Також захисник звертає увагу на те, що розмір шкоди у кримінальному провадженні взагалі не встановлений судом, так як не була проведена відповідна товарознавча експертиза по оцінці викраденого майна, як цього вимагає кримінальне процесуальне законодавство.

Посилаючись на неповноту судового розгляду, вказує про необґрунтоване відмовлення судом стороні захисту у задоволенні клопотанні про проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_15 .

Крім того вказує, що судом першої інстанції взагалі не були враховані дані, що характеризують особу ОСОБА_20 , а саме те що останній має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується лише з позитивної сторони, одружений, має на утриманні малолітню дитину, до обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мав постійне місце роботи, де також характеризувався з позитивної сторони, є членом громадської організації «Верітас-2006», де також характеризується з позитивної сторони.

Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_13 та кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_11 звернувся з клопотання про застосування до нього положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року), зарахувавши термін його перебування в слідчому ізоляторі з 12.02.2020 року по 28.09.2020 року з розрахунку день за два.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав всі апеляційні скарги, зазначивши про невідповідність вилученого кабеля викраденому, порушення слідчим суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя правил підсудності на стадії досудового розслідування.
Захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримав апеляційні скарги сторони захисту.
Захисник ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримав апеляційні скарги усіх захисників.
Представник ПАТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_10 категорично заперечував доводам та вимогам апеляційних скарг.

Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення вимогам та доводам апеляційних скарг сторони захисту, пославшись на відсутність порушень правил підсудності та підслідності даного кримінального провадження, наявність достатніх та допустимих доказів причетності обвинувачених до інкримінованого кримінального правопорушення.

Враховуючи, що обвинувачені належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду та з урахуванням відсутності клопотань останніх про особисту участь у судовому засіданні і відсутність питань, які б погіршували правове становище обвинувачених, з урахуванням позиції захисника апеляційний суд у відповідності до ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України проводить апеляційний розгляд за відсутності обвинувачених.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальних засад змагальності і диспозитивності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до висновку щодо доведеності вини ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікувавши дії обвинуваченого саме за ч.2 ст. 185 КК України, що не оспорюється прокурором.

Мотиви власних висновків районний суд докладно виклав у вироку, з якими погоджується апеляційна інстанція.

При цьому, суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

У суді першої інстанції обвинувачені, надаючи пояснення стосовно висунутого обвинувачення, вказали про невизнання ними провини.

Так, допитаний ОСОБА_11 вказав, що 13.05.2017 року приблизно о 20 годині, зустрівшись із ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , разом на автомобілі, який належить його знайомому ОСОБА_23 «Москвич», за кермом якого був він, вирушили на прогулянку. В районі вул. Тюленіна в м. Запоріжжя вони зробили вимушену зупинку та вийшли з автомобіля за фізіологічних потреб. В цей час до них під`їхав патрульний автомобіль, поліцейські поцікавились причиною їх зупинки та поїхали. Вони намагалися завести автомобіль та виштовхали його за поворот, подзвонили власнику автомобіля і почали чекати останнього. В цей час до них знову під`їхали патрульні поліцейські та почали їх обшукувати та обвинувачувати, що вони зрізали кабелі. Під`їхали ще інші поліцейські. На дворі вже було темно, кабелів на місці їх зупинки він не бачив, не бачив як проводили їх заміри. Кабелі вже побачив у відділенні поліції. Поліцейські сказали їм, що вони затримані та їдуть до відділу поліції. Ніякої крадіжки він не скоював.

ОСОБА_13 підтвердив розповідь ОСОБА_11 , пояснивши, що на місці пригоди вони намагалися завести автомобіль. За кермом був ОСОБА_11 , а він сидів на передньому пасажирському сидінні. Всі ці події відбувалися близько 22 години. Коли під`їхали поліцейські вони знаходилися біля автомобілю, поліцейські звинуватили їх в крадіжці кабелів та почали оглядати їх машину. Після приїзду поліцейських власник автомобілю ОСОБА_24 приїхав приблизно через 20 хвилин. Пізніше їх відвезли до відділення поліції.

ОСОБА_12 також підтвердив пояснення ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , пояснивши що на місці пригоди кабелів він не бачив, не бачив як їх знайшли поліцейські. Кабелі він побачив вже у відділенні поліції. По приїзду поліцейських, останні обшукали автомобіль, вилучили інструменти, що знаходились в автомобілі. Протокол огляду місця події він підписав.

Таким чином, версія обвинувачених полягала у тому, що крадіжку кабелю вони не вчиняли, опинилися на місці випадково.

Натомість пояснення обвинувачених та доводи, викладені в апеляційних скаргах захисників спростовуються безпосередньо дослідженими судом першої інстанції та проаналізованими доказами.

Зокрема, за показаннями представника потерпілого ОСОБА_10 вбачається, що 13.05.2017 року в районі вул. Тюленіна неподалік будинку 49 у м. Запоріжжя з кабельного колодязя були викрадені кабелі ТПП 10х2х0,4 та ТПП 30х2х0,4, що належать ПАТ «Укртелеком», у зв`язку з чим була подана відповідна заява до відділу поліції про викрадення майна, довідка про завдану шкоду та акт. Також потерпілий повідомив, що під час відпрацювання сигналу про обрив кабельної лінії того дня по вул. Тюленіна в районі автозаправочної станції співробітниками поліції були затримані обвинувачені, вилучено пошкоджений кабель, автомобіль, у ході огляду якого виявлені інструменти.

При апеляційному розгляді представник підтвердив реагування диспетчера внаслідок спрацювання сигналізації 13.05.2017 року про обрив кабельної лінії по вул. Тюленіна в м. Запоріжжі в районі автозаправочної станції.

Свідок ОСОБА_19 , який працює спеціалістом по захисту майна ПАТ «Укртелеком», вказав, щоу травні 2017 року, їм надійшло повідомлення від диспетчера, про викрадення кабелів з кабельних колодязів ПАТ «Укртелеком» на вулиці Тюленіна у м. Запоріжжя. Прибувши на місце пригоди він побачив, що поліція затримала трьох обвинувачених, які скоїли крадіжку кабелів ПАТ «Укртелеком». В ході обстеження території місця пригоди, були виявлені два кабельних колодязі з відкритими люками, при обстеженні колодязів було виявлено, що частина кабелів зрізана, також неподалік від колодязів були виявлені зрізані кабелі двох типів ТПП 10 та ТПП 30, які лежали на землі та були витягнуті вздовж дороги в хаотичному порядку. Свідок зазначив, що проводилися огляд та заміри викраденого майна на місці пригоди, але за спливом часу не пам`ятає певних обставин.

Отже, пояснення представника потерпілого та свідка ОСОБА_19 чітко вказують на місце злочину, хронологію подій: фіксування спрацьованої сигналізації про обрив кабельної лінії на вулиці Тюленіна у м. Запоріжжя, реагування диспетчера шляхом виклику поліції та виїзду на місце представника ПАТ «Укртелеком».

За показаннями свідка ОСОБА_15 слідує, що в ході чергування з ОСОБА_14 в наряді патрульної поліції в районі вул. Тюленіна у м. Запоріжжя перед мостом Преображенського був помічений автомобіль «Москвич». Ними під час візуального спостереження були виявленні троє чоловіків, які з кабельного колодязю тягнуть кабель за допомогою тросу прив`язаного до автомобіля. Після того, як вказані чоловіки витягнули кабель, вони під`їхали до вказаного місця, та виявили там цих чоловіків, останні були в брудному одязі та у них були брудні руки. Вказані чоловіки з поліцейськими на діалог не йшли. Неподалік автомобіля «Москвич» на відстані приблизно 20 метрів були люки з відчиненими кришками. Також пояснив, що на місці пригоди ще був патрульний екіпаж у складі ОСОБА_25 та Трохименка. В ході візуального огляду автомобіля був виявлений різноманітний інструмент. В 20-30 метрах від автомобілю був виявлений кабель. Вони викликали слідчо-оперативну групу, яка проводила огляд місця події, діставала кабель, проводила заміри кабелю, проводила огляд автомобілю, в ході якого з автомобілю вилучено різноманітні інструменти, ножиці, кусачки та інше.

Свідок ОСОБА_14 надав аналогічні показання. Крім того, повідомив, що викрадений кабель саме він знайшов неподалік автомобілю «Москвич» на відстані приблизно 50 метрів, кабель був схований в посадці. Всі слідчі дії на місці пригоди проводила слідчо-оперативною групою.

Отже протиправні дії ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які виразилися у крадіжці кабелю з кабельного колодязю підтверджено показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , які безпосередньо викрили обвинувачених на місці вчинення кримінального правопорушення.

Підстав сумніватися в достовірності показань вказаних осіб місцевий суд не встановив, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції. Одночасно засвідчує їх логічність, чіткість та послідовність і узгодженість з іншими доказами.

Доводи сторони захисту стосовно того, що показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 не підтверджують факту скоєння інкримінованого кримінального правопорушення саме ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 є необґрунтованими, оскільки наведені свідчення у сукупності з іншими доказами підтверджують встановлені судом фактичні обставини вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення.

Відповідаючи на доводи сторони захисту щодо наявності різниць у показаннях свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , суд не вбачає суттєвих протиріч, які би вплинули на встановлені судом фактичні обставини. При цьому цілком з об`єктивних обставин, а саме внаслідок спливу часу можуть мати місце неточності, про що під час судового розгляду вказували деякі свідки, що за наявної сукупності досліджених доказів, не здатне піддати сумніву покази свідків.

Наведені вище покази відтворюють обставини події в достатньому об`ємі, узгоджуються із зафіксованою письмовими доказами інформацією.

Стосовно невідповідності зазначення даними свідками відстані перебування виявленого кабелю 20-30 м чи 50 м від автомобіля, то свідки зазначали про приблизну відстань розташування кабелю, і незначна різниця у вимірах даної відстані сама по собі не спроможна поставити під сумнів показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 та самого факту вилучення в ході огляду місця події кабелю.

Аргументи сторони захисту щодо безпідставного відмовлення у задоволення клопотання про проведення слідчих експериментів для усунення протиріччя в показаннях свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 колегія суддів визнає неспроможними з огляду на вмотивовані висновки суду, викладенні в ухвалі суду від 10.03.2020 року за результатом розгляду даного клопотання (т.4 а.п. 183) та викладенні вище висновки апеляційного суду щодо відсутності в показаннях свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 суттєвих протиріч.

При цьому судова колегія зауважує, що до вказаних подій ні представник потерпілого, ні свідки не були знайомі з обвинуваченими, неприязних стосунків між ними не існувало, тобто жодних підстав оговорювати ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 не має, що усуває наявність підстав сумніватися у показаннях потерпілого та свідків та спростовує доводи сторони захисту щодо неправдивості даних показань.

За протоколами огляду місця події, проведеного 14.05.2017 року, встановлено, що об`єктом огляду була ділянка місцевості розташована біля проїзної частини вул. С.Тюленіна в м. Запоріжжя, а саме біля стовпа бетонного міського освітлення № 49. У ході огляду виявлено та вилучено два фрагменти кабелю зі слідами перекусу з колодязя № 1, 1 фрагмент кабелю зі слідами перекусу з колодязя № 2, фрагмент кабелю ТПП 10х2х0,4, довжиною 300 метрів, фрагмент кабелю ТПП 30х2х0,5, довжиною 107 метрів, автомобіль марки «Москвич ІЖ-412» д.н.з. НОМЕР_1 . У ході огляду вказаного автомобіля виявлено та вилучено свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля НОМЕР_2 , три ключі від вказаного автомобіля, ножиці по металу в корпусі червоного кольору, ножівка по металу з рукояткою червоного кольору, слюсарні ножиці з рукояткою жовтого кольору. Виявлені та вилучені в ході огляду місця події речі опечатано паперовими бірками. В автомобілі за водійським сидінням перебував чоловік, який назвався ОСОБА_13 , на задньому сидінні 2 чоловіка, які назвалися ОСОБА_12 та ОСОБА_11 (т. 1 а.п. 205-206, 236-241).

Колегія суддів, враховуючи наявність ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2017 року, якою надано дозвіл на проведення обшуку вказаного автомобіля та прилеглої території за адресою: м. Запоріжжя, вул. Тюленіна, буд. 49, з метою належного процесуального оформлення раніше проведеного обшуку, у ході якого було вилучено майно (т. 1 а.с. 209), констатує відповідність проведених слідчих дій вимогам ст.ст. 233, 234 КПК України.

Аргументи сторони захисту щодо порушення принципу територіальності, оскільки Ленінський районний суд м. Запоріжжя не мав права розглядати клопотання слідчого про надання дозволу на обшук є необґрунтованими, оскільки орган досудового розслідування є Дніпровський відділ поліції ГУНП в Запорізький області, який розташований на території Дніпровського району м. Запоріжжя, а тому підпадає під юрисдикцію Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

Враховуючи положення п.1 ч. 2 ст. 132, ч.2 ст. 234 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недопустимою ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2017 року через порушення принципу територіальної юрисдикції.

Доводи сторони захисту щодо порушення органом досудового розслідування розумного строку щодо звернення до слідчого судді з клопотанням про надання законності їх діям судова колегія визнає необґрунтованими, оскільки встановлений час вчинення крадіжки є приблизно 22 години, проведення слідчих дій відбувалося з 13.05.2017 року по 14.05.2017 року, внесення відомостей за фактом крадіжки було 14.05.2017 року, слідчий звернувся із відповідним клопотанням 15.05.2017, що згідно положень ст. 28 КПК України не вбачає порушення слідчим розумних строків з урахуванням конкретних обставин провадження та кількості підозрюваних.

Стосовно аргументів захисника ОСОБА_9 щодо тих обставин, що обшук проводив слідчий ОСОБА_26 , а ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду від 15.05.2017 року надано дозвіл на проведення обшуку слідчому ОСОБА_27 , то колегія суддів, звертаючись до змісту наведеної ухвали, зауважує, що ОСОБА_28 як слідчий звернувся з відповідним клопотанням до суду про законність проведеного огляду саме слідчим ОСОБА_26 , обидва слідчих входять до слідчої групи для розгляду даного кримінального провадження (т.1 а.п. 193), а отже дана обставина не є тією підставою, яка може ставити під сумнів законність обшуку транспортного засобу.

Твердження сторони захисту щодо порушення права обвинуваченого ОСОБА_13 на захист під час проведення обшуку автомобіля не знайшли свого підтвердження.

Проведення обшуку транспортного засобу, яке навіть не належить ОСОБА_13 за відсутності його захисника ОСОБА_9 не вказує на порушення права підозрюваного на захист чи порушення вимог ст.ст. 233, 234, 236 КПК України щодо проведення обшуку.

Інтереси та права ОСОБА_13 з часу затримання були представлені захисником ОСОБА_9 , участь якого при проведенні слідчих дій безпосередньо із ОСОБА_13 не заперечується.

Вилученні під час проведення огляду місця події ножиці по металу червоного кольору, ножівка по металу з рукояткою червоного кольору, слюсарні ножиці з рукояткою жовтого кольору, 3 фрагменти кабелю із слідами перекусу, автомобіль марки «Москвич ІЖ-412», свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля НОМЕР_2 , три ключі від вказаного автомобіля постановами слідчого від 31.05.2017 року вказані речі визнано речовими доказами (т. 2 а.п. 35-43).

За відомостями протоколу огляду від 15.05.2017 року, слідує що було проведено огляд кабелю ТПП 30х2х0,4 довжиною 107 метрів та кабелю ТПП 10х2х0,4 довжиною 300 метрів, які були вилучені 14.05.2017 року за адресою: м. Запоріжжя, вул. Тюленіна, 49, та встановлено, що дані кабелі мають пошкодження у вигляді перекусу (т. 2 а.п. 44). Вказані кабелі постановою слідчого від 15.05.2017 року біли визнані речовими доказами (т. 2 а.п. 45-46).

Заявлені стороною захисту розбіжності щодо довжини вилучених у ході огляду місця події кабелів суд першої інстанції усунув в порядку ст. 333 КПК України шляхом проведення доручення органу досудового розслідування провести повторний огляд речових доказів, а саме кабелів ТПП 10х2х0,4 та ТПП 30х2х0.4 (т. 4 а.п. 119).

За результатом повторного огляду, відповідно до протоколу огляду речей від 29.01.2020 року встановлено, що кабель ТПП 10х2х0,4 - довжиною 128 метрів, кабель ТПП 30х2х0,4 довжиною 93 метри (т. 4 а.п. 134), що в подальшому стало підставою для зміни обвинувачення в порядку ст.ст. 36, 338, 341 КПК України (т. 4 а.п. 126-133).

Відповідаючи на доводи сторони захисту щодо невідповідності маркування кабелю, вилученого під час огляду місця події та зазначеного в заяві про повідомлення про злочин, матеріалах справи та в обвинувальному акті, що також було предметом дослідження в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, розбіжність у маркуванні певного кабелю ТПП 30x2x0,5, замість вірного маркування ТПП 30x2x0,4 мало місце під час огляду місця події, де був присутній працівник ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_19 , який не є фахівцем.
Натомість, виявленні та вилученні з місця події фрагменти кабелів були опечатані паперовими бірками в присутності всіх учасників вказаної слідчої дії, та в подальшому дані кабелі були оглянуті слідчим 15.05.2017 року з визначенням їх вірного маркування ТПП 30х2х0,4 та ТПП 10х2х0,4 та визнані постановою слідчого речовими доказами у даному кримінальному провадженні (т. 2 а.п. 44-46).

До того ж, під час судового розгляду даного провадження за ухвалою суду, постановленої в порядку ст.333 КПК України (т. 4 а.п. 119) проведено повторний огляд вказаних кабелів та встановлено їх розмір та маркування, зокрема ТПП 10х2х0,4 та ТПП 30х2х0,4 (т.4 а.п. 134), що відповідає маркуванню вилучених з місця події кабелів.

Таким чином, розбіжності щодо маркування та довжини викраденого кабелю суду усунув шляхом застосування положень ст.333 КПК України.

Крім того, представником потерпілого у судовому засідання підтверджено належність ПАТ «Укртелеком» кабелю з маркуванням ТПП 10х2х0,4 та ТПП 30х2х0,4.

Отже описка в протоколі огляду місцевості щодо маркування певного кабелю не спроможна вказати на невідповідність речового доказу предмету кримінального правопорушення, як про це зазначено в апеляційних скаргах сторони захисту.

Дані протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.05.2017 року за участю свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 засвідчують впізнання даними свідками в обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , осіб, які 13.05.2017 року перебували в автомобілі Москвич, в якому під сидінням водія знаходилися ножиці по металу червоно-чорного кольору (т. 1 а.п. 210-235).

Аргументи сторони захисту щодо безпідставності покладення в основу обвинувального вироку вищенаведених протоколів без допиту вказаних свідків є необґрунтованими, оскільки проведення впізнання є окремою слідчою дією (ст.228 КПК України), яку не можна ототожнювати із показаннями свідка (ст. 95 КПК України).

Отже, взявши до уваги в якості доказів протоколи пред`явлення осіб для впізнання, районний суд не допустив порушень ч.4 ст. 95 КПК України.

Підстав вважати сумнівними відомості означених протоколів не вбачається. Самі обвинувачені не заперечували факту своєї присутності на вказаній місцевості та у автомобілі Москвич.

Стосовно доводів сторони захисту про недопустимість вказаних протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.05.2017 року з підстав невідповідності їх вимогам ст. 228 КПК України, слід зауважити, що дані слідчі дії проводилися у присутності понятих, будь-яких заяв, зауважень, доповнень не надавалися (т. 1 а.п. 210-235), а отже відсутні підстави для визнання наведених протоколів недопустимим доказом.

Посилання захисників в апеляційних скаргах щодо невстановлення судом розміру шкоди у кримінальному провадженні, так як не була проведена відповідна товарознавча експертиза по оцінці викраденого майна є неспроможним з підстав наявності в матеріалах кримінального провадження довідки про вартість викраденого та акту (т.1 а.п.198-199), що є достатнім для визначення розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

При апеляційному розгляді представником потерпілого додатково надана довідка про вартість викрадених кабелів, зміст якої засвідчує, що вартість кабеля ТПП 30х2х0,4 довжиною 93 метри становить 3 642, 04 грн., вартість кабеля ТПП 10х2х0,4 - довжиною 128 метрів становить 1 918,46 грн., інкримінований обвинуваченим загальний розмір матеріальної шкоди не перевищує заявленої ПАТ «Укртелеком» матеріальної шкоди, яка становить 5 560, 50 грн.

Посилання сторони захисту щодо неправильності визначення місця вчинення кримінального правопорушення, що в подальшому потягнуло порушення правил територіальної підсудності, є таким, що не заслуговує на увагу.

Так, як відомості протоколу огляду місця події від 14.05.2017 року, за яким місцем злочину є ділянка місцевості, розташована біля проїжджої частини вул. С.Тюленіна в м, Запоріжжі, а саме біля стовпа бетонного міського освітлення № 49, а за вироком та обвинувальним актом - біля будинку № 49 по вул. С. Тюленіна у м. Запоріжжя, що не можна віднести до істотного протиріччя чи такого, що унеможливлює встановлення місця злочину. Тим паче, перебування та виявлення обвинувачених у зазначеній місцевості зафіксовано і з урахуванням протоколу огляду місця події з фотоматеріалом до нього, з показів свідків та самих обвинувачених.

Доводи сторони захисту про порушення правил територіальної підсудності є неспроможними. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 4 липня 2017 року дане кримінальне провадження в порядку ст. 34 КПК України було направлено на розгляд до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (т.1 а.п. 50-51).

Аргументи сторони захисту щодо порушення органом досудового розслідування територіальної підслідності, оскільки досудове слідство кримінального провадження відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 повинно було здійснюватися Вознесенівським ВП Дніпровським ВП ГУНП в Запорізькій області, колегія суддів не бере до уваги, оскільки дане кримінальне провадження розслідував Дніпровський відділ поліції ГУНП в Запорізькій області, який є центральним відділом поліції, а Вознесенівське відділення поліції є одним із підрозділів Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області.

Твердження сторони захисту щодо необґрунтованого не взяття до уваги місцевим судом показань свідка ОСОБА_22 , який є власником вилученого з місця події автомобіля «Москвіч» колегія суддів визнає безпідставним.

Так, апеляційна інстанція погоджується з висновком місцевого суду, що вказані показання свідка не містять інформації про обставини, що підлягають доказуванню в межах судового розгляду, вони як не спростовують, так і не підтверджують висунутого ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 обвинувачення.

Судова колегія не вбачає неповноти судового розгляду, оскільки постановлення місцевим судом ухвали в порядку ст. 333 КПК України з метою усунення вказаних протиріч та можливих похибок при замірах кабелів (т. 4 а.п. 119), визнання неналежним доказом висновок експерта № 3-686 від 31.05.2017 року (т. 2 а.п. 26-34) та перекваліфікації дій обвинувачених з ч.3 ст. 185 КК України на ч.2 ст. 185 КК України засвідчує об`єктивність у підході місцевого суду до дослідження доказів.

При аналізі досліджених доказів, суд не допустив порушень ст. 94 КПК України з приводу оцінки доказів, що спростовує такі аргументи сторони захисту.

Одночасно, місцевий суд критично поставився до невизнання обвинуваченими своєї вини у вчиненні крадіжки та обґрунтовано розцінив їх як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Встановлені обставини щодо незапереченя як кожним обвинуваченим, так і їх захисниками факту перебування на місці події, пересування обвинувачених на певному автомобілі, в якому було вилучено ножиці по металу в корпусі червоного кольору, ножівка по металу з рукояткою червоного кольору, слюсарні ножиці з рукояткою жовтого кольору у сукупності із встановленою обставиною, за яких обвинувачені були викриті працівниками поліції поряд із вилученими предметами посягання у вигляді кабелів засвідчують правильність висновків суду щодо причетності ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 до інкримінованої крадіжки.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення обвинуваченим покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 50,65 КК України в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України призначив кожному необхідне і достатнє для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових правопорушень покарання з урахуванням не лише ступеню тяжкості скоєного, а і відомостей стосовно особистостей кожного з бвинувачених.

Посилання захисника ОСОБА_9 щодо неврахування даних, які характеризують особу ОСОБА_20 , а саме те що останній має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується лише з позитивної сторони, одружений, має на утриманні малолітню дитину, до обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мав постійне місце роботи, де також характеризувався з позитивної сторони, є членом громадської організації «Верітас-2006», де також характеризується з позитивної сторони, то на переконання колегії суддів, наведені обставини не є достатньо переконливими обставинами для висновку про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та можливість пом`якшити призначене покарання. При цьому, як вступна частина вироку, так і мотивувальна частина засвідчує врахування судом усіх відомостей стосовно особи обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи апеляційних скарг такими, що не знайшли свого підтвердження.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що оскаржуваним вироком обвинуваченим зараховано певний період їх попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Натомість, згідно з ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26.11.2015 року зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Законом України від 18.05.2017 року № 2046-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», який набрав чинності із 21.06.2017 року, редакція ч.5 ст. 72 КК України була змінена в частині співвідношення попереднього ув`язнення та покарання у виді позбавлення волі у випадку зарахування попереднього ув`язнення до строку покарання, яке стало зараховуватись день за день.

Таким чином, Закон № 2046-VIII від 18 травня 2017 р. погіршує становище осіб, а тому не має зворотної дії у часі, тобто він не може поширюватися на факти й відносини, що виникли до його прийняття.

Отже у випадку, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Так, за матеріалами кримінального провадження вбачається, що обвинуваченні вчинили кримінальне правопорушення 13 травня 2017 року, що передбачає застосування положень ч.5 ст. 72 КК України, в редакції, визначеній Законом України від 26.11.2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».

Вищенаведене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 663/537/17 від 29 серпня 2018 року щодо застосування норми права, передбаченої ч.5 ст. 72 КК України, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі, який відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону Українивід 26.11.2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», що передбачає зарахування кожному обвинуваченому в строк покарання період їх попереднього ув`язнення з моменту затримання до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стосовно вирішених цивільного позову, то колегія суддів вважає за необхідне вказати на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги потерпілої сторони щодо стягнення матеріальної шкоди, постановивши стягнути солідарно з обвинувачених суму 19 319 (дев`ятнадцять тисяч триста дев`ятнадцять) грн. 81 коп. на користь ПАТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії ПАТ «Укртелеком».

При цьому аргументація суду першої інстанції стосовно стягнутої суми матеріальної шкоди не знайшла переконливого відображення у оскаржуваному вироку. Суд обмежився констатацією відомостей наданої ПАТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» довідки щодо вартості відновлювального ремонту, без дослідження доказів на підтвердження таких даних.

Зміст викладених судом висновків не засвідчує факту понесених ПАТ «Укретелеком» витрат на проведення відновлювальних робіт (ремонту), що також не вбачається ні зі змісту цивільного позову, ні з доданого до нього документу про сукупну вартість ремонтних робіт (т.1 а.п. 25, 27, т.4 а.п. 242 зворотна сторінка).

Натомість, звертаючись до змісту Довідки про сукупну вартість ремонтних робіт (т.1а.с.27) вбачається лише здійснення Запорізькою філією ПАТ «Укртелеком» замовлення на виконання ремонтних робіт та їх вартість. При цьому, акти виконаних робіт чи інші документі, які б слугували підтвердженням дійсно понесених витрат відсутні.

Місцевий суд задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» щодо вартості ремонтних робіт, залишив поза увагою, що обвинувачені повинні нести матеріальну відповідальність лише за документально підтвердженні реальні витрати, в даному випадку на проведення відновлювального ремонту, а не за витрати, які будуть затрачені в майбутньому.

Наведене узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладених у постановах ЄУ №478/110/19 (провадження №51-4813ск19) від 21.10.2019 року та ЄУ № 135/112/17 (провадження №51-6765км18) від 04.06.2019 року.

Враховуючи викладене, вирок суду у частині вирішення цивільного позову суперечить положенню ст. 370 КПК України як обов`язкових вимог обґрунтованості і вмотивованості судового рішення.

Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку в цій частині, колегія суддів виходить із положень ч.6 ст. 9 КПК України, якою встановлено, що у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України, якими в даному випадку є передбачені п.п. 2, 15,19 ч. 1 ст. 7 КПК України - законність, забезпечення змагальності сторін та диспозитивність.

З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються кримінальним процесуальним законом України, оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілого про стягнення матеріальної шкоди підлягає скасуванню з призначенням в цій частині нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2020 року відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , визнаних винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України змінити.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII зарахувати ОСОБА_11 у строк відбування покарання термін з 12.02.2020 року по 05.10.2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII зарахувати ОСОБА_12 у строк відбування покарання термін з 23.09.2019 року по 05.10.2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII зарахувати ОСОБА_13 у строк відбування покарання термін з 12.02.2020 року по 05.10.2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2020 року відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК Українив частині вирішення цивільного позову скасувати, призначити новий розгляд провадження в цій частині в порядку цивільного судочинства в тому ж суді.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала в частині призначення нового розгляду провадження в порядку цивільного судочинстванабирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає, в решті ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженими особами, які утримуються під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4