УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.10.2020 року

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Білгород-Дністровський, Одеської області, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ., раніше судимого

- 21.01.2019 року Київського районним судом м.Одеси, за ч.2 ст.186, ст.75 КК України, позбавленні волі до 4 років з іспитовим строком на 1 рік,

підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.189, ч.2 ст.146 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, слідчим відділом Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002511 від 03.10.2020, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 146 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 вступив у злочинну змову з ОСОБА_7 , направлену на незаконне заволодіння чужим майном на території м. Одеси.

Так, ОСОБА_7 о 23 годині 32 хвилин 02.10.2020, перебуваючи за адресою: м. Одеса, площа Незалежності, 1, біля ресторану швидкого харчування «McDonald`s», зупинка громадського транспорту, замовив таксі через мобільний додаток «Тачка». Потерпілий ОСОБА_8 (надалі ОСОБА_8 ) прийняв замовлення, «Volkswagen Jetta», сірого кольору, д/н НОМЕР_1 (надалі автомобіль), та через деякий час прибув за вищезазначеною адресою. Після чого на переднє пасажирське сидіння вказаного автомобіля сів ОСОБА_7 та вони направились за адресою: Одеська область, село Нова Долина, вул. Молодіжна, 5. Рухаючись по трасі в бік міста Одеси, ОСОБА_7 попросив зупинити автомобіль, де на них чекав ОСОБА_5 .

Далі, діючи з прямим умислом та з корисливих мотивів, направленим на заволодіння майном потерпілого шляхом розбою, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, ОСОБА_5 , знаходячись у вказаному автомобілі, рухаючись по трасі Чорноморськ - Одеса, приблизно о 00:20 годині, дістав предмет схожий на пістолет та направив в бік потерпілого ОСОБА_8 , який знаходився в салоні вищевказаного автомобіля, при цьому висловлюючи вимогу швидше віддати їм належний потерпілому мобільний телефон та грошові кошти у розмірі 1000 гривень, а також погрожуючи фізичною розправою, що ОСОБА_8 сприймав, як реальну небезпеку для свого життя та здоров`я. Розуміючи фізичну перевагу нападників над собою, ОСОБА_8 віддав мобільний телефон та грошові кошти та не чинив опір. Скориставшись безпорадним станом ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 заволоділи грошовими коштами, які знаходились в автомобілі марки «Volkswagen Jetta», сірого кольору, д/н НОМЕР_1 , чим закінчили першу частину свого злочинного плану.

Продовжуючи свій злочинний намір, 03.10.2020 приблизно о 00:30 годині ОСОБА_5 , повторно, діючи за попередньої змовою з ОСОБА_7 знаходячись в автомобілі марки «Volkswagen Jetta», сірого кольору, д/н НОМЕР_1 , на якому пересувався потерпілий ОСОБА_8 , рухаючись по трасі Чорноморськ Одеса, із застосуванням предмету схожого на пістолет, який ОСОБА_5 направив на потерпілого, а ОСОБА_7 , сказав щоб потерпілий негайно віддав ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від вказаного автомобіля, змусили останнього залишити місце водія та віддати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від автомобіля.

Водночас, ОСОБА_7 сів за кермо автомобіля, а ОСОБА_5 на заднє пасажирське місце, при цьому неодноразово наголошуючи потерпілому ОСОБА_8 , який сидів на задньому сидінні автомобіля, щоб останній віддав документи від вказаного автомобіля та написав розписку, про те, що він добровільно віддає підозрюваним свій автомобіль марки «Volkswagen Jetta», до того часу, поки в період двох неділь ОСОБА_8 не виплатить ним грошові кошти у розмірі 2000 доларів США.

Разом з цим, ОСОБА_7 запустивши двигун автомобіля, разом з ОСОБА_5 який забрав у потерпілого ОСОБА_8 його мобільний телефон, який сидів на задньому сидінні автомобіля, попрямували в напрямок вул. Глушко в м. Одеса. Після того, як підозрювані та потерпілий під`їхали до будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 погрожуючи розправою, повідомили ОСОБА_8 що у нього є одна хвилина, щоб написати розписку на автомобіль марки «Volkswagen Jetta», інакше ОСОБА_5 з ОСОБА_7 поб`ють його та він у якості штрафу буде винним, ще більшу частину грошових коштів, а ніж підозрювані встановили потерпілому раніше.

Продовжуючи свій злочинний намір, 03.10.2020 приблизно о 03:00 годині ОСОБА_5 , повторно, діючи за попередньої змовою з ОСОБА_7 знаходячись в автомобілі марки «Volkswagen Jetta», сірого кольору, д/н НОМЕР_1 , на якому пересувався потерпілий ОСОБА_8 , рухаючись по трасі Чорноморськ - Одеса, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, направленим на заволодіння майном потерпілого з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, ОСОБА_5 , продовжуючи погрожувати потерпілому застосуванням предмету зовні схожому на пістолет, повідомив останньому, що він нібито повинен передати їм грошові кошти у розмірі 2000 доларів США.

Продовжуючи свій злочинний намір, 03.10.2020 приблизно о 01:00 годині ОСОБА_5 , діючи за попередньої змовою з ОСОБА_7 знаходячись в автомобілі марки «Volkswagen Jetta», сірого кольору, д/н НОМЕР_1 , при в`їзді до міста Одеси, а саме рухаючись по проспекту Академіка Глушка, перебуваючи у вказаному автомобілі, дістав предмет схожий на пістолет та направив в бік потерпілого ОСОБА_8 , який знаходився в салоні вищевказаного автомобіля, після чого почав погрожувати його застосуванням ОСОБА_8 , тим самим, здійснюючи на нього психологічний тиск, подавивши таким чином його волю до супротиву.

Після цього, продовжуючи реалізацію злочинної змови, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 пересувались по місту Одеса, при цьому, утримуючи потерпілого в автомобілі. В подальшому, виїхали у напрямку с. Сухого Лиману, Овідіопільського району, Одеської області, де зупинили автомобіль та схопили своїми руками за ноги ОСОБА_8 та витягнули проти його волі з вищевказаного автомобіля, спричинивши ОСОБА_8 фізичний біль. Потім, продовжуючи реалізацію злочинної змови, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 почали наносити потерпілому множинні удари в область тулуба, після чого, проти волі ОСОБА_8 помістили останнього в вищевказаний автомобіль на заднє сидіння та заблокували двері даного автомобіля, щоб ОСОБА_8 не зміг самовільно залишити цей автомобіль. Надалі, продовжуючи свої злочинні дії, рухаючись на автомобілі вулицями міста Одеси, утримували потерпілого, всупереч його волі в автомобілі марки «Volkswagen Jetta», р/н НОМЕР_1 , доки останній не був звільнений по прибуттю працівників поліції, а саме за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 11, к той же день, приблизно о 04:30 годині.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.187 КК України, за кваліфікуючими ознаками напад з метою заволодіння чужим майном, з погрозою застосування насильства, небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, ч. 3 ст.289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого, ч. 2 ст.189 КК України вимога передачі чужого майна, з погрозою насильства над потерпілим, обмеження прав, вчинене за попередньою змовою групою осіб,ч. 2 ст. 146 УК України незаконному позбавленню волі людини, з корисливих мотивів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань.

Слідчий зазначає, що тяжкість покарання, яка інкримінується підозрюваному може привести до його переховування від органів досудового розслідування та суду, тобто існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Слід також прийняти до уваги, що ОСОБА_5 , самостійно в правоохоронні органи про скоєні ним кримінальні правопорушення не повідомляв, що вказує про його бажання уникнути відповідальності.

Крім того, існують ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 , може здійснити дії, передбачені п.5 ч.1 ст.177 КПК України, з перешкоджанням кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, у якому підозрюється.

Вивченням характеристики підозрюваного встановлено, що він офіційно не працевлаштований, родини та утриманців немає, крім того, встановлено, що ОСОБА_5 засуджений 21.01.2019 Київським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки. На теперішній час вказана судимість не знята та не погашена.

Також, встановлено наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, що за відсутності менш суворого запобіжного заходу, підозрюваний, перебуваючи на свободі, матиме можливість незаконно впливати на свідків, схиляючи їх до викривлення показань.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання посилаючись на викладені в ньому доводи.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, зазначивши що підозра, яка була повідомлені її підзахисному, не обґрунтована. Так, в підозрі вказано, що підозрюваний заволодів телефоном та коштами, а в заяві потерпілого відсутні відомості про те, що невідомі особи заволоділи його мобільним телефоном та коштами, а у підозрюваного під час обшуку не було знайдено цих речей. Крім того, захисник зазначила, що ризики на які посилається сторона обвинувачення, не доведені а відсутність постійного місця роботи не може свідчити про наявність зазначених ризиків. Підозрюваний має постійне місце проживання та реєстрацію в місті Одесі, має міцні соціальні зв`язки, родину, є громадянином України. На підставі чого захисник просила відмовити в задоволенні сторони обвинувачення та обрати відносно підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та зазначив, що ніколи не виїжджав за кордон та не має наміру переховуватись. Крім того, останній зазначив, що обов`язки які були покладені на нього судом за попереднім вироком він добросовісно виконував, що ризики не обґрунтовані прокурором, кошти та телефон у потерпілого вони не забирали, а навпаки дали потерпілому 100 доларів США, автомобілем вони не заволоділи, а тільки хотіли укласти договір оренди автомобілю на наступну добу, коли мав намір приїхати інший водій та вони повинні були їхати до міста Києва.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до переконання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.189, ч.2 ст.146 КК України.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Таким чином, враховуючи вагомість наявних доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 особливо тяжкого та тяжких злочинів, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у їх вчиненні, враховуючи спосіб, у який злочини були вчинені, слідчий суддя приходить до переконання про доведеність в судовому засіданні наявність ризиків передбачених п.1 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України, що з урахуванням обґрунтованості клопотання слідчого вказує на доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу в судовому засіданні встановлено не було.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Piruzyanv. Armenia», п.п. 104-105-794, автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали становить 60 (шістдесят днів) і обчислюється з моменту фактичного затримання, а саме з 03.10.2020 року та припиняє свою дію 01.12.2020 року.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1