Провадження № 11-кп/4820/158/20
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003819 від 13.08.2019 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 листопада 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницького, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 01.10.2018 року Хмельницьким міськрайонним судом за ч. 1 ст. 309 КК України - до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. (штраф сплачений 16.10.2018 року);
- 24.07.2019 року Хмельницьким міськрайонного суду за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. (штраф сплачений 16.10.2018 року);

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і призначено покарання у виді арешту строком на 5 місяців.
Покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., яке призначено вироком Хмельницького міськрайонного суду від 24.07.2019 року ухвалено виконувати самостійно і вважати ОСОБА_7 таким, що повністю відбув це покарання.
Початок строку відбуття покарання у виді арешту строком на 5 місяців ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Питання речових доказів вирішено на підставі ст. 100 КПК України.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 628 грн. 04 коп. документально підтверджених витрат на залучення експерта.
За вироком місцевого суду, 13.08.2019 року біля 12 год. ОСОБА_7 діючи умисно та повторно, з корисливим мотивом, та з метою заволодіння чужим майном, таємно, викрав належний ОСОБА_9 велосипед марки «Azimut Premium» синьо-сірого кольору вартістю 2800 грн., який знаходився на дорозі, біля входу на територію домогосподарства АДРЕСА_2 .
ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно.
В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Зазначає, що ОСОБА_7 узяв вказаний велосипед, щоб ніхто із сторонніх осіб його не викрав, поїхав на ринок, де вживав спиртні напої, після чого повернувся до свого господарства, де зберігав його. Наміру привласнити велосипед не було, так як на наступний день мав повернути власнику, але до приходу працівників поліції не встиг цього зробити. Вважає, що дії ОСОБА_7 свідчать про відсутність корисливого мотиву, а тому у відсутній, інкримінований йому, склад кримінального правопорушення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості

ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив, дав належну правову оцінку.

Так, сам обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував, що у вказаний день та час, на дорозі, біля входу в домоволодіння по АДРЕСА_2 , помітив велосипед. Вважаючи, що цей велосипед належить його товаришу ОСОБА_10 (брату потерпілої), без дозволу будь кого, взяв його щоб поїздити. Вказав, що на велосипеді він поїхав на ринок «Дубове», де вжив спиртні напої, як приїхав додому не пам`ятає. Наступного дня, ідучи по вулиці помітив поліцейських, які повідомили його, що потерпіла подала заяву про викрадення велосипеда. Після цього він добровільно видав вказаний велосипед.

Крім того, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину, підтверджується іншими об`єктивними даними, а саме:
- заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.08.2019 року у якій потерпіла ОСОБА_9 повідомила про обставини злочину;
- протоколу слідчого експерименту та відеозапису слідчої дії від 29.08.2019 року, згідно яких обвинувачений показав місце, де знаходився без нагляду велосипед, куди поїхав на цьому велосипеді та місце, де його зберігав;
- протоколу огляду місця події 13.09.2019 року, яким встановлено місце, де знаходився викрадений велосипед (ґрунтова дорога поряд з домоволодінням АДРЕСА_2 ).
- письмової заяви від 14.08.2019 року про добровільну видачу ОСОБА_7 велосипеду марки «Azimut Premium» синьо-сірого кольору, якого без дозволу взяв по АДРЕСА_2 ;
- протоколу огляду від 14.08.2019 року добровільної видачі речового доказу предмету кримінального правопорушення;
- протоколу про пред`явлення речей для впізнання від 23.08.2019 року, з якого слідує, що потерпіла ОСОБА_9 впізнала цей велосипед, як той, якого у неї було викрадено 13.08.2019 року;
- висновку експерта № 12.1-0542:19 від 21.08.2019 року, згідно з яким вартість викраденого велосипеда марки «Azimut Premium» синьо-сірого кольору, станом на 13.08.2019 року могла становити 2800 грн.
Зазначені докази узгоджуються з іншими наведеними письмовими і речовими доказами по справі, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав ставити їх під сумнів. При перевірці матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного його вирішення. Проявів упередженості щодо ОСОБА_7 , під час судового розгляду, не встановлено.

Ці, та інші, наведені у вироку докази, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України є правильною.

Твердження сторони захисту про те, що у діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки у нього був відсутній корисливий мотив на заволодіння велосипедом, є безпідставними, так як сукупність зібраних та досліджених судом доказів підтверджує вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме таємного викрадення чужого майна (крадіжки), повторно.

Суб`єктивна сторона крадіжки характеризується прямим умислом на заволодіння чужим майном. Змістом умислу винного при крадіжці охоплюється його переконаність у тому, що викрадення ним майна здійснюється таємно від потерпілого, очевидців або осіб, у володінні чи під охороною яких знаходиться майно: за відсутності сторонніх осіб; у їхній присутності, але непомітно для них; у присутності таких осіб і на "їхніх очах", але за умови, що вони не усвідомлюють характеру вчинюваних винним дій; у присутності сторонніх осіб, на потурання (а через це і на втаємничення своїх дій) яких, в силу особливих зв`язків чи стосунків з ними, розраховує винний тощо.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони крадіжки є корисливий мотив.
Про вчинення ОСОБА_7 цього злочину з корисливих мотивів свідчать безпосередні дії обвинуваченого, який взявши, у вказаному місці, велосипед, власнику або членам його сім`ї не повернув, не повідомив їх про те, що велосипед у нього, а користувався ним до приїзду працівників поліції.

Вказані обставини вказують на те, що обвинувачений діяв з прямим умислом, і з корисливим мотивом, він усвідомлював, що заволодіває чужим майном, і передбачав спричинення майнової шкоди власнику майна і бажаючи настання такої шкоди.

Висновки суду щодо оцінки доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 , на що є посилання в апеляційній скарзі, належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України. Доводи захисника про зворотнє позбавлені підстав.

Згідно з положеннями ст.94 КПК України суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Вказаних вимог закону місцевим судом дотримано, надано обґрунтовану оцінку як кожному окремо взятому доказу, так і доказовій базі в цілому.
Оцінку доказам, в тому числі їх допустимості, суд, у відповідності до положень ст.89 КПК України, надає в нарадчій кімнаті, під час ухвалення судового рішення, що і було зроблено, так як вирок суду містить докладні мотиви на спростування доводів сторони захисту про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 .
Упродовж розгляду справи місцевий суд, з`ясувавши, передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмету доказування, встановив факт вчинення кримінального правопорушення й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину.
Всупереч твердженням апелянта, фактичні дані, які покладено в основу вироку та на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_7 отримані в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст.84 КПК є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих аргументів, які би свідчили про протилежне, та про істотне порушення судом приписів ст.94 цього Кодексу, захисником не наведено.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Отже, застосовуючи вказаний стандарт доказування, в цій справі, суд обґрунтовано врахував сукупність доказів у комплексі.
Необґрунтованими є доводи сторони захисту, і щодо інших, допущених у кримінальному провадженні порушень кримінального процесуального закону, оскільки таких порушень, які могли б вплинути на висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 , правильності кваліфікації його дій і поставити під сумнів законність та обґрунтованість вироку суду і відповідно до ст. 409 КПК України були б підставою для його скасування, колегією суддів не виявлено.
Покарання за злочини, у виді арешту строком на 5 місяців, обвинуваченому ОСОБА_7 призначено у відповідності до положень ст.ст.65, 70 КК України та у межах санкцій ч.2 ст.185 КК України, з наведенням у вироку обґрунтувань такого рішення.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, судом враховані фактичні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу винного, а також пом`якшуючі і обтяжуючі покарання обставини.

Зокрема, судом враховано, що ОСОБА_7 раніше судимий за кримінальне правопорушення проти власності, у вчиненому не розкаюється маючи не зняту та непогашену судимість, вчинив аналогічне кримінальне правопорушення проти власності.
Обтяжуючою покарання обвинуваченому обставиною є рецидив злочинів.
Обставин, які б пом`якшували йому покарання, судом встановлено не було, не вбачає таких і колегія суддів.
З урахуванням вищевказаного, колегія суддів приходить до висновку, що суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді арешту строком на 5 місяців в межах санкції ч.2 ст.185 КК України.
Відтак, призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим колегія суддів не знаходить.

Враховуючи викладене, підстав для скасування чи зміни вироку місцевого суду, в межах доводів апеляційної скарги захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.407, ч.1 ст.418, ст.419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4