05.10.2020
Провадження по справі № 1-кп/522/2036/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Одеси клопотання представника потерпілої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні № 0002380 від 26.06.2020 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 ,
представника потерпілої ОСОБА_3 та цивільного позивача ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002380 від 26.06.2020 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, за кваліфікуючими ознаками: завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані, позбавлена вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

В судове засідання з`явились прокурор, представник потерпілої та представник цивільного позивача, захисник та обвинувачений.

Від представника потерпілої - адвоката ОСОБА_4 надійшло клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, проти задоволення якого захисник та обвинувачений заперечували.

Представник потерпілої ОСОБА_3 та цивільного позивача ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 підтримав вищевказане клопотання в повному обсязі.

Прокурор не заперечував проти задоволення зазначеного клопотання.

Розглянувши подане клопотання, з`ясувавши думки учасників процесу, суд доходить висновку, що воно задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію обвинуваченого; 7) майновий стан обвинуваченого; 8) наявність судимостей у обвинуваченого; 9) дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно положень ч.1, ч.2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності судимостей та інше).

При цьому слід враховувати, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

В обґрунтування клопотання про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах заявленого цивільного позову у даному кримінальному провадженні, представник потерпілої посилається на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, в результаті якого потерпілій ОСОБА_3 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, якою було заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 100 000 гривень та моральної шкоди 1000000 гривень. Також представник зазначає про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, знищення, сховання від суду речових доказів, здійснення можливого спливу на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні, а також можливого перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Щодо обґрунтованості підозри слід зазначити, що на даному етапі Гладких обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, а саме у завідомому залишенні без допомоги потерпілої ОСОБА_3 , яка перебуває в небезпечному для життя стані, позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив сам поставив потерпілу особу в небезпечний для життя стан.

Суд вважає необхідним зазначити, що згідно вимог КПК України можливість застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого передбачено лише за умови наявності у сукупності декількох обставин, а саме: обґрунтованості підозри, існування хоча б одного доведеного ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання таким ризикам. Окрім зазначених обставин, суд також враховує й інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний суд та ЄСПЛ сама лише по собі тяжкість вчинення злочину, у якому обвинувачується особа, не може бути єдиною підставою для застосування запобіжного заходу.

Суд приймає до уваги посилання представника потерпілої особи на розмір заподіяної шкоди та наявність заявлених цивільних позовів у даному кримінальному провадженні, однак доходить висновку, що сама по собі наявність цивільного позову не може бути підставою для застосування такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт, та може враховуватись лише в сукупності за наявності обґрунтованої підозри, доведених ризиків та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, з метою забезпечення обвинуваченим належної процесуальної поведінки.

Натомість на початковій стадії судового розгляду, суд враховуючи тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_5 вважає, що представником потерпілої не доведено існування хоча б одного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а посилання на ймовірність існування таких ризиків та можливість їх виникнення у майбутньому не можуть бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В судовому засіданні представник потерпілої особи зазначив, що обвинувачений може переховуватись від суду, з метою уникнення відповідальності, пославшись на те, що ОСОБА_5 з місця події зник. При цьому представником потерпілої не було надано конкретних доказів на підтвердження існування реального ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, які б існували на теперішній час, враховуючи, що обвинувачений кожен раз з`являвся в судові засідання.

При цьому суд враховує зазначені стороною захисту обставини стосовно того, що ОСОБА_5 сам добровільно з`явився до відділку поліції та повідомив про вчинення злочину, у якому в подальшому йому було повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 135 КК України, що не спростував й прокурор.

Щодо зазначеного представником потерпілої ризику можливого знищення чи пошкодження будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, суд вважає необхідним зазначити, що всі докази у кримінальному провадженні зібрані та відкриті сторонам в порядку ст. 290 КПК України, тому ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, є недоведеним.

Доводи представника стосовно знищення чи сховання автомобіля «Venza», д.н.з. НОМЕР_1 , який визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та на який накладено арешт із забороною відчуження та розпорядження та передано на відповідальне зберігання обвинуваченому під розписку, не підтверджено жодним доказом та вказує лише на ймовірність існування такого ризику та не доведено належним чином.

Сторона захисту запевнила, що у разі необхідності під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений на першу вимогу зможе надати вказаний транспортний засіб на огляд, який знаходиться на зберіганні у його батьків.

Доводи представника потерпілої щодо впливу на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні не підтверджено жодним доказом, а прокурором не надано даних, про те, що потерпіла зверталася із заявою про здійснення на неї тиску з боку обвинуваченого.

Сторона захисту зазначила, що обвинувачений спілкувався з потерпілою лише з приводу відшкодування шкоди.

Доводи клопотання про перешкоджання обвинуваченим кримінальному провадженню іншим чином, а саме через існування корупційних ризиків, оскільки обвинувачений має родинні зв`язки із можновладцями міста Одеси не підтверджені жодним належним доказом, а посилання на перебування обвинуваченого у певних родинних відносинах само по собі без документально підтверджених даних є необґрунтованим.

Також суд враховує дані про особу обвинуваченого, який є громадянином України, має постійне місце реєстрації та проживання в Одеській області, працює в ТОВ «Єнерготредінжиніринг», одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, що свідчить про наявність в останнього достатньо міцних соціальних зв`язків, які спростовують існування ризику, можливого переховування обвинуваченого.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі "Манчіні проти Італії", за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що 22.09.2020 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси було відмовлено в задоволенні клопотання прокурора та представника потерпілої про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави, який є більш м`яким ніж домашній арешт.

При цьому, обвинувачений не порушував обов`язки, передбачені ч. 7 ст. 42 КПК України. В судові засідання Приморського районного суду для розгляду кримінального провадження 30.09.2020 та 05.10.2020 року з`явився.

Будь яких інших документально підтверджених доказів щодо спроб обвинуваченого переховуватися від суду стороною обвинувачення не представлено.

При цьому суд звертає увагу, що у відповідності до положень ст. 23 КПК України та 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, а тому, зважаючи на стадію судового провадження, обставини вчиненого злочину, не є ризиками, які можуть бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Таким чином, враховуючи викладене, аналізуючи всі обставини у сукупності, суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, у зв`язку з чим клопотання представника потерпілої задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 132, 177, 178, 181, 194, 314-316, 376 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника потерпілої ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні №0002380 від 26.06.2020 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1