У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2020 року у кримінальному провадженні № 420 201 010 600 000 68 від 25 лютого 2020 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Іванків, Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 306; ч. 3 ст. 307 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2020 у кримінальному провадженні № 420 201 010 600 000 68 від 25.02.2020, зокрема, ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 306; ч. 3 ст. 307 КК України, продовжено строк тримання під вартою на 60 діб, до 13.02.2021 включно.
Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, стан його здоров?я не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув?язнення та на даний час обставини, які слугували підставою для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді взяття під варту не відпали та прокурором доведені достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Цією ж ухвалою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 та заставу ОСОБА_8 , кожному до 13.02.2021 включно, рішення про що у даному провадженні не оскаржено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обравши щодо нього запобіжний захід у виді домашнього арешту або визначити заставу у розмірі, що відповідає доходам підозрюваного, зменшивши встановлену заставу.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вказує, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки, на думку захисника ОСОБА_5 , суд першої інстанції, приймаючи рішення щодо його підзахисного не взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 позитивно характеризується, не судимий, працює, хоча неофіційно, що було легальним джерелом доходу та має місце проживання в м. Києві.
Посилається захисник ОСОБА_5 і на те, що у провадженні відсутні належні докази наявності ризиків, які виправдовують тримання ОСОБА_6 під вартою, і не враховано наявність міцних соціальних зв`язків: сім?ї, постійного місця проживання, відсутність судимостей, які, на переконання захисника, свідчать про високий рівень морально-етичних якостей особистості обвинуваченого, що спростовує наявність будь-яких зазначених стороною обвинувачення ризиків.
Крім того, як зазначив захисник ОСОБА_5 щодо наявності зазначеного судом ризику впливу на свідків або переховування, то обвинувачений не вчиняв дій, які б свідчили про наміри ухилення або переховування від органів слідства або суду (зміна місця проживання, реєстрації, намагання виїхати або організувати виїзд за межі України тощо), а, навпаки, своїми діями сприяв органам досудового розслідування.
Під час досудового розслідування були допитані свідки, проте жодного впливу на них підозрюваним вчинено не було та заяв або скарг до правоохоронних органів не надходило.
Також захисник ОСОБА_5 звертає увагу, що визначений раніше розмір застави 315.300,00 грн. є занадто великим, тому, враховуючи наявності міцних соціальних зав`язків та відсутність хоча б мінімальної можливості оплати великого розміру застави, просить визначити розмір застави співрозмірний доходам, особі підозрюваного та обставинам справи.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України, на визначений судом апеляційної інстанції час для розгляду даного провадження, прокурор, обвинувачений та його захисник, не викликались, оскільки учасниками провадження, зокрема апелянтом, не заявлялась клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

А тому, колегія суддів, виходячи з 3-х денного строку розгляду вказаної категорії проваджень, передбаченого приписами ч. 3 ст. 422-1 КПК України, прийняла рішення про проведення судового засідання без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали, що виділені з кримінального провадження № 420 201 010 600 000 68 від 25.02.2020 для розгляду даної апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступним.
Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів з кримінального провадження наданих до суду апеляційної інстанції, на розгляді Деснянського районного суду м. Києва перебувають матеріали кримінального провадження № 420 201 010 600 000 68 від 25.02.2020, зокрема стосовно ОСОБА_6 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 306; ч. 3 ст. 307 КК України.

У підготовчому судовому засіданні 16.12.2020 прокурор заявив клопотання про продовження обраного ОСОБА_6 строку тримання під вартою, який закінчується 17.12.2020.

Заслухавши думку учасників провадження з досліджуваного питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою підлягає задоволенню, оскільки наявні ризики, що дають підстави для визнання доцільним продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до 13.02.2021 включно.

Дійсно, як указують положення ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність вказаних ризиків, що висвітлено в ч. 2 ст.177 КПК України, з урахуванням обставин, перелічених нормою ч. 1 ст. 178 КПК України.

Розглядаючи матеріали кримінального провадження в частині продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону, викладені в ст. 199 КПК України, з оцінкою і положень ч. 1 ст. 183 КПК України, які декларують, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

На дотримання наведених вище вимог кримінального процесуального закону та, виходячи з усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження і дійшов ґрунтовного висновку про необхідність продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 13.02.2021 включно, оскільки він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 306; ч. 3 ст. 307 КК України, що віднесені законом до особливо тяжких злочинів, за які, у разі доведення стороною обвинувачення вини ОСОБА_6 , передбачено призначення покарання до 15 та 12 років позбавлення волі, відповідно, з конфіскацією майна, що вказує на наявність ризиків переховування його від суду, перешкоджання судовому провадженню іншим чином, вчинення інших кримінальних правопорушень, які на стадії підготовчого судового засідання не зникли, а тому тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою буде сприяти забезпеченню виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні у розумні строки.

На правильність даних висновків суду першої інстанції про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою не можуть вплинути доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 про те, що судом першої інстанції не надано належну оцінку обставинам, що характеризують особу обвинуваченого відповідно до ст. 178 КПК України, оскільки вони не зменшують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які фактично і слугували підставою для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою і щодо відсутності яких апеляційна скарга захисника містить посилання узагальнюючого характеру.

Доводи захисника ОСОБА_5 щодо зменшення розміру раніше визначеного обвинуваченому ОСОБА_6 розміру застави взагалі не може бути предметом розгляду суду апеляційної інстанції на даному етапі кримінального провадження, оскільки він окремому оскарженню не підлягає, як указують приписи ч. 2 ст. 392 КПК України.

Будь-яких доказів щоб могли б бути підставою для зміни чи скасування обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою захисником в апеляційній скарзі не наведено і доказів цьому до апеляційної скарги - не додано.

Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 при повному та об`єктивному дослідженні на даному етапі судового розгляду всіх обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, за яких було прийнято відповідне рішення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які б вплинули на правильність прийняття судового рішення, доводи щодо якого і є предметом перегляду судом апеляційної інстанції у відповідності з приписами ч. 1 ст. 404 КПК України.

За викладеним, апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2020 року у кримінальному провадженні № 420 201 010 600 000 68 від 25 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 306; ч. 3 ст. 307 КК України, якою продовжено строк його тримання під вартою на 60 днів, до 13 лютого 2021 року включно без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3