Справа № 585/1652/20
Номер провадження 1-кп/585/308/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000347 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Піщана Білоцерківського району Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, раніше судимого 01.12.2009 Білоцерківським міськрайонний судом Київської області за ч. 1 ст. 115 КК України до 13 років позбавлення волі, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Роменська виправна колонія (№ 56)» за адресою: Сумська область, Роменський район, с. Перехрестівка, вул. Вишнева, 19, РНОКПП НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 відбуває покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2009 за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 років. З 14.01.2013 ОСОБА_3 відбуває покарання у Державній установі «Роменська виправна колонія (№ 56)» (далі ДУ «РВК № 56»). По прибуттю до ДУ «РВК № 56» засудженому ОСОБА_3 були роз`яснені права та обов`язки засуджених та вимоги режиму відбуття покарання.

Під час відбуття покарання в ДУ «РВК № 56» засуджений ОСОБА_3 , починаючи з травня 2013 року, діючи умисно, з метою порушення режиму відбуття покарання, вирішив встати на шлях злісної непокори законним вимогам адміністрації установи, вчиняв злісні порушення встановленого порядку відбування покарання, через що взятий на профілактичний облік та 44 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності за різні порушення режиму відбуття покарання.

Через безуспішне застосування інших заходів впливу, 31.01.2020 до засудженого ОСОБА_3 за чергове порушення встановлених заборон, судом було застосовано стягнення у виді переведення його до приміщення камерного типу (далі - ПКТ) на строк два місяці. Відповідно до постанови начальника ДУ «РВК № 56» від 11.02.2020 ОСОБА_3 переведений до ПКТ ДУ «РВК № 56» строком на два місяці.

Однак, будучи підданим стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу та попередженим про кримінальну відповідальність за злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань та іншу протидію адміністрації у законному здійсненні її функцій, засуджений ОСОБА_3 під час відбування покарання на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив та продовжив злісно порушувати установлений порядок відбування покарання.

Так, 04.04.2020 ОСОБА_3 в порушення ст. 107 КВК України умисно занавісив оглядове вікно камери рушником. Рішенням дисциплінарної комісії 08.04.2020 за порушення режиму відбування покарання застосовано захід дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

Окрім того, 08.04.2020 ОСОБА_3 в порушення ст. 107 КВК України умисно заподіяв собі тілесне ушкодження шляхом нанесення цвяхом двох порізів лівої руки.

У зв`язку з вищенаведеним, рішенням дисциплінарної комісії 14.04.2020 до засудженого ОСОБА_3 за порушення режиму відбування покарання застосовано захід дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани та цього ж дня - 14.04.2020 засудженому ОСОБА_3 було роз`яснено його обов`язки, передбачені законодавством для засуджених до покарання у виді позбавлення волі та попереджено про кримінальну відповідальність за злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань або іншу протидію адміністрації у законному здійсненні її функцій, яка передбачена ст. 391 КК України.

Не зважаючи на вжиті профілактичні заходи ОСОБА_3 , продовжуючи свою злочинну діяльність, вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, що полягало в наступному.

Так, у відповідності до статті 9 КВК України засуджені зобов`язані: виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань.

Невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Відповідно до частини 3 статті 107 КВК України засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії.

Згідно зі статтею 2 розділу II Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 2823/5 від 28.08.2018, засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами.

Крім того, частиною 3 додатку 20 вищенаведених Правил встановлено обов`язки чергового камери:

1) під час входу до камери представників адміністрації установи виконання покарань та осіб, яких вони супроводжують, доповідати про чисельність засуджених, які утримуються в камері;

2) стежити за збереженням камерного інвентарю, обладнання та іншого майна;

3) одержувати для засуджених посуд і здавати його;

4) стежити за чистотою в камері;

5) здійснювати прибирання камерного санвузла, а після закінчення прогулянки - двориків для прогулянок;

6) мити бачок для питної води.

Незважаючи на зроблене офіційне попередження, засуджений ОСОБА_3 належних для себе висновків не зробив, на шлях виправлення не став та продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на триваючу злісну непокору законним вимогам адміністрації ДУ «РВК 56», будучи обізнаним зі своїми обов`язками, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій, засуджений ОСОБА_3 , всупереч вищенаведеним вимогам ст.ст. 9, 107 КВК України та статті 2 розділу II, частини 3 додатку 20 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання 15.05.2020 під час перебування в приміщенні камери № 14 дільниці посиленого контролю ДУ «РВК № 56» засуджений ОСОБА_3 , маючи умисел на триваючу злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, будучи, черговим відповідно до графіку чергування та обізнаним зі своїми обов`язками, 15.05.2020 о 09 год. 25 хв., перебуваючи у даній камері, самостійно до прибирання приміщення камери не приступив, категорично відмовився виконувати дані обов`язки чергового по камері. На зауваження з приводу даного порушення засуджений ОСОБА_3 не реагував.

Так, 15.05.2020 близько 09 год. 25 хв. виконуючим обов`язки начальника дільниці посиленого контролю ДУ «РВК № 56» майором внутрішньої служби ОСОБА_6 в присутності чергового помічника начальника установи капітана внутрішньої служби ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 кілька разів поспіль було запропоновано засудженому ОСОБА_3 провести прибирання в камері, та попереджено про те, що у разі відмови ним від виконання своїх обов`язків його буде притягнено до кримінальної відповідальності за ст. 391 КК України за злісну непокору вимогам адміністрації виправної установи. Проте, будучи забезпеченим необхідним господарчим інвентарем, публічно, зухвало, безпідставно, необгрунтовано, у категоричній формі відмовився виконувати неодноразово висловлені законні вимоги представника адміністрації ОСОБА_6 , хоча був зобов`язаний і мав можливість їх виконати.

Тобто, засуджений ОСОБА_3 , відбуваючи покарання у ДУ «РВК № 56», будучи особою, яка за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу, вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань.

Таким чином, ОСОБА_3 обгрунтовано обвинувачується у тому, що будучи особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, котра за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу, вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 391 КК України.

07 липня 2020 р. між обвинуваченим ОСОБА_3 з участю захисника ОСОБА_5 , та прокурором Роменської місцевої прокуратури ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно даної угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 391 КК України, який у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ст. 391 КК України, у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднати частину невідбутого ОСОБА_3 покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 01.12.2009 за ч. 1 ст. 115 КК України та остаточно призначити покарання у виді 1 року 5 місяців позбавлення волі.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України та наслідки умисного невиконання угоди. В угоді зазначені права і обов`язки прокурора та обвинуваченого щодо укладення угоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення, вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні вказаної угоди.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, яке згідно ст.12 КК України є нетяжким злочином.

Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції ст. 391 КК України.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, те, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК та КК України, суд, враховуючи думку учасників кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження даної угоди про визнання винуватості.

Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлено не було.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене та положення ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 07 липня 2020 р., укладену між прокурором Роменської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.05.2020 за № 0000347.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за ст. 391 КК України частково приєднати покарання, невідбуте за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2009 за ч. 1 ст. 115 КК України і остаточно визначити до відбуття покарання у виді 1 (одного) року 5 (п`яти) місяців позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України або до суду, яким затверджена угода, з підстав невиконання угоди протягом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1