Ухвала
Іменем України
29 січня 2021 року
м. Київ
справа № 207/3904/13-к
провадження № 51-6030ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вироки Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 березня 2018 року та Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2020 року,
встановив:
Зі змісту касаційної скарги убачається, що захисник не погоджується з вказаними судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та вимоги особи, яка подає скаргу, до суду касаційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого

(ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно

до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному захисник у своїй касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону як на підставу для визнання оскаржуваних судових рішень незаконними, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень ст. 412 КПК України не наводить.
При цьому за наявності істотних порушень кримінального процесуального закону, допущених, на його думку, судами при постановленні вироків щодо ОСОБА_5 , захисник убачає за можливе змінити зазначені рішення, чим допустив суперечності.
До того ж, як убачається із мотивувальної частини касаційної скарги, захисник вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме в частині кваліфікацію дій його підзахисного, і при цьому формулює вимоги про зміну судових рішень лише в частині призначеного покарання, що також вказує на неузгодженість між частинами поданої касаційної скарги.
Крім того, захисник, формулюючи прохання про призначення ОСОБА_5 менш суворого покарання, не навів обґрунтування вказаної вимоги у мотивувальній частині скарги з урахуванням положень ст. 414 КПК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вироки Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 березня 2018 року та Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2020 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3