Дата документу 18.08.2020 Справа № 331/2810/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/925/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/2810/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2020 року задоволено клопотання слідчого Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу.

Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто з 24 липня 2020 року по 22 вересня 2020 року.

Встановлено ОСОБА_7 заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 43940 гривень, яка може бути внесена протягом строку дії запобіжного заходу.

У разі внесення застави і звільнення з-під варти ухвалено покласти на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Згідно зі змістом судового рішення, слідчий СВ Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_10 про застосування до ОСОБА_7 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В клопотанні зазначено, що 24.07.2020 року, приблизно о 07 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись біля будинку № 39 по проспекту Соборному у місті Запоріжжя, помітив незнайомого йому раніше ОСОБА_11 , який сидів на дитячому майданчику, що розташований навпроти будинку АДРЕСА_1 . Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , підійшов до потерпілого ОСОБА_11 спереду та із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яке виразилось в тому, що ОСОБА_7 наніс ОСОБА_11 один удар в ліве око, від якого останній, впав на землю. Після чого ОСОБА_7 , діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, відкрито, шляхом ривку з плеча потерпілого викрав чоловічу сумку синього кольору вартістю 200 грн., в якій знаходились: мобільний телефон «ZTE» в корпусі чорного кольору вартістю 1400 грн., акумулятор та зарядний пристрій, які матеріальної цінності для потерпілого не несуть, паспорт на ім`я ОСОБА_11 , та грошові кошти в сумі 700 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_11 та утримуючи викрадене при собі у руках, зник з місця скоєння злочину, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 2300 грн.

Тим самим, встановлена достатня кількість доказів для підозри ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, який кваліфікується як: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання передбаченим ст.177 КПК України ризикам.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що даний запобіжний захід є занадто суворим та до ОСОБА_7 необхідно застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Зазначає, що ОСОБА_7 не намагатиметься переховуватись, а сприятиме слідству у з`ясуванні обставин даної справи, так як особисто зацікавлений в тому, щоб досудове розслідування швидше закінчилось, вину у скоєнні кримінального правопорушення визнає, щиро розкаюється.

Оскільки ОСОБА_7 зареєстрований та має постійне місце проживання у АДРЕСА_2 та сприяє органу досудового розслідування у розкритті кримінального правопорушення, то будь-які ризики можливого ухилення обвинуваченого від суду та вчинення інших злочинів під час застосування виду запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, відсутні.

Також зазначає, що встановлений розмір застави є занадто великим.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 .

В судове засідання суду апеляційної інстанції захисник-адвокат ОСОБА_8 не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, до початку розгляду надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Справа розглядається за участю прокурора по наявним в ній матеріалам в межах апеляційної скарги.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню підлягає, у зв`язку з наступним.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На думку колегії суддів, слідчий суддя цих вимог закону дотримався.

Так, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , вислухана думка прокурора та з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , дані про його особу в їх сукупності, тяжкість покарання що загрожує, а також конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, з урахуванням того, що обґрунтованість висунутої стосовно ОСОБА_7 підозри в апеляційній скарзі та при апеляційному перегляді не оспорюється, зазначені висновки слідчого судді перевірці не підлягають.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя встановив, що доводи є обґрунтованими, а заявлені у клопотанні ризики на даний час існують.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

Між тим, колегія суддів вважає, що ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового вироку, та це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення, тобто суд повинен враховувати, зокрема, особистість обвинуваченого.

При прийнятті рішення слідчий суддя врахував, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке законом віднесено до категорії тяжких злочинів, а також дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, у тому числі за аналогічні злочини проти власності, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, вчинив новий злочин проти власності через короткий проміжок часу після звільнення з місця відбування покарання за попереднім вироком, вчинення злочинів стало для нього джерелом для існування, та свідчить про те, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, не одружений, офіційно не працює, не має постійного джерела доходу, що дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а тому існує об`єктивна загроза його переховування, а обізнаність про адресу проживання потерпілого ОСОБА_11 робить високим ризик незаконного впливу на нього збоку підозрюваного.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування та незаконно впливати на потерпілого не спростовують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на момент розгляду слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не можуть бути визначальною підставою для задоволення апеляційної скарги і соціальні зв`язки підозрюваного, оскільки їх наявність та міцність, а також дані, які характеризують особу, на що є посилання в апеляції захисника, також не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 . Вказані обставини можуть бути враховані при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу в порядку ст.201 КПК України.

Посилання захисника про неможливість перебування під вартою ОСОБА_7 через його захворювання та відсутності належного лікування в умовах слідчого ізолятору, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки будь-яких доказів, які б підтвердили, що обвинувачений через хворобу не може триматися під вартою, апеляційному суду не було надано. Більш того, відповідно до медичної довідки Філії державної установи «Центр охорони здоров`я» Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області ОСОБА_7 може утримуватись в умовах слідчого ізолятору, на даний час лікування в умовах спеціалізованого закладу МОЗ не потребує.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини і вони обґрунтовано покладені в обґрунтування висновку про наявність підстав для обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недоцільним, так як вони не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного та цього не може бути достатнім для запобігання зазначених ризиків.

Що стосується доводів захисника про визначення непомірного розміру застави, що не відповідає майновому та сімейному стану підозрюваного, то вони є неспроможними.

Згідно п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто, слідчий суддя, з урахуванням тяжкості вчиненого підозрюваним злочину, матеріального становища підозрюваного, розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, встановивши, що застава у вигляді двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб здатна забезпечити виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, визначив заставу в мінімальних її межах, встановлених для тяжких злочинів, оскільки саме такий розмір застави може гарантувати виконання підозрюваним покладений на нього обов`язків. З такими висновками не може не погодитись і апеляційний суд. Застосування до підозрюваного меншого розміру застави, ніж встановлено слідчим суддею, не передбачено КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу та застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто з 24 липня 2020 року по 22 вересня 2020 року, з визначенням застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 43940 гривень, залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4