У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/2718/20

№ 1-кс/183/1148/20

30 липня 2020 року Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого слідчого відділення Новомосковського відділу поліції головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу тримання під вартою :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Нива Трудова Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянина України, розлученого, маючого неповну середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:
-08.12.2014 Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнити з випробувальним строком 1 рік;
-12.06.2017 Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст.71 КК України частково приєднати не відбуте покарання за вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08.12.2014 р., до відбуття 2 роки 6 місяців позбавлення волі;звільнився 24.01.2020 р. з Солонянської ВК №21 по відбуттю строку покарання.
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

та слідчого ОСОБА_3 ,

встановив :

ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме в тому, що 30 квітня 2020 року приблизно о 16 годині 50 хвилин ОСОБА_7 разом зі своїм товаришем ОСОБА_8 сиділи за столом за магазином «Продукти» по вул. Ударній, 21 с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області, де розпивали спиртні напої за одним столом із раніше не знайомим ОСОБА_4 , який також вживав спиртні напої. Під час вживання спиртних напоїв між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з одного боку та ОСОБА_4 з іншого виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_7 почав битися з ОСОБА_4 . Через деякий час ОСОБА_8 пішов додому, а ОСОБА_7 та ОСОБА_4 впродовж години періодично наносили один одному хаотичні удари, після чого продовжили вживати спиртні напої. Під час вживання спиртних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 знову виник словесний конфлікт, у зв`язку з чим у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7
30 квітня 2020 року приблизно о 17 год. 55 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи біля магазину «Продукти», розташованого за вищевказаною адресою, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, наніс велику кількість ударів кулаками та ногами у взутті в область голови та тулубу ОСОБА_9 , від яких останній втратив свідомість, але ОСОБА_4 доводячи свій злочинний умисел до кінця, наніс ще декілька ударів ногами та руками по голові, після чого відтягнув тіло ОСОБА_9 за декілька метрів.
Своїми противоправними умисними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у виді багаточисленних саден на волосистій частині голови та обличчі, синця навколо лівого ока, крововиливу у склеру лівого ока, перелому нижньої щелепи в підборідній області зліва між 3-ім та 4-им зубами, крововиливу під тверду мозкову оболонку в області правої лобної та правої скроневої часток головного мозку, забоїв правої лобної, правої скроневої і лівої скроневої часток головного мозку, у своїй сукупності, по ступеню тяжкості, відносяться до тяжких, як небезпечні для життя; середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження у вигляді перелому 4-го ребра зліва, що викликало тривалий розлад здоров`я, оскільки зростання відламків в місці перелому відбулось в строк, перевищуючий 21 день.
Слідчій вказав, що по справі є достатньо підстав вважати підозру у вчинені кримінальних правопорушень обґрунтованою. Вважає наявними ризики, передбачені п.1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим відносно неї неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, просить обрати запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів.

Прокурор підтримала заявлене слідчим клопотання та просить задовольнити його, оскільки на її думку наявні ризики передбачені п.1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому вважає не можливим застосувати інший запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_4 винним себе у скоєнні вказаного кримінального правопорушення визнав частково. Висказався проти застосування йому запобіжного заходу тримання під вартою. Підтримав клопотання захисника про застосування запобіжного заходу має місце проживання, переховуватися від слідства не буде, по телефону виклик слідчий і він з`являвся до слідчого.

Захисник ОСОБА_6 , вказав, що заперечує у застосуванні запобіжного заходу тримання під вартою. Вважає ризики не обґрунтованими, слідчим не доведено, що ОСОБА_4 має намір переховуватися від слідчого, крім того з дня подій пройшло три місяці і ОСОБА_4 не вчиняв будь яких протиправних дій. Просить врахувати, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, намагався відшкодувати збитки потерпілому, що поки не вдалося, тому є всі підстави для застосування менш суворого запобіжного заходу : домашнього арешту.

Суд, дослідивши заявлене клопотання, вислухавши доводи слідчого, прокурора, підозрюваного, захисника у відповідності до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, з урахуванням ч. 1 ст. 177, ст. 178, ст. 183 КПК України вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 , суд враховує, що серед вказаних у клопотанні слідчого ризиків є доведеним тільки один, який і дає підстави для задоволення клопотання.
29 липня 2020 р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину.
Перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до викладених вимог кримінального процесуального закону, вислухав, доводи учасників судового провадження належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, суд вважає, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд враховує наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України про який свідчить те, що ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, однак незважаючи на це, останній на шлях виправлення не стає. Крім того, ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин в короткий проміжок часу, після звільнення з місць позбавлення волі 24 січня 2020 р. Солонянської ВК №21. Незважаючи на те, що він вже відбував покарання за вчинення злочину, ОСОБА_4 вчинив дії, які стали наслідком його підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд не встановив наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який слідчий посилається у клопотанні, оскільки він нічим об`єктивно не доведений, а тому на думку суду, це є припущенням слідчого без належного підтвердження доказами наявності такого ризику, тому вказаний ризик для обґрунтування при обранні запобіжного заходу, суд врахувати не може.

Суд вважає, що клопотання захисника ОСОБА_6 про застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу домашній арешт, задоволенню не підлягає та нічим не обґрунтовано і не підтверджено. Крім того, наявність ризику щодо запобігання спробам ОСОБА_4 вчиняти інше кримінальне правопорушення, який доведений слідчим, дає суду беззаперечні підстави для застосування самого суворого запобіжного заходу : тримання під вартою.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри, як підставу для застосування запобіжного заходу, слідчий суддя враховує усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв для її визначення. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 20.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення ЄСПЛ від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 178 КПК України суд враховує вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тому суд вважає, що перебування на волі ОСОБА_4 , буде суперечити інтересам суспільства і є беззаперечною підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд встановив, що ці ж самі підстави, враховані при обранні запобіжного заходу тримання під вартою є і відсутністю підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Суд встановив, що слідчий довів, що жоден із запобіжних заходів крім тримання під вартою не може запобігти ризику ОСОБА_4 вчиняти інші кримінальні правопорушення.

В своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 р. ЄСПЛ зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає виправданим тримання підозрюваного під вартою.

Суд не зазначає розміру можливої застави, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України ОСОБА_4 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення вчиненого із застосуванням насильства.

Суд враховує, що відповідно до повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 29 липня 2020 р., він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тому відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України не визначає розміру застави в кримінальному провадженні.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 196 КПК України, суд, -

постановив :

застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою до 28 вересня 2020 року.

В задоволені клопотання захисника ОСОБА_6 про застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу домашнього арешту відмовити.

Копію ухвали направити для виконання начальнику Дніпропетровської установи виконання покарань управління Держаної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№ 4)

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення повного тесту ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1