Справа № 624/687/17
провадження № 1-кп/632/18/21

У Х В А Л А

15 січня 2021 року місто Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі колегії суддів: головуючого - ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , його представника адвоката ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисників: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 162 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Первомайським міськрайонним судом Харківської області розглядається вказане кримінальне провадження.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор заявив клопотання про продовження застосованого щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній, будучі засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину під час відбування покарання з випробуванням, а також у зв`язку із тим, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, які у тому числі були підставою для застосування щодо ОСОБА_8 вказаного запобіжного заходу та його продовження, не зменшилися та продовжують існувати.

Потерпілий та його представник підтримали клопотання прокурора та просили його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_8 від висловлювання своєї позиції щодо клопотання прокурора відмовився.

Захисник вважає, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає, оскільки воно не обґрунтоване, у тому числі не представлено вагомих доказів в обргунтування обвинувачення ОСОБА_8 , ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, суттєво зменшилися, або перестали існувати.

На підставі викладеного захисник просив змінити застосований щодо ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши документи, представлені в обґрунтування клопотання, та матеріали кримінального провадження в межах заявленого клопотання, суд дійшов наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

19 червня 2017 року слідчим суддею Кегичівського районного суду Харківської області щодо ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.
Підставою прийняття такого рішення слідчим суддею стала наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яка підтверджувалася зібраними у кримінальному провадженні доказами, метою - запобігання ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст.177КПК України - переховуванню від органів досудового розслідування та суду.

У подальшому застосований до обвинуваченого запобіжний захід був неодноразово продовжений судом, останній раз по 16 січня 2021 року.

Підставами для продовження саме такого запобіжного заходу стала обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_8 особливо тяжкого злочину, а також наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховування від суду; незаконного впливу на потерпілого та свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Згідно із практикою ЄСПЛ доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підставу для втручання в право особи на свободу.

За правовою позицією ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів, як суспільства, так і потерпілих. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, у рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошувалося, що право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
При цьому ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
У розумінні практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого ОСОБА_8 , а також вчинення іншого кримінального правопорушення, суд бере до уваги, що існує очевидна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому правопорушень, може вдатися до відповідних дій.
Характер та фактичні обставини правопорушень, у яких він обвинувачується, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку.

Так, ОСОБА_8 має постійне місце мешкання, однак працевлаштований не був, не має майна, стабільних джерел існування, не одружений, не має родини, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, що могли б забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Крім того, 22 січня 2016 року був засуджений до п`яти років позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину проти здоров`я особи, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, від відбування якого був звільнений з випробуванням.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя людини під час іспитового строку, за яке передбачене максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі, ризики, які виправдовують тримання його під вартою і були підставою для застосування саме такого запобіжного заходу та продовження строку його дії, не зменшилися і продовжують існувати, судове провадження з об`єктивних причин не закінчене, суд доходить висновку про доцільність продовження раніше застосованого щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Оскільки клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який вид цілодобовий домашній арешт, та доводи в його обґрунтування спростовуються наведеними вище висновками суду, то у його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 331, 369 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», застосований відповідно до ухвали слідчого судді Кегичівського районного суду Харківської області 19 червня 2017 року, продовжити по 15березня 2021 року, включно.

У задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який цілодобовий домашній арешт відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору негайно після її проголошення та направити начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий:ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3