В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Рівне кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000633 від 23.08.2020 року про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Бабин Гощанського району Рівненської області, на даний час без реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, неофіційно працюючого різноробочим, неодруженого, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -

В С Т А Н О В И В
ОСОБА_6 22.08.2020, у період часу з 22:00 год. до 22:14 год., перебуваючи у громадському місці, а саме на тротуарній доріжці біля будинку № 69Б по вул. Ст. Бандери в м. Рівне, будучи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, прагнучи показати свою неповагу до існуючих загальновизнаних правил та норм поведінки в суспільстві та зневагу до оточуючих, діючи безпричинно, з особливою зухвалістю, під час прогулянки раніше незнайомих йому ОСОБА_4 зі своїм хлопцем ОСОБА_5 , почав чіплятися до ОСОБА_4 , а після відмови останньої познайомитися з ним умисно штовхнув її обома руками в плечі, внаслідок чого потерпіла впала на бордюр та отримала тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин з крововиливом на правому гомілково-ступневому суглобі та пошкодженням зв`язок правої стопи, які розглядаються в єдиному механізмі виникнення і, в сукупності, відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; крововиливу на лівому колінному суглобі з садном на його фоні, садна на лівій гомілці, які, як кожне окремо, так і в своїй сукупності, відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Продовжуючи свої хуліганські дії, спрямовані на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю, з метою реального спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_7 , який заступився за ОСОБА_4 , ОСОБА_6 намагався нанести удари руками по тілу останньому, після чого наніс йому один удар ножем в шию, у результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді різаної рани на задній поверхні шиї зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також садна на правій кисті, яке утворилося під час спроби потерпілого забрати ніж з рук нападника, яке також відноситься до легких тілесних ушкоджень. ОСОБА_6 продовжував грубо порушувати громадський порядок, аж доки не був затриманий потерпілим ОСОБА_8 та перехожими, які проходили поруч.
Своїми діями, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України, хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України визнав повністю та, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, вказав, що дійсно 22.08.2020, близько 22:00 год., перебуваючи у громадському місці, а саме біля будинку № 69Б по вул. Ст. Бандери в м. Рівне, будучи у стані алкогольного сп`яніння, почав чіплятися до ОСОБА_4 , а після відмови останньої познайомитися з ним штовхнув її обома руками, внаслідок чого потерпіла впала. В подальшому під час боротьби з ОСОБА_8 , намагався нанести останньому удари руками по тілу, потім наніс йому один удар ножем в шию, після чого був затриманий потерпілим ОСОБА_8 та перехожими, які проходили поруч. Вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, просив суворо не карати, оскільки він зробив для себе висновки.
Потерпіла ОСОБА_4 суду показала, що 22.08.2020 року, близько 22:00 год., під час прогулянки зі своїм хлопцем ОСОБА_5 , який відійшов від неї на кілька метрів, до неї почав чіплятися ОСОБА_6 , після відмови познайомитися останній штовхнув її, внаслідок чого вона впала та отримала тілесні ушкодження. Покликала свого хлопця ОСОБА_5 на допомогу, після чого між ними розпочалась боротьба. Вказала, що претензій до обвинуваченого немає та просила не призначати ОСОБА_6 покарання, пов`язане з позбавлення волі.
Потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що 22.08.2020 року, близько 22:00 год., під час прогулянки зі своєю дівчиною ОСОБА_4 , від якої він відійшов на кілька метрів, почув крик про допомогу останньої. Підійшовши до обвинуваченого, між ними розпочалась боротьба, в ході якої обвинувачений наніс удар ножем по задній частині шиї, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження. В подальшому обвинувачений був затриманий ним та перехожими, які проходили поруч. Зазначив, що претензій до обвинуваченого немає та просив не призначати ОСОБА_6 покарання, пов`язане з позбавлення волі.
Суд, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження змісту обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своєму рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Обвинувачений ОСОБА_6 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_6 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.
За таких обставин суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, доведена у повному обсязі, та суд кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 296 КК України, хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.
Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінальних правопорушень, тяжкості наслідків, що настали.
В той же час згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права. Зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
У відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, дані про особу винного, який на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, на даний час офіційно не працевлаштований, однак замається тимчасовими підробітками, відповідно до ст. 89 КК України такий, що не має судимості та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Заслухавши думку прокурора щодо призначення обвинуваченому покарання; потерпілих, які, кожен зокрема, будь-яких претензій матеріального характеру до обвинуваченого не мають та просили не призначати ОСОБА_6 покарання, пов`язане з позбавлення волі; обвинуваченого ОСОБА_6 , який беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, а також згідний із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, щиро розкаявся, просив суд не позбавляти його волі, суворо не карати, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, приймаючи до уваги те, що покарання повинно призначатись згідно принципу індивідуалізації, та має на меті не лише кару, але й виправлення обвинуваченого, суд вважає, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 , а також попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства з призначенням покарання згідно санкції статі закону за якою він притягується до кримінальної відповідальності, із застосуванням звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75, із застосуванням ст. 76 КК України.
Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним для досягнення легітимної мети призначення покарання, а саме виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Речові докази: ніж (господарсько-побутового призначення), вилучений у ході огляду місця події, що поміщений в сейф-пакет Експертної служби МВС України №3793180 та переданий на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області - знищити.
У відповідності до вимог ст. т. 100, 122, 124 КПК України суд вирішує долю речових доказів та приймає рішення по питанню процесуальних витрат за проведення судової експертизи, які слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 в повному обсязі.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 не застосовувався, підстави для його застосування - відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -
У Х В А Л И В
Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбуття призначеного йому покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, визначені ст.76 КК України а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_6 судові витрати на проведення судової експертизи зброї за експертною спеціальністю 3.3 «Дослідження холодної зброї» у сумі 1307 грн. 60 коп.
Речові докази: ніж (господарсько-побутового призначення), вилучений у ході огляду місця події, що поміщений в сейф-пакет Експертної служби МВС України №3793180 та переданий на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області - знищити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга може бути подана обвинуваченим, потерпілими, прокурором з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1