Справа № 148/1266/20
Провадження № 1-кс/147/177/20
УХВАЛА
про застосування запобіжного заходу
у вигляді домашнього арешту

14.08.2020 року смт. Тростянець

Слідчий суддя Тростянецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання слідчого Тульчинського ВП Немирівського ВП ГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тульчина Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000280 від 12.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчий Тульчинського ВП Немирівського ВП ГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Тульчинського відділу Немирівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за №0000280 від 12.08.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. В обгрунтування клопотання покликається на те, щов межах проведеного досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , достовірно знаючи та усвідомлюючи те, що власника домогосподарства ОСОБА_9 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , немає вдома, вирішив вчинити крадіжку з його домогосподарства. В подальшому в період часу з 02.00 год. по 04.00 год. 12 серпня 2020 року з метою крадіжки чужого майна з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись в тому, що за ним ніхто не спостерігає та скориставшись тим, що власників вищевказаного домогосподарства немає вдома, шляхом віджиму металопластикового вікна, проник до домогосподарства розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , звідки викрав різного роду речі, зокрема: фотоапарат «Nikon D 5200» вартістю 10200 грн., об`єктив «Nikon DX» AF-S DX 18-55 mm вартістю 320 грн., сумку для фотоапарата «Lowepro 160» вартістю 700 грн., 950 доларів США, що згідно з курсом валют НБУ станом на 12.08.2020 становить 26218 грн. 29 коп., чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_9 на суму 37438 грн. 29 коп. Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколами оглядів, показами свідків, показами потерпілих, наявністю вилучених речових доказів, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності. Досудовим слідством встановлено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбаченні п.п. 1, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, та недостатність застосування до ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Зокрема: вчинене ОСОБА_6 , кримінально каране діяння відносяться до категорії тяжких злочинів, за скоєння якого, передбачено покарання у виді обмеження волі строком до 5 років, а також позбавлення волі на строк від 3 років до 6 років відповідно; підозрюваний ОСОБА_6 , не має міцних соціальних зв`язків, що підтверджується відсутністю постійного місця роботи або навчання, вказане свідчить про відсутність в останнього постійного джерела заробітку, що спонукає його на вчинення діяння з метою отримання грошової винагороди; в разі доведеності вини, ОСОБА_6 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 років до 6 років, вказане свідчить, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав покликаючись та навів обставини, передбачені ч.1 ст. 194 КПК України, які з його точки зору необхідні для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Підозрюваний ОСОБА_6 заперечив проти задоволення клопотання слідчого та пояснив, що вину у вчиненому визнає частково, оскільки частково пам`ятає обставини вчиненого злочину; має постійне місце проживання, займається ремонтом автомобілів, винаймає для цього бокс в м. Тульчині, проте офіційно не працевлаштований; одружений, від першого шлюбу має двоє дітей, на яких сплачує аліменти і немає заборгованості щодо їх виплати; раніше ні до кримінальної ні до адміністративної відповідальності не притягався; не ухиляється від слідства та готовий співпрацювати. Просить слідчого суддю відмовити в задоволенні клопотання, при можливості обрати домашній арешт або особисте зобов`язання.
Захисник ОСОБА_5 заперечила проти задоволення клопотання слідчого, оскільки, на її думку, прокурором не доведено обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України й на підставі чого слід відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу. Також захисник подала суду клопотання про перевірку законності затримання в порядку ст. 29 Конституції України ст. 206 КПК України та виклала письмово позицію захисту на клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши прокурора на підтримку клопотання, який вважає за необхідне застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, думку підозрюваного та його захисника, які заперечують проти обрання такого запобіжного заходу та просять обрати інший, більш м`який запобіжний захід, зокрема особисте зобов`язання, вивчивши матеріали клопотання, приходжу до наступного висновку.
Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000280 12.08.2020 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. ст. 185 КК України /а.с.3/.
13 серпня 2020 року слідчим Тульчинського ВП Немирівського ВП ГУ НП у вінницькій області повідомлено ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України /а.с.11/.
Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч. 5ст. 9 КПК України.
Відповідно до п.«с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Таким чином, однією з підстав правомірного обмеження права на свободу й особисту недоторканність у кримінальному провадженні є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово тлумачив термін «обґрунтована підозра» і робив висновки про наявність чи відсутність такої у конкретних справах. Так, у справі «К.-Ф. проти Німеччини» 27.11.1997 року (заява №144/1996/765/962) ЄСПЛ наголошував, що обґрунтованість підозри, наявність якої має служити підставою для арешту, є невід`ємним елементом запобіжної гарантії проти свавільного арешту й затримання, що передбачено п.«с» ч.1 ст. 5 Конвенції. Наявність «обґрунтованої підозри» означає, що вже існують факти або інформація, які спроможні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа ймовірно вчинила правопорушення. Однак, факти, які зумовлюють виникнення підозри, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який є необхідним на пізнішому етапі кримінального розслідування.
У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також ЄСПЛ в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Положеннями ст.177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
За змістом закону тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст. 177 КПК. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоби убезпечити їх настання.
За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.
При розгляді даного клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий та прокурор довели обґрунтованість підозри, висунутої ОСОБА_6 /сукупність наявних на даний час доказів припущення про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення/, про що свідчать, зокрема: протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 12.08.2020, протокол допиту потерпілого від 12.08.2020, протоколи огляду від 12.08.2020, заява ОСОБА_6 від 12.08.2020, протоколи допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 від 12.08.2020 протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 12.08.2020.
Таким чином, на даній стадії прокурором наведено переконливі факти того, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у скоєнні правопорушення, яке йому інкримінується.
Слідчий суддя погоджується з доводами прокурора про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення та часткове існування ризиків, зазначених у клопотанні, однак вважає недоведеним факт недостатності підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства (суду) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).
Слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором не враховано, що ОСОБА_6 є особою молодого віку, раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, на його утриманні перебуває дружина, від першого шлюбу має двоє дітей, на яких сплачує аліменти, працює (хоча й офіційно непрацевлаштований), позитивно характеризується, що свідчить про наявність сталих соціальних зв`язків, а відтак, належну процесуальну поведінку підозрюваного може забезпечити і більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою.
Відтак, слідчий суддя приходить до висновку, що підозрюваному ОСОБА_6 слід обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обираючи підозрюваному ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, слідчий суддя враховує в сукупності обставити, передбачені ст. 178 КПК України та п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Враховуючи тяжкість вчиненого злочину та покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, даних про його особу, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, на його утриманні перебуває дружина, від першого шлюбу має двоє дітей, на яких сплачує аліменти, працює (хоча й офіційно непрацевлаштований), позитивно характеризується за місцем проживання та попередньої роботи, зважаючи на необхідність виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, вважаю за необхідне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України.
При застосуванні запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчий суддя враховує, що підозрюваний має місце праці (хоча й не офіційно працевлаштований) та на утриманні дружину, двоє дітей від першого шлюбу, на яких сплачує аліменти, а відтак, з метою реалізації права підозрюваного на працю та утримання сім`ї, підстави для застосування цілодобового домашнього арешту відсутні.
Слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ наведену стороною захисту, для відмови в обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак вважає, що особисте зобов`язання є надто м`яким запобіжним заходом і недостанім для запобігання встановленим судом ризикам.
Щодо клопотання сторони захисту про перевірку законності затримання в порядку ст. 29 Конституції України ст. 206 КПК України, то таке слід залишити без розгляду виходячи з наступного.
Як пояснила захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні вона 13 серпня 2020 року звернулася до слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області зі скаргою на незаконне затримання ОСОБА_6 , в якій порушено питання визнання затримання ОСОБА_6 від 12.08.2020 незаконним та негайного звільнення його з-під варти. При цьому зазначила, що скарга ще не розглянута й передана до суду апеляційної інстанції для визначення підсудності й вона не подавала жодних клопотань щодо не розгляду цієї скарги слідчим суддею.

Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 184, 193-194, 196-197, 205, 395 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

У клопотанні слідчого Тульчинського ВП Немирівського ВП ГУ НП у Вінницькій області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 відмовити.
Підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Тульчина Вінницької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешт та заборонити ОСОБА_6 залишати будинок на АДРЕСА_1 , в період з 21.00 год. до 06.00 год.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 такі обов`язки:
-прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Датою закінчення дії ухвали про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням на підозрюваного обов`язків визначити 10 жовтня 2020 року включно.
Ухвалу про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання Тульчинського ВП Немирівського ВП ГУ НП у Вінницькій області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1