ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1737/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" грудня 2020 р. м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000187 від 25.05.2020 р. за звинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 27 ч. 4 ст. 369 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, який вважав таким, що відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Захисник просив повернути обвинувальний акт прокурору у зв`язку із невідповідністю обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України. В обґрунтування клопотання захисник зазначив, що в обвинувальному акті обвинуваченому інкримінується вчинення шахрайства одночасно двома способами шляхом обману та зловживання довірою, хоча вказано, що умисел у обвинуваченого виник саме на заволодіння грошовими коштами шляхом обману. Крім того, захисник зазначив, що хоча обвинуваченому інкримінується співучасть у скоєнні кримінального правопорушення за ч.4 ст. 369 КК України, в обвинувальному акті відсутнє посилання на співучасника злочину. Також захисник вказував на відсутність ідеальної сукупності інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень.

Обвинувачений підтримав свого захисника.

Вирішуючи питання про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, перевіривши виключно зміст обвинувального акту та реєстр матеріалів досудового розслідування, не вдаючись до передчасної оцінки наявності чи відсутності доказів винуватості обвинуваченого на цій стадії кримінального процесу, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України - у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення.

Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а потерпілому надає право підтримувати обвинувачення у випадку відмови прокурора від державного обвинувачення, а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст.56 КПК України).

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).

Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Виходячи з вищезазначеного вбачається, що обвинувальний акт повинен складатися з описової та резолютивної частин. В описовій частині зазначаються дані, які стали приводом та підставами початку досудового розслідування, обставини кримінальної події та під ознаки якого кримінального закону підпадають дії особи. В резолютивній частині підводяться підсумки кримінального розслідування, тобто особі висувається обвинувачення, яке відповідно до ст.ст. 369, 374 КПК України має бути вирішено у вироку суду.

Враховуючи те, що в мотивувальній частині вироку суду за наслідком розгляду кримінальної справи відповідно до положень ст. 374 КПК України обов`язково зазначається формулювання обвинувачення, суд вважає, що відсутність в обвинувальному акті висунутого особі обвинувачення є тим недоліком, без якого не може розпочатися судовий розгляд та, відповідно, проводитися судове слідство, пов`язане із вирішенням обвинувачення (так як воно відсутнє) і вказаний недолік, згідно норм КПК України, може бути усунутий лише на стадії підготовчого судового засідання відповідно до процедури, визначеної ст. 314 КПК України.

Більше того, формулювання обвинувачення має бути конкретним, тобто в ньому повинно бути детально описано місце вчинення злочину, час, спосіб вчинення, зокрема конкретні дії (бездіяльність), які були скоєні обвинуваченим, ознаки суб`єктивної сторони злочину (форма вини, мотив, мета) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, так як зазначені обставини, відповідно до положень ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Пункт 3 ч.2 ст. 291 КПК України містить вимогу щодо обов`язкового зазначення в обвинувальному акті анкетних відомостей потерпілого. Проте слідчим та прокурором такі вимоги не були дотримані, а обвинувальний акт не містить таких відомостей щодо потерпілого. Ураховуючи, що обвинуваченому інкримінується скоєння злочину замаху на шахрайство, тобто заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами ОСОБА_6 , в обвинувальному акті всупереч вищезазначених положень відомості про потерпілого взагалі не зазначені.

Крім того, відповідно до п. 7 ч.2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті повинно бути зазначено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Натомість, слідчим та прокурором не вказаний розмір шкоди, а вказано, що кримінальним правопорушенням шкоди не завдано. Проте, це не узгоджується із відомостями, які наведені в обвинувальному акті, де в правовій кваліфікації замаху на шахрайство зазначено, що дії обвинуваченого були спрямовані на заволодіння майном у особливо великих розмірах. Оскільки розмір завданої злочином шкоди впливає на кваліфікацію цього злочину та є кваліфікуючою ознакою за ч.4 ст. 190 КК України, відсутність в обвинувальному акті конкретного розміру шкоди не дає можливості учасникам судового провадження визначити яка саме сума грошових коштів визначена слідчим як в особливо великому розмірі та приймалась до уваги при кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 190 КК України.

Крім того, на неконкретність обвинувачення та наявність неузгодженості між складовими обвинувального акту, свідчить та обставина, що у формулюванні обвинувачення ОСОБА_5 за ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 190 КК України зазначено, що у обвинуваченого виник злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами шляхом обману. В подальшому викладені обставини реалізації цього умислу, де крім способу заволодіння грошовими коштами шляхом обману зазначено, що ОСОБА_5 продовжив реалізовувати злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами шляхом зловживання довірою.

Об`єктивна сторона шахрайства, полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Способами вчинення шахрайства є: обман або зловживання довірою.

Проте, в правовій кваліфікації інкримінованого обвинуваченого злочину взагалі не вказаний спосіб заволодіння чужим майном.

Крім того, обвинуваченому інкримінується підбурювання до надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає особливо відповідальне становище, тобто окремий вид співучасті із посиланням на ч.4 ст. 27 КК України. Проте з формулювання обвинувачення, та з викладу фактичних обставин кримінального правопорушення неможливо встановити хто є іншим співучасником даного злочину, оскільки в обвинувальному акті такі дані відсутні. Крім того, в обвинувальному акті не конкретизовано в якій саме формі було здійснено підбурювання - у формі умовляння, підкупу, погрози примусу або іншим чином, хоча ч.4 ст. 27 КК України, яка інкримінована обвинуваченому, містить перелік таких дій.

Таким чином, вищезазначені обставини можуть призвести до порушення права на захист обвинуваченого, якому обґрунтовано може бути незрозумілим, у вчиненні яких саме дій він обвинувачується.

Крім того, у формулюванні обвинувачення зазначено про наявність зв`язків ОСОБА_5 із заступником голови Національного банку України ОСОБА_7 , яка займає відповідальне становище та має можливість за надання неправомірної вигоди сприяти у призначенні ОСОБА_6 на керівну посаду. Ці обставини викладені у формулюванні обвинувачення. На думку суду, виклад вказаних обставин, тобто зазначення анкетних даних особи, з якою у обвинуваченого можливі наявні корупційні зв`язки, позбавляє цю особу можливості висловити свою позицію у даному кримінальному провадженні з приводу викладених в обвинуваченні обставин та порушить право цієї особи на захист. Неприпустимість зазначення у формулюванні обвинувачення осіб, яким не пред`явлено обвинувачення узгоджується із усталеною практикою ЄСПЛ, у висновках якого відображений принцип, який забороняє формування передчасної позиції суду, яка б відображала думку про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону. Зокрема у справі «Хужін та інші проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що положення ч.2 ст. 6 Конвенції (презумпція невинуватості) спрямоване на те, щоб убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий суд упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє зробити висновок про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення його до судового розгляду, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору як такий, що не відповідає КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 291, ч.3 ст. 314 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000187 від 25.05.2020 р. за звинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 27 ч. 4 ст. 369 КК України повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1