Справа № 192/147/21
Провадження № 1-кп/192/60/21
В И Р О К
Іменем України

"08" лютого 2021 р. смт. Солоне

Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючий-суддя ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Солоне кримінальне провадження № 192/147/21, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесеному 06.01.2021 за N 0000001, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Казахстану, азербайджанця, громадянина України, офіційно не працюючого, освіта середня, не одружений, не інваліда, не депутата, не військовозобов`язаного, фактично проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого згідно ст. 89 КК України, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення-прокурор ОСОБА_4 ;

захисту: обвинувачений ОСОБА_3 ;

учасник провадження потерпілий ОСОБА_5 , -

за участю обвинуваченого, потерпілого та прокурора, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05.01.2021 року близько 14.00 години, перебуваючи в приміщенні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , керуючись раптово виниклим умислом на таємне викрадення чужого, з корисливих мотивів, з метою особистої наживи, скориставшись вільним доступом до приміщення та відсутністю в ньому сторонніх осіб, викрав з карману куртки, яка висіла на вішалці, грошові кошти у сумі 3000 грн., котрі належали потерпілому ОСОБА_5 , після чого з викраденим з місця вчинення правопорушення зник. Своїми неправомірними діями ОСОБА_3 завдав матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_5 на загальну суму 3000 гривень. Відтак, ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та надав суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення. Ствердив, що не працює. Крадіжку вчинив свідомо, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, після того як зі своїм знайомим ОСОБА_6 прийшов в гості до потерпілого, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, оскільки перед тим вони розпили на трьох пляшку горілки та пляшку вина.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що 05.01.2021 року до нього в гості, по місцю його проживання, прийшов ОСОБА_6 разом з обвинуваченим ОСОБА_3 , в процесі спілкування вони випили пляшку горілки після чого потерпілий пішов в старий будинок за машинкою для стрижки. В цей час ОСОБА_6 та обвинувачений залишались в будинку. Після того як ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_3 пішли виявив крадіжку грошових коштів з належної йому куртки в сумі 3000,00 грн. Зазначив що дана сума є для нього значною, оскільки його пенсія становить 2100,00 грн. Повідомив, що жодних коштів йому не повернули.

З огляду на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, суд вважає за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та розглядає справу в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину, надав суду визнавальні показання, інші докази не досліджувалися, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні вказаного кримінального проступку за ч.1 ст.185 КК України є повністю доведеною, а тому повинен за такі дії нести кримінальну відповідальність та підлягає покаранню.
Відтак дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України, т.я. він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

При визначенні міри покарання суд враховує приписи ч.2 ст.50 КК України, за якими покарання має на меті не тільки кару і виправлення засудженого, а й запобігання вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Отже, визначаючи вид і міру покарання обвинуваченому на підставі ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості та характер вчиненого злочину, який згідно із ст.12 КК України, є кримінальним проступком проти власності; особу обвинуваченого, який раніше не судимий згідно ст. 89 КК України, його вік, є не одруженим, офіційно не працює; не є інвалідом, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків; в реєстрі психіатричних та наркологічних хворих не перебуває; пом`якшуючою вину обставиною як щире каяття, як зазначено органом досудового розслідування в обвинувальному акті, судом під час судового слідства не встановлено: так, обвинувачений визнав свою вину у вчиненні кримінального проступку, однак ні жалю, ні каяття суд не побачив і не почув ані в поведінці останнього, ані по інтонації голосу, ані по виразу обличчя; невідшкодування і, навіть невжиття ним таких заходів, заподіяної потерпілому шкоди; обтяжуючої вину обставини судом не встановлено; -відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, визнає за неможливе досягти мети попередження злочинів та виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та дійшов висновку про необхідність призначення йому з огляду на все це у своїй сукупності покарання - арешт (з урахуванням вимог частин 1 та 3 ст.60 КК України), адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим злочинів у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діянь, в мінімальних межах санкції статей, за якими кваліфіковано його дії: за ч.1 ст.185 КК України арешт на строк три місяця.

Правових підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, чи застосування ст.75 КК України, враховуючи перелічені вище конкретні обставини у їх сукупності та дані про особу винного, його ставлення до вчиненного, суд не знаходить.

Так описані вище дані про особу обвинуваченого та визнання ним вини дають лише підстави для призначення покарання у вигляді арешту у мінімальних його межах, передбачених санкцією відповідної статті, а не застосування ст.69 КК України.

Застосування інституту умовного звільнення (ст.75 КК України) до призначеного обвинуваченому покарання не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Отже суд дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без його тримання в умовах ізоляції.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Речові докази по справі відсутні.

Процесуальні витрати по справі відсутні.
Оскільки під час підготовчого провадження, як і в подальшому під час розгляду справи, клопотань про обрання запобіжного заходу обвинуваченому не надходило та такий не застосовувався, відсутні підстави для обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч.1 ст.185 КК України, та призначити йому покарання:

за ч.1 ст.185 КК України арешт на строк 3 (три) місяці;

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу набрання вироком законної сили та фактичного звернення його до виконання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1