В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" вересня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00003914 від 16.05.2019 року за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боярка, Київської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Дніпровськогшо районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі; вироком Дарницького районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений 11.12.2018 року,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , 15 травня 2019 року, приблизно о 16 годині 20 хвилин, перебував за адресою: м. Київ, вул. Курнатовського, 28, де поблизу дитячого майданчика помітив раніше не знайомого неповнолітнього ОСОБА_5 , в руках якого знаходився мобільний телефон марки Мейзу М 5. В цей час, у ОСОБА_3 виник прямий злочинний умисел на вчинення повторного відкритого викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, при цьому обравши предметом своїх злочинних дій майно, що належить ОСОБА_6 , а саме мобільного телефону марки Мейзу М 5, вартістю 2 800 гривень. Так, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів з метою власного протиправного збагачення, ОСОБА_3 попросив у неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 мобільний телефон марки Мейзу М.5, в свою чергу неповнолітній потерпілий ОСОБА_6 , передав ОСОБА_3 вищевказаний мобільний телефон, в середині якого знаходилась сім картка мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна», вартістю 25 гривень. В подальшому, ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що мобільний телефон марки Мейзу М 5, йому не належить, а також, що його дії носять відкритий характер по відношенню до неповнолітнього ОСОБА_6 , тримаючи при собі вказаний мобільний телефон, розвернувся та почав тікати від потерпілого, при цьому усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, жодним чином не реагував на вимоги останнього зупинитися та віддати належне йому майно, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав неповнолітньому потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 2825 грн. 00 коп.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення та щиро розкаявся у вчиненому. Зокрема, зазначив, що попросив у потерпілого телефон під приводом зателефонувати, останній надав йому мобільний телефон, після чого він втік, забравши із собою мобільний телефон, який у подальшому здав до ломбарду та за який отримав 600 гривень.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та наведеними вище письмовими документами.
Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно і тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК України.
Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, а саме: під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий.
Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_3 , вищезазначених даних про його особу, конкретних обставин кримінального провадження, суд вважає, що його перевиховання і виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. 75 КК України.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.
Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обрався.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту фактичного затримання.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.
Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я :