У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/5305/20

№ 1-кс/183/1417/20

24 вересня 2020 року Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого слідчого відділу Перещепинського ВП Новомосковського відділу поліції головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу тримання під вартою :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Личкове, Магдалинівського району, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 187 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

та слідчого ОСОБА_3 ,

встановив :

ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а саме в тому, що 21 вересня 2020 року в денний час доби (точний час в ході досудового розслідування не встановлений) ОСОБА_7 , перебуваючи в с. Личкове Магдалинівського району, Дніпропетровської області, маючи умисел, направлений на вчинення нападу з метою заволодіння майном, що належить ОСОБА_8 , вступив у попередню змову з ОСОБА_4 , розподіливши ролі у вчиненні злочину, після цього підшукали знаряддя вчинення злочину.
Реалізуючи умови злочинної змови, 21 вересня 2020 року приблизно о 15 годині 00 хвилин ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_4 прибули до м. Перещепине, Новомосковського району Дніпропетровської області, де, діючи відповідно до умов злочинної змови, за попередньою змовою групою осіб, при цьому заздалегідь призначивши зустріч із ОСОБА_8 біля будинку АДРЕСА_2 , де в ході бесіди виник словесний конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , в результаті якого останній наніс ляпас лівою рукою в область правої щоки, після чого ОСОБА_8 попрямував на стадіон Перещепинської ЗОШ № 1, м. Перещепине, Новомосковського району Дніпропетровської області, де його наздогнали ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , діючи умисно, в групі, з корисливих мотивів, застосовуючи насильство, ОСОБА_4 , двома руками штовхнув ОСОБА_8 в грудну клітину, чим звалив його з ніг на землю. В цей час до них підійшов ОСОБА_7 та використовуючи предмет, схожий на молоток, кинув його на землю, після чого останній сів на ОСОБА_8 та умисно наніс останньому декілька ударів кулаками правої та лівої руки в область голови, в цей час ОСОБА_4 збоку, навприсядки, завдав декілька ударів кулаками правої та лівої руки в тім`яну область голови, та побачивши біля себе предмет схожий на молоток взяв його до рук, та завдав два удари в область грудної клітини, а саме по ребрам, після чого ОСОБА_7 вихвативши з рук ОСОБА_4 , предмет зовні схожий на молоток, наніс один удар в тім`яну область голови, спричинивши тілесне ушкодження у виді відкритої черепно-мозгової травми, забита рана м`яких тканин голови, забита рана потиличної області голови. Продовжуючи скоєння злочину, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , знаходячись за вищевказаною адресою, зірвали наплічну сумку потерпілого. Після цього, ОСОБА_7 , діючи з корисливим мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_4 , заволоділи чужим майном, яке належить потерпілому ОСОБА_8 , а саме: мобільним телефоном «MEIZUM3», наплічною сумкою, банківською карткою «Приватбанк», та грошовими коштами в сумі 5000 гривень.
Після цього, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 , з викраденим майном з місця скоєння злочину втекли у невідомому напрямку, розпорядившись викраденим майном в подальшому на власний розсуд.
Слідчій вказав, що по справі є достатньо підстав вважати підозру у вчинені кримінальних правопорушень обґрунтованою. Вважає наявними ризики, передбачені п.1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим відносно нього неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, просить обрати запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів.

Прокурор підтримала заявлене слідчим клопотання та просить задовольнити його, оскільки на її думку наявні ризики передбачені п.1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому вважає не можливим застосувати інший запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_4 винним себе у скоєнні вказаного кримінального правопорушення визнав частково. Висказався проти застосування йому запобіжного заходу тримання під вартою. Просить застосувати домашній арешт має місце проживання, переховуватися від слідства не буде.

Захисник ОСОБА_6 , вказав, що заперечує у застосуванні запобіжного заходу тримання під вартою. Вважає ризики не обґрунтованими, підозра не обґрунтована, слідчим не доведено, що ОСОБА_4 має намір переховуватися від слідчого. Просить врахувати, що ОСОБА_4 є інвалідом 3 групи.

Суд, дослідивши заявлене клопотання, вислухавши доводи слідчого, прокурора, підозрюваного, захисника у відповідності до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, з урахуванням ч. 1 ст. 177, ст. 178, ст. 183 КПК України вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 , суд враховує, що серед вказаних у клопотанні слідчого ризиків є доведеним тільки один, який і дає підстави для задоволення клопотання.
23 вересня 2020 р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину.
Перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до викладених вимог кримінального процесуального закону, вислухав, доводи учасників судового провадження належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, суд вважає, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд враховує наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України про який свідчить те, що ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, ОСОБА_4 , може незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_8 якого було додатково допитано 22 вересня 2020 року, де в ході допиту останній вказав що непокоїться за своє життя, оскільки ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 погрожували йому фізичною розправою.

Суд не встановив наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який слідчий посилається у клопотанні, оскільки він нічим об`єктивно не доведений, а тому на думку суду, це є припущенням слідчого без належного підтвердження доказами наявності такого ризику, тому вказаний ризик для обґрунтування при обранні запобіжного заходу, суд врахувати не може.

Суд вважає, що клопотання захисника ОСОБА_6 про застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу домашній арешт, задоволенню не підлягає та нічим не обґрунтовано і не підтверджено. Крім того, наявність ризику щодо запобігання спробам ОСОБА_4 незаконно впливати на потерпілого, який доведений слідчим, дає суду беззаперечні підстави для застосування самого суворого запобіжного заходу : тримання під вартою.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри, як підставу для застосування запобіжного заходу, слідчий суддя враховує усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв для її визначення. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 20.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення ЄСПЛ від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 178 КПК України суд враховує вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тому суд вважає, що перебування на волі ОСОБА_4 , буде суперечити інтересам суспільства і є беззаперечною підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд встановив, що ці ж самі підстави, враховані при обранні запобіжного заходу тримання під вартою є і відсутністю підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Суд встановив, що слідчий довів, що жоден із запобіжних заходів крім тримання під вартою не може запобігти ризику ОСОБА_4 незаконно впливати на потерпілого.

В своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 р. ЄСПЛ зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає виправданим тримання підозрюваного під вартою.

Суд не зазначає розміру можливої застави, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України ОСОБА_4 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення вчиненого із застосуванням насильства.

Суд враховує, що відповідно до повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 23 вересня 2020 р., він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, тому відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України не визначає розміру застави в кримінальному провадженні.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 196 КПК України, суд, -

постановив :

застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою до 21 листопада 2020 року.

В задоволені клопотання захисника ОСОБА_6 про застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу домашнього арешту відмовити.

Початок строку дії ухвали обчислювати з 22 вересня 2020 року.

Копію ухвали направити для виконання начальнику Дніпропетровської установи виконання покарань управління Держаної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№ 4)

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення повного тесту ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1