справа № 557/200/19
провадження № 1-кп/563/17/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.02.2021 року м. Корець

Корецький районний суд Рівненської області

в особі: головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000027 від 24.01.2019 року, про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Посягва Гощанського району Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , професійно-технічною освітою, одруженого, українця, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України

встановив:

23 січня 2019 року близько 17 години ОСОБА_5 , перебуваючи на подвір`ї будинку ОСОБА_6 в АДРЕСА_2 , під час конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_6 удар ліктем правої руки в область грудної клітини тулуба, від якого потерпілий впав, в результаті чого завдав для нього тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в лівій підключичній ділянці, на правій задньо-боковій поверхні тулуба в проекції крила правої клубової кістки, забою правої нирки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину визнав, під час судового розгляду не заперечував факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 через наявність неприязних стосунків, шкодує про вчинене. Цивільний позов визнає частково, в частині відшкодування матеріальної шкоди, а саме витрат на лікування в розмірі 748,75 грн..

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що 23.01.2019 року обвинувачений ОСОБА_5 наніс йому тілесні ушкодження. Цивільний позов він підтримує повністю та просить задоволити.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 , також підтверджується письмовими доказами:

- Витягом з ЄРДР, згідно якого 24.01.2019 року внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.125 КК України (а.п. 1);
- Висновком судово медичної експертизи № 8 від 30 січня 2019 року встановлено, що у ОСОБА_6 виявлені та лікарями описані наступні тілесні ушкодження: крововиливи в лівій підключичній ділянці, на правій задньо-боковій поверхні тулуба в проекції крила правої клубової кістки; забій правої нирки. Тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на правій задньо-боковій поверхні тулуба в проекції крила правої клубової кістки з забоєм правої нирки оцінюються в сукупності як за єдиним механізмом виникнення і, згідно п.2.3.3. "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.95р. №6, відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Всі інші тілесні ушкодження, а саме крововилив в лівій підключичній ділянці, згідно п.2.3.5. вище вказаних "Правил...", відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження виникли не менше як від двох траматичних дій тупого(их) предмету(ів) з обмеженою контактуючою поверхнею, могли виникнути в термін та за обставин вказаних в обставинах справи. В момент отримання тілесного ушкодження, у вигляді крововиливу в лівій підключичній ділянці, потерпілий міг перебувати, найбільш ймовірно у вертикальному положенні і був повернутий передньою поверхнею грудної клітки до травмуючого знаряддя, або в положенні близькому до цього. Тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на правій задньо-боковій поверхні тулуба в проекції крила правої клубової кістки з забоєм правої нирки, могли виникнути в результаті падіння потерпілого з положення стоячи на тверді предмети з обмеженою контактуючою поверхнею, а тілесне ушкодження, у вигляді крововиливу в лівій підключичній ділянці, не характерне для виникнення внаслідок самопадіння з висоти власного зросту. (а.п. 24-25);
- Протоколом проведення слідчого експерименту від 26.01.2019 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_6 розповів та показав про обставини скоєння кримінального правопорушення відносно нього (а.п. 28-31);

- Протоколом проведення слідчого експерименту від 26.01.2019 року, згідно якого свідок ОСОБА_7 розповів та показав про обставини скоєння кримінального правопорушення відносно ОСОБА_6 (а.п. 35-38);

- Протоколом проведення слідчого експерименту від 31.01.2019 року, згідно якого обвинувачений ОСОБА_5 розповів та показав про обставини скоєння кримінального правопорушення відносно ОСОБА_6 (а.п. 54-56);

Суд вважає вину ОСОБА_5 доведеною і кваліфікацію його дій правильною за ч.2 ст.125 КК України, а саме заподіяння умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров"я.

Ст. 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог кримінального закону, зобов"язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом"якшують та обтяжують покарання, думку потерпілого щодо призначення покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Кримінальне правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_5 передбачений ч.2 ст.125 КК України згідно ст.12 КК України є кримінальним проступком.

Обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, пенсіонер.

Обставиною, що пом"якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд приходить до такого висновку:

Згідно ст.28 КПК України особа, яка зазнала матеріальної і моральної шкоди від злочину вправі при провадженні у кримінальній справі пред`явити позов до обвинуваченого.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Верховним судом України в п. 2 Постанови Пленуму „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснено судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Суд вважає, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 в частині стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_5 слід задоволити частково, а саме на ту суму, яка підтверджена доказами в розмірі: 748, 75 грн., які складаються з оплати витрат на лікування потерпілого.

Щодо стягнення неотриманого доходу ФОП від підприємницької діяльності в розмірі 35776,55 грн., суд вважає, що позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Оскільки, системний аналіз норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що для виникнення у потерпілого права на відшкодування втраченого заробітку (доходу) обов`язковою умовою є факт втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, на відміну від права на відшкодування витрат на лікування та моральної шкоди, яке не пов`язується із встановленням такого факту.

Так як, відповідно до пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії: а) визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності, групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням своїх трудових обов`язків; б) встановлюють потребу інвалідів у соціальній допомозі, що була б спрямована на полегшення наслідків погіршення здоров`я (протезування, засоби пересування, робочі пристосування, постійний догляд тощо).

Таким чином, належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати професійної працездатності (у процентах) для застосування статті 1195 ЦК України є відповідний висновок МСЕК з визначенням відсотка втрати працездатності.

Відтак, суд вважає, що позивачу не встановлено втрату професійної чи загальної працездатності після отриманих тілесних ушкоджень, які заподіяв йому ОСОБА_5 , а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Крім того, позовні вимоги про відшкодування суми втрати доходу від підприємницької діяльності не підлягають задоволенню, оскільки такі втрати не відносяться до шкоди, завданої фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я відповідно до вимог частини першої статті 1195 ЦК України

Вирішуючи даний позов в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода, завдана потерпілому ОСОБА_6 неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_5 полягає в тому, що потерпілому було завдано фізичний біль та душевні страждання, які виразилися в отриманні стресу, безсоння, дискомфорту, порушення звичного способу життя, втраті звичних соціальних зв"язків, перебування ОСОБА_6 на лікарняному. Тому моральна шкода підлягає стягненню з обвинуваченого в розмірі 9000 грн., з огляду на засади розумності і справедливості, враховуючи ступінь вини обвинуваченого.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілим ОСОБА_6 і адвокатом ОСОБА_8 було укладено договір про надання останнім правової допомоги. Упродовж судового розгляду адвокат ОСОБА_8 здійснював представництво інтересів потерпілого ОСОБА_6 .. Згідно поданого розрахунку потерпілий просить стягнути з обвинуваченого 9000 грн. понесених витрат на правову допомогу адвоката ОСОБА_8 .. Також, представником потерпілого до суду подано квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 25.06.2020 року про сплату гонорару адвокату ОСОБА_8 . ОСОБА_6 в розмірі 9000 грн..

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом встановлено, що представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 приймав участь у восьми судових засіданнях, три з яких тривалістю 2-3 хв..

Захисник ОСОБА_4 заявляла клопотання про зменшення вищевказаних витрат на оплату правової допомоги.

Суд вважає, що з обвинуваченого на користь потерпілого підлягають до стягнення витрати на оплату правової допомоги в розмірі 5000 грн..

Керуючись ст.ст. 128, 369, 370, 374 КПК України, суд, -

засудив:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити покарання - штраф у розмірі 50 (п"ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п"ятдесят ) гривень.

Цивільний позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 на відшкодування матеріальної шкоди 748 (сімсот сорок вісім) грн. 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 9000 (дев"ять тисяч) грн..
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 на відшкодування витрат на правову допомогу 5000 (п"ять тисяч) грн..
Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Корецький районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя: