ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2244/20 Номер провадження 11-кп/814/1174/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
законного представника
потерпілої ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000029 від 02.01.2020 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 2.07.2020,-

ВСТАНОВИВ:
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-29.04.2011 Октябрським районним судом м. Полтава за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки 6 місяців;
-01.08.2012 Октябрським районним судом м. Полтава за ч.1 ст.122, 71 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі;
-24.06.2014 на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Полтава від 16.06.2014 звільнений від відбування покарання на підставі ст.2 Закону України «Про амністію в 2014 році», -

Визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено рахувати із 02 липня 2020 року.
Зараховано в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 час його затримання та перебування під вартою в цьому кримінальному провадженні із 02 січня 2020 року по 02 липня 2020 року.
До набрання вироком законної сили, обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін.
Позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_7 : на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування майнової шкоди грошові кошти у розмірі 8452 (вісім тисяч п`ятдесят дві) грн 04 коп; в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 3454 (три тисячі чотириста п`ятдесят чотири) грн 22 коп.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 02 січня 2020 року перебував за місцем проживання ОСОБА_12 у квартирі АДРЕСА_2 , з яким протягом дня вживав спиртні напої. Приблизно о 19 годині 00 хвилин між ним та ОСОБА_12 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, виникла сварка, яка переросла в бійку. У ході бійки ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_12 , завдав останньому не менше 25 ударів предметом з обмеженою контактуючою поверхнею по типу дерев`яної палиці в голову та кінцівках. Відразу ж після цього ОСОБА_7 , не зупиняючись на вчиненому, доводячи до кінця умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті, завдав ОСОБА_12 не менше 31 удару ножем в різні частини тулубу, тобто в життєво важливі органи, та по кінцівках, від чого настала смерть ОСОБА_12 .
Внаслідок таких протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_12 було заподіяно: забиті лінійні рани, які хаотично-розташовані в тім`яно-скроневій області, переривчаста в лобній області зліва на межі росту волосся, по задньозовнішній поверхні правого зап`ястя в кількості трьох, на внутрішній поверхні правого зап`ястя з розповсюдженням на нижню третину передпліччя, по внутрішній поверхні лівого передпліччя в нижній третині в кількості двох, проникаючі колото-різані рани тулубу та кінцівок (з пошкодженнями м`язів, судин, кісток та внутрішніх органів по ходу раньових каналів): в проекції 3-го міжребер`я по передньопахвовій лінії, в проекції 4-го міжребер`я по середньоключичній лінії, в проекції 3-го ребра праворуч ближче до середньоключичної лінії, в проекції 3-го міжребер`я праворуч ближче до середньоключичної лінії, в проекції 5-го міжребер`я по навкологрудинній лінії праворуч, в проекції 6-го міжребер`я праворуч ближче до середньоключичної лінії, в проекції 4-го міжребер`я ближче до передньопахової лінії праворуч, в проекції 6-го ребра ближче до передньопахової лінії праворуч, в проекції 4-го ребра по середньопаховій лінії праворуч, в проекції 8-го ребра по середньопаховій лінії праворуч, в проекції 6-го міжребер`я по лопатковій лінії праворуч, по прихребтовій лінії праворуч на рівні 5-го грудного хребця, в проекції 7-го міжребер`я по лопатковій лінії ліворуч, в проекції 8-го міжребер`я по лівій лопатковій лінії, в проекції 9-го міжребер`я по лівій лопатковій лінії, в проекції 10-го ребра по лівій лопатковій лініїна 2,5 см нижче попередньої, в проекції 10-го міжребер`я по лівій задньопахвовій лінії, проекції 12-го ребра по лівій лопатковій лініїна 3см нижче проекції 12-го ребра по лівій задньопаховій лінії, рани в проекції зовнішньої поверхні правого плечового суглоба, рани по зовнішній поверхні правого плеча в середній третині з наскрізним раньовим каналом і вихідною раною позадньовнутрішній поверхні плеча, в проекції задньозовнішньої поверхні правого ліктьового суглоба з наскрізним раньовим каналом і вихідною раною на згинальній поверхні, позадньовнутрішній поверхні правого передпліччя в верхній третині, попередньовнутрішній поверхні правого плеча в нижній третині, наскрізна на задньовнутрішній поверхні лівого передпліччя в нижній третині з наскрізним раньовим каналом і вихідною раною по передній поверхні передпліччя в середній третині на 0,4 см нижче попередньої (по задньовнутрішній поверхні лівого передпліччя в нижній третині) з наскрізним раньовим каналом і вихідною раною на межі нижньої та середньої третини передньої поверхні передпліччя, позадньовнутрішній поверхні межі лівого передпліччя та зап`ястя, по тильній поверхні 1-го пальця лівої кисті в проекції нігтьової фаланги, по зовнішній поверхні лівого стегна в верхній третині, по зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині.
Оскільки кожна з виявлених ран внесла свій еквівалент в розвиток шоку, тобто крововтрати, то вказані тілесні ушкодження призвели до смерті ОСОБА_12 .
Не погоджуючись із вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить оскаржуваний вирок суду змінити: виключити із вироку Октябрського районного суду м. Полтава від 2.07.2020 обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння; пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевим судом не враховано те, що: між вживанням спиртних напоїв обвинуваченим ОСОБА_7 та подією злочину пройшло приблизно 7 годин значний проміжок часу, а тому обвинувачений ОСОБА_7 на час вчинення злочину не перебував у стані алкогольного сп`яніння; докази, які б тим чи іншим чином підтверджували, що обвинувачений ОСОБА_7 під час вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння у матеріалах справи відсутні; в судовому засіданні ОСОБА_7 щиро розкаявся, вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, заперечивши лише факт перебування в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення кримінального правопорушення; під час судового засідання 2.07.2020 ОСОБА_7 повністю підтвердив показання, надані ним під час досудового розслідування та вибачився перед потерпілими за вчинений злочин; під час проведення обшуку 2.01.2020 в господарстві ОСОБА_7 , останній видав поліції ніж, яким було вчинено кримінальне правопорушення та ключі, які він взяв із місця злочину, що свідчить про те, що ОСОБА_7 не бажав чинити перешкоди досудовому розслідуванню, а лише сприяв у його розслідуванні; під час проведення слідчого експерименту 8.01.2020 обвинувачений ОСОБА_7 відтворив обставини вчинення кримінального правопорушення; згідно з матеріалами справи до злочину обвинувачений ОСОБА_7 не готувався, а умисел в обвинуваченого на вчинення злочину виник раптово через сварку із потерпілим; в силу ст.89 КК України обвинувачений ОСОБА_7 не судимий; обвинувачений хоча і не відшкодував збитки потерпілому, однак позовні вимоги по цивільному позову визнав в повному обсязі.
Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого та його представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав в ній наведених, прокурора, який посилаючись на законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, просив залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, потерпілу та її законного представника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме, у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, ніким з учасників не оспорюється і підтверджуються зібраними у справі і перевіреними у суді доказами, оціненими у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України.
Щодо доводів апелянта про те, що докази, які б тим чи іншим чином підтверджували, що обвинувачений ОСОБА_7 під час вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння у матеріалах справи відсутні, на думку колегії суддів є неспроможними з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.
За п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі ст. 92 КПК покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Відповідно до ст. 84 КПК доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК, обставиною, що обтяжує покарання визнається вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що орган досудового розслідування при формулюванні пред`явленого обвинувачення, яке в подальшому місцевий суд визнав доведеним, інкримінував ОСОБА_7 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Цю ж обставину було зазначено в обвинувальному акті як таку, що обтяжує покарання відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК.
Обґрунтовуючи свій висновок про визнання обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, місцевий суд послався на показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які будучи у встановленому КПК України порядку попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, повідомили, що бачили, що в першій половині дня 2 січня 2020 року ОСОБА_7 , ОСОБА_12 вживали спиртні напої, а саме на трьох дві пляшки горілки. Підстав сумніватися в правдивості й достовірності показань даних свідків у місцевого суду не було, з чим погоджується й апеляційний суд.
Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував, що 2 січня 2020 року вживав спиртні напої та в деталях не пам`ятав обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема факту нанесення не менше 25 ударів предметом з обмеженою контактуючою поверхнею по типу дерев`яної палиці в голову та кінцівках потерпілого.
У свою чергу, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений підтвердив, що 2 січня 2020 року, він, ОСОБА_7 , із ОСОБА_12 вживали алкогольні напої до моменту сварки й бійки між ними.
Посилання захисника обвинуваченого на те, що між вживанням спиртних напоїв обвинуваченим ОСОБА_7 та подією злочину пройшов значний проміжок часу, а тому обвинувачений на час вчинення злочину не перебував у стані алкогольного сп`яніння, є неспроможними та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження, зважаючи також на кількість вжитого міцного алкоголю ОСОБА_7 та ОСОБА_12 .
Водночас слід зазначити, що згідно з даними висновків експерта №17 від 10.02.2020 та №17а від 25.02.2020 при судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі від трупу ОСОБА_12 виявлено етиловий спирт в концентрації: в крові - 3,5 проміле, в сечі - 4,6 проміле, що стосовно живої особи може відповідати тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння (т.1 а.с. 192-201, 209-216).
За таких обставин, місцевим судом правильно зазначено, що посилання захисника та обвинуваченого на те, що відсутні докази про перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, спростовуються як його показаннями, так і свідків.
На підставі викладеного вище, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину у стані алкогольного сп`яніння і правильно визнав цю обставину такою, що обтяжує покарання.
Щодо доводів апелянта про те, що в судовому засіданні ОСОБА_7 щиро розкаявся, вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, заперечивши лише факт перебування в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення кримінального правопорушення, то суд першої інстанції надав обґрунтовану оцінку даним доводам, зазначивши про відсутність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, як щире каяття, оскільки обвинувачений хоча і висловив жаль з приводу негативних наслідків, які настали у вигляді смерті потерпілого, однак у вчиненому не розкаявся, в обґрунтування чого необхідно взяти до уваги поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 після вчинення злочину, а саме те, що останній після спричинення численних ножових поранень потерпілому будь якої допомоги тому не надав, натомість протиправно заволодів ключами від його квартири, зачинив її, забрав із собою засіб вчинення злочину ножа, залишив на місці події недопалок. Саме така поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 сприяла виникненню пожежі в квартирі, яка локалізована завдяки вчасному виклику сторонніми особами пожежних та їхній роботі.
Колегія суддів зауважує, що щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Натомість обвинувачений хоча й, визнавши цивільний позов, шкоду, завдану внаслідок вчинення злочину, станом на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції не відшкодував.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про призначення ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, то на думку колегії суддів, вони є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У п. 3постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, поведінку обвинуваченого як під час вчинення злочину, так і після; настання невідворотних, тяжких, негативних наслідків у вигляді смерті особи молодого віку, особу обвинуваченого, який офіційно непрацевлаштований, за місцем проживання характеризується негативно, зокрема, із сусідами підтримує посередні стосунки, на нього періодично надходили заяви та звернення з приводу порушення ним публічного порядку, схильний до вчинення кримінальних правопорушень проти власності громадян, притягувався до адміністративної відповідальності в 2019 році за ч. 1 ст. 173-2, ч. 1 ст. 178 КУпАП, підтримує зв`язки з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя, завдану шкоду потерпілому не відшкодував, на обліку у лікаря психіатра, - невролога не перебуває, перебував на обліку в лікаря нарколога з приводу синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю (хронічного алкоголізму другого ІІ ступеня), наявність обставини, яка пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину та обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Щодо прохання апелянта врахувати те, що під час проведення обшуку 2.01.2020 в господарстві ОСОБА_7 , останній видав поліції ніж, яким було вчинено кримінальне правопорушення та ключі, які він взяв із місця злочину, що свідчить про те, що ОСОБА_7 не бажав чинити перешкоди досудовому розслідуванню, а лише сприяв у його розслідуванні; під час проведення слідчого експерименту 8.01.2020 обвинувачений ОСОБА_7 відтворив обставини вчинення кримінального правопорушення; під час судового засідання 2.07.2020 ОСОБА_7 повністю підтвердив показання, надані ним під час досудового розслідування, слід зазначити, що судом першої інстанції це враховано при призначенні покарання та визнано обставиною, яка пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину, а тому колегія суддів не вбачає підстав для повторного врахування даної обставини.

Колегія суддів враховує те, що обвинувачений вибачився перед потерпілими за вчинений злочин та те, що до злочину ОСОБА_7 не готувався, а умисел в обвинуваченого на вчинення злочину виник раптово через сварку із ОСОБА_12 , однак це не свідчить про неправильність призначеного місцевим судом виду і розміру покарання, та, як наслідок, на законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції не впливає.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 29.04.2011 Октябрським районним судом м. Полтава ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку - 2 роки 6 місяців.
1.08.2012 Октябрським районним судом м. Полтава ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.122, ч.1 ст.71 на 3 роки 2 місяці позбавлення волі.
24.06.2014 на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Полтава від 16.06.2014 ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання на підставі ст.2 Закону України «Про амністію в 2014 році».
Амністія не передбачає автоматичного зняття судимості. Так, у ч. 3 ст. 6 Закону України "Про застосування амністії в Україні" зазначено, що питання про зняття судимості з осіб, до яких застосована амністія, вирішується відповідно до положень КК України.
Згідно з ч.1 ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
Згідно з ч. 3 ст. 90 КК, якщо особу було достроково звільнено від відбування покарання, то строк погашення судимості обчислюється з дня дострокового звільнення її від відбування покарання.
У відповідності до положень п.8 ст.89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_7 було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, і з дня його звільнення від відбування покарання за цей злочин (24.06.2014) й до дня вчинення ним нового злочину, за який його засуджено у цьому кримінальному провадженні (2.01.2020) - строки погашення судимості за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України не сплили, а тому доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 в силу ст.89 КК України не судимий, є неспроможними.
За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Так, призначене судом ОСОБА_7 покарання, яке відповідно санкції ч. 1 ст. 115 КК України призначено не є максимальним та відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, яке призначено із врахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, наявністю обставини, що пом`якшує покарання та обставини, що обтяжує покарання, а тому є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції при призначенні покарання, в ході апеляційному розгляду колегії суддів наведено не було.

З огляду на викладене вище, апеляційна скарга є необгрунтованою.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407 КПК України,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 2.07.202020 щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом, а засудженим, який тримається під вартою з моменту отримання копії судового рішення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4