провадження №1-кс/932/6727/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська - ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Дніпро клопотання слідчого СВ Шевченківського ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про зупинення видаткових операцій по рахункам, в досудовому розслідуванні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001041 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
14 грудня 2020року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого СВ Шевченківського ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про зупинення видаткових операцій по рахункам № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 у всіх наявних валютах відкритих у АТ «УкрСиббанк» (ЄДРПОУ банка 09807750, код банку 351005), 04070 м. Київ ВУЛИЦЯ АНДРІЇВСЬКА, буд. 2/12, що належить ТОВ «САНСНОУ БІЛДІНГ» (ЄДРОПУ 42785524), а також усі платежі, що надходять на цей рахунок, у тому числі призупинити видачу готівкових коштів, перерахування на кореспондентські рахунки, перерахування на інші поточні рахунки юридичних і фізичних осіб - суб`єктів господарської діяльності Припинити розрахунково-касові операції в видатковій частині за зазначеними рахунками, крім операцій по платежах з оплати праці, до бюджетів усіх рівнів та до державних цільових фондів. Накласти арешт, та зупинити всі без виключення операції з усіма без винятків відкритими поточними рахунками, які відкриті у АТ «УкрСиббанк» (ЄДРПОУ банка 09807750, код банку 351005), що належить ТОВ «САНСНОУ БІЛДІНГ» (ЄДРОПУ 42785524).

В обґрунтування клопотання зазначив, що службові особи ТОВ «Сансноу Білдінг» подали до тендерного комітету КП «Музей історії Дніпра» ДМР офіційні документи до яких внесено завідомо неправдиві відомості. 31.08.2020 між КП «Музей історії Дніпра» ДМР та ТОВ «Сансноу Білдінг» укладено договір підряду № 2808 на виконання будівельних робіт по об`єкту з пристосуванням під «Музей Історії Дніпра» пам`ятки архітектури національного значення «Губернаторський будинок» по вул. Воскресенській, 14 в м. Дніпро. В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 станом на теперішній час перебуває на посаді керівника та головного бухгалтера ТОВ «САНСНОУ БІЛДІНГ» (ЄДРОПУ 42785524). Підприємство ТОВ «САНСНОУ БІЛДІНГ» (ЄДРОПУ 42785524) має розрахункові рахунки в AT «УкрСиббанк». Проте, при здійсненні телефонного дзвінка ОСОБА_4 ,, остання повідомила, що з приводу її посади їй нічого не відомо та інших пояснень надавати не бажає. На підставі вищевикладеного прийшли до висновку, що ТОВ «САНСНОУ БІЛДІНГ» є підприємством з ознаками фіктивності, створеного з метою отримання і подальшої легалізації бюджетних коштів, які надходять за виконання підрядних робіт від КП «Музей Історії Дніпра» ДМР. В ході досудового розслідування було встановлено, що ТОВ «САНСНОУ БІЛДІНГ» має відкриті рахунки в AT «УкрСиббанк», рахунок № НОМЕР_1 (поточний рахунок) валюта UAH (Українська гривня) та рахунок № НОМЕР_2 (поточний рахунок) валюта UAH (Українська гривня). Враховуючи викладене, вважають, що станом на теперішній час невстановлені особи, які фактично здійснюють керування підприємством ТОВ «САНСНОУ БІЛДІНГ» протиправно розпоряджаються розрахунковими рахунками підприємства, на які надходять бюджетні кошти.

Слідчий в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розглянути клопотання без його участі.

Розглянувши клопотання, дослідивши надані додатки, приходжу до наступного висновку.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частина друга ст.170 КПК України передбачає, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Також, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Однак слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин на які послався у клопотанні.

Отже, слідчим не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів про те, що пред`явлений цивільний позов в кримінальному провадженні, та існують передумови відчуження майна як про це вказано в клопотанні.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на той факт, що у клопотанні слідчого, в порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 171 КПК України, не зазначено суму грошових коштів, які знаходяться на рахунках, відкритих у АТ «УкрСиббанк», які належать ТОВ «САНСНОУ БІЛДІНГ». Відсутність даних про суму таких грошових коштів позбавляє можливості, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, оцінити розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для працівників цього товариства.

Враховуючи, що з матеріалів клопотання вбачається, що органом досудового розслідування не доведено наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, відомості які б підтверджували обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення відсутні, будь-якій особі не повідомлено про підозру у вчиненні вказаному кримінальному провадженні, цивільний позов не пред`явлено, а отже відсутні підстави для накладення арешту з метою його забезпечення, сума спричинених збитків не визначена, крім того у матеріалах клопотання відсутня постанова слідчого про визнання грошових коштів речовим доказом у казаному кримінальному провадженні, а отже підстав вважати що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу наразі не має, у зв`язку з чим слідчий суддя приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для накладення арешту та задоволення клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.170-173 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про зупинення видаткових операцій по рахункам, в досудовому розслідуванні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001041 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1