Провадження № 1-в/522/27/21
УХВАЛА
16 січня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
під головуванням судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по відбуттю покарання,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з клопотанням про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по відбуттю покарання.
В обґрунтування свого клопотання посилається на те, що 14.01.2021 року вироком Приморського райсуду м. Одеси він був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 187 КК України, до позбавлення волі строком на 7 (семи) років, з конфіскацією майна. Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислюється з 18.07.2017 року, тобто з моменту фактичного затримання. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_3 в строк відбування покарання, строк його попереднього ув`язнення, а саме строк його тримання під вартою на стадії досудового розслідування та під час судового розгляду справи в період з 18.07.2017 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки злочин було вчинено (13.06.2017 року) в період дії Закону України «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання». У зв`язку з цим, просить звільнити його з-під варти по відбуттю покарання.
Обвинувачений та його захисник підтримали клопотання та просили задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд вважає, що заяву обвинуваченого ОСОБА_3 слід задовольнити, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Якщо інше не передбачено цим Кодексом, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України.

Згідно з ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Копія клопотання та матеріалів, якими воно обґрунтовується, надається прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 206 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Судом встановлено, що 14 січня 2021 року вироком Приморського райсуду м. Одеси ОСОБА_3 був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 187 КК України, до позбавлення волі строком на 7 (семи) років, з конфіскацією майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислююється з 18.07.2017 року, тобто з моменту фактичного затримання.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_3 зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення, а саме строк його тримання під вартою на стадії досудового розслідування та під час судового розгляду справи в період з 18.07.2017 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки злочин було вчинено (13.06.2017 року) в період дії Закону України «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».
У рішенні Європейського суду з прав людини, Справа «Луценко проти України» (Заява № 6492/11) від 19.11.2012 року, зазначено що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (див. рішення від 9 липня 2009 року у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany) [ВП], заява № 11364/03, пункти 72,77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин.
З урахуванням вище наведеного, та того факту, що строк відбування покарання ОСОБА_3 відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України закінчується 18.01.2021 року, а строк тримання під вартою спливає 15.02.2021 року, клопотання про зміну запобіжного заходу варто задовольнити.
Керуючись ст.ст. 201, 203, 206, 372 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнивши його з-під варти по відбуттю покарання.
Апеляційна скарга, на ухвалу судді, може бути подана протягом семи днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1