1Справа № 335/5985/20 1-кп/335/292/2021
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2021 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , представника потерпілої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинувальним актом № 0001566 від 13.05.2020 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, яка має вищу освіту, розлучена, має на утриманні малолітню дитину, офіційного не працевлаштована, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
12 травня 2020 року, приблизно о 13 годині 50 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем Hyundai i10, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух по проїзній частині дворового проїзду в районі будинку АДРЕСА_2 .

Перед проїзною частиною вулиці Незалежної України, водій ОСОБА_5 повністю зупинила керований автомобіль, після чого почала виконувати маневр повороту ліворуч на проїзну частину вулиці Незалежної України та рухатися в напрямку вулиці Гагаріна.

В цей час, на нерегульований пішохідний перехід, який розташований в районі будинку № 82 по вулиці Незалежної України у місті Запоріжжі та позначений дорожньою розміткою - 1.14.1 (Нерегульований пішохідний перехід) та дорожніми знаками - 5.35.1 та 5.35.2 (Пішохідний перехід) Правил дорожнього руху України, вийшла пішохід ОСОБА_7 , яка почала перетинати проїзну частину вулиці Незалежної України, справа-наліво відносно руху автомобіля Hyundai i10, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Під час руху, по вищевказаній проїзній частині, водій ОСОБА_5 , наближаючись до вищевказаного нерегульованого пішохідного переходу, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохідний перехід та пішохода ОСОБА_7 , яка рухалася по ньому, не зменшила швидкість свого руху аж до зупинки транспортного засобу, та не надавши перевагу в русі останній, виїхала на пішохідний перехід, де передньою частиною кузова керованого автомобіля Hyundai i10, реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_7 .

Своїми діями водій ОСОБА_5 порушила вимоги пп. 10.1, 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відповідно до яких:

- п. 10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п. 18.1: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог пп. 10.1, 18.1. Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» № 9-391 від 20.05.2020 року, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновків судової медичної експертизи № 539 від 29.05.2020 року та комісійної судово-медичної експертизи №309/к від 22.06.2020 року, ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді: «Закритого перелому проксимального епіфізу малогомілкової кістки зі зміщенням кісткових уламків, що кваліфікується як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Закритого багатоуламкового перелому трьохгранної кістки зі зміщенням кісткових уламків, ушкодження долонних променево-зап`ясткових, ліктьо-зап`ясткових та тильних зв`язок правого променево-зап`ясткового суглобу з ознаками розгинальної променево-зап`ясткової, що кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_7 утворилися від дії тупих предметів. Не виключається можливість виникнення виявленого комплексу тілесних ушкоджень в умовах дорожньо-транспортної пригоди».

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 визнала себе винною у інкримінованому їй злочині, щиро покаялася у скоєному, підтвердила вчинення кримінального правопорушення за викладених вище обставин. Суду показала, що 12 травня 2020 року, у денний час, вона керувала автомобілем Hyundai i10, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виконуючи маневр повороту ліворуч на проїзну частину вулиці Незалежної України та рухаючись у напрямку вулиці Гагаріна, вона не помітила пішохода, яка перетинала проїзну частину, оскільки відволіклася, її увага була спрямована на автомобілі, які рухалися у зустрічному напрямку. Одразу після наїзду на пішохода вона викликала швидку допомогу та надала потерпілій першу допомогу. Завдана матеріальна шкода у розмірі 10 000 гривень на лікування потерпілої, яку вони узгодили, нею відшкодована одразу після події. Зазначила, що має стаж водія з 2008 року, раніше не потрапляла у ДТП та не притягувалася до відповідальності, в той момент випадково втратила пильність. Цивільний позов потерпілої визнає частково, оскільки заявлена до стягнення сума матеріальної шкоди у розмірі 4 791,96 гривень на лікування потерпілої нею відшкодована повністю, а також частково відшкодована моральна шкода у розмірі 5 208,04 гривень, тому, посилаючись на складний матеріальний стан, і ту обставину, що на даний час вона не працевлаштована та має на триманні малолітню дитину, визнає розмір моральної шкоди у сумі 5000 гривень, витрати на правничу допомогу вважає співмірними у розмірі 1000 гривень, про що надала відзив на позов.

Потерпіла у судове засідання не з`явилася, її представник наполягав на задоволенні цивільного позову, заявленого потерпілою ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я на суму 4 791,96 гривень, моральної шкоди на суму 300 000 гривень та судових витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000 гривень, у повному обсязі, посилаючись на те, що потерпіла має тривалий розлад здоров`я, пересувається за допомогою сторонніх осіб, є особою похилого віку і не здатна себе забезпечувати внаслідок отриманих ушкоджень.

Враховуючи те, що обвинувачена та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку, провів судовий розгляд із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням даних про особу обвинуваченої та матеріалів, необхідних для вирішення питань щодо розпорядження речовими доказами та про судові витрати. Обставини по цивільному позову досліджені у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та кваліфікує дії останньої за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_5 покарання, суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії нетяжкого злочину, наслідки які настали внаслідок вчинення злочину, розмір завданої потерпілій шкоди, та розмір відшкодованої шкоди, визнання вини обвинуваченою у вчиненому діянні у повному обсязі.

Також суд враховує дані про особу обвинуваченої, яка раніше не засуджена, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштована, розлучена, має постійне місце проживання, на утриманні малолітню дитину, яку виховує сама.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої матеріальної шкоди та часткове відшкодування моральної шкоди. Обставин, які б обтяжували покарання, судом не встановлено.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченій у ОСОБА_5 покарання, суд також враховує індивідуальні особливості особистості обвинуваченої, її вік, соціальний стан, спосіб життя, поведінку під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначені покарання обвинуваченій, суд враховує позицію прокурора та думку представника потерпілого, який не наполягав на призначенні ОСОБА_5 суворого покарання, та, з урахуванням всіх обставин справи, відомостей про особу обвинуваченої, її ставлення до скоєного, позиції сторони захисту щодо виду та строку покарання, приходить до висновку, що доцільним та необхідним для виправлення обвинуваченої та для попередження скоєння інших злочинів, є покарання у вигляді штрафу, що на переконання суду буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, та відповідає принципам «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Разом з тим, суд враховує, що у зв`язку із набранням 01.07.2020 року чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень № 2617-VІІІ від 22.11.2018 року, посилено кримінальну відповідальність у вигляді штрафу за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

У зв`язку із чим, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України, у редакції Закону, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 гривень.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», особа, яка володіє чи керує автомобілем (транспортним засобом), підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Призначаючи покарання, виходячи з вимог ст. 65 КК України, враховуючи всі обставини справи, а також, беручи до уваги, матеріальний стан обвинуваченої та наявність на її утриманні малолітньої дитини, яку вона виховує самостійно, суд приходить до висновку про недоцільність призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вирішуючи цивільний позов, заявлений у підготовчому судовому засіданні потерпілою ОСОБА_7 , який було уточнено в ході судового розгляду, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Так, потерпілою ОСОБА_7 заявлено вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я на суму 4 791,96 гривень.

Оцінивши в сукупності докази, надані на підтвердження позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про обґрунтованість розміру матеріальної шкоди, завданої потерпілій. Проте, враховуючи надані стороною захисту докази, долучені судом до матеріалів кримінального провадження, суд приходить до висновку, що заявлена сума матеріальних збитків у розмірі 4 791,96 гривень відшкодована обвинуваченою на користь потерпілої у повному обсязі, шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку, що підтверджується матеріалами кримінального провадження і не спростовано представником потерпілого у судовому засіданні.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, про необґрунтованість вимог про стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченої, тому вимоги цивільного позову в цій частині не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_5 моральної шкоди у розмірі 300 000 гривень, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Враховуючи ступінь душевних страждань, які зазнала потерпіла ОСОБА_7 , і які виразилися у відчутті фізичного болю та стражданнях у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями внаслідок ДТП та лікуванням, а також того, що в результаті протиправних дій обвинуваченої стан здоров`я потерпілої на сьогоднішній день повністю не відновився, суд приходить до висновку, що моральна шкода, заподіяна потерпілій, становить в розмірі 20 000 гривень, що, на переконання суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Зазначений розмір відшкодування моральної шкоди у грошовому вираженні є достатнім розміром для компенсації моральних страждань потерпілої і саме цей розмір суд вважає таким, що відповідає ступеню моральних страждань потерпілої та категорії злочину, вчиненого обвинуваченою, який за направленістю умислу відноситься до необережного. Під час судового розгляду встановлено, що обвинуваченою частково відшкодовано моральну шкоду у сумі 5 208,04 гривень, що визнано представником потерпілої. Таким чином, з обвинуваченої підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 14 791,96 гривень, виходячи із розрахунку 20 000 гривень - 5 208,04 гривень.

В іншій частині позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В обгрунтування заявлених вимог про стягнення з обвинуваченої понесених потерпілою витрат на правничу допомогу, адвокатом надано Договір про надання правової допомоги від 07.07.2020 року, Ордер про надання правничої (правової) допомоги, квитанцію до прибуткового касового ордера № 07/07 від 07.07.2020 року на суму 25 000 гривень.

Акту приймання-передачі послуг правничої допомоги наданої у даному кримінальному провадженні суду надано не було.

Виходячи із наданих доказів, суд вважає необгрунтованими вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі, який, на переконання суду, не є співмірним із наданими адвокатом послугами, та суд приходить до висновку, що стягненню з обвинуваченої на користь потерпілої підлягають витрати на оплату послуг адвоката, пов`язані із складанням та поданням до суду цивільного позову та участі у судових засіданнях, співмірність яких зі складністю справи та виконаними адвокатом послугами, суд оцінює у 2 000 гривень, тому у цій частині вимоги цивільного позову підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з обвинуваченої витрат на правничу допомогу у зазначеному розмірі.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2020 року у справі № 334/2278/20, 1-кс/334/1007/2020 на автомобіль Hyundai i10, реєстраційний номер НОМЕР_1 підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 118, ч. 2 ст. 124 КПК України, судові витрати за проведення судових експертиз, які документально підтверджені матеріалами кримінального провадження, у загальному розмірі 3 922,80 гривень суд стягує з обвинуваченої на користь держави.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно обвинуваченої ОСОБА_5 не застосовано.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначити їй покарання у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 3 400 (три тисячі чотириста) гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти у розмірі 14 791 (чотирнадцять тисяч сімсот дев`яносто одна) гривня 96 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

В іншій частині цивільний позов ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судової інженерно-транспортної експертизи № 9-390 від 11.06.2020 року у кримінальному провадженні, у розмірі 1 961 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна) гривня 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судової інженерно-транспортної експертизи № 9-391 від 20.05.2020 року у кримінальному провадженні, у розмірі 1 961 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна) гривня 40 копійок.

Скасувати арешт автомобіля Hyundai i10, реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2020 року у справі № 334/2278/20, 1-кс/334/1007/2020.

Речові докази:

- DVD-R диск з відеозаписом, наданий адвокатом ОСОБА_8 , що фіксує обставини дорожньо-транспортної пригоди на нерегульованому пішохідному переході в районі будинку № 82 по вул. Незалежної України у м. Запоріжжі, долучений до матеріалів кримінального провадження № 0001566 залишити в матеріалах кримінального провадження.

- автомобіль Hyundai i10, реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1