н/п 1-кс/953/5843/20
"23" липня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю представника власника майна адвоката ОСОБА_3 ,
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав подане клопотання.
Ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 02.06.2020, 04.06.2020 надано дозвіл на обшуків: за місцем мешкання ОСОБА_4 у кв. АДРЕСА_2 , належній ОСОБА_9 ; домоволодіння з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , належними ОСОБА_10 , які використовують ОСОБА_4 та ОСОБА_11 .
Метою проведено обшуків у зазначених ухвалах слідчий суддя вказує відшукання та вилучення: документів, чорнових записів, електронних носіїв інформації, мобільних телефонів з відомостями про злочин; грошових коштів, здобутих злочинним шляхом.
23.06.2020 на підставі ухвал слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 02.06.2020, 04.06.2020 проведено обшуки: за адресою: АДРЕСА_3 , за період з 15.21 год до 18.36 год; домоволодіння з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 12.15 год до 20.15 год, в ході яких, згідно протоколів обшуків, вилучено в тому числі грошові кошти, зазначені у клопотанні заявника.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 26.06.2020 накладено арешт на майно, вилучене 23.06.2020 в ході проведення обшуку в приватному домоволодінні АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі на: грошові кошти в сумі 450 доларів США; грошові кошти купюрою 100 доларів США; грошові кошти в сумі 79750 доларів США, до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку; накладено арешт на майно, вилучене 23.06.2020 в ході проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі на: грошові кошти в сумі 70 000 доларів США; грошові кошти в сумі 3750 доларів США та 50 євро, до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявник скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.
Так, згідно копії договору дарування грошей від 18.03.2020, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 передала ОСОБА_4 у власність безоплатно грошові кошти в сумі 2705000 гривень, що еквівалентно 100000 доларів США згідно офіційного курсу НБУ станом на день укладання Договору.
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
Як зазначено вище, арешт на вказані грошові кошти накладено ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 26.06.2020, тобто місяць тому, досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, підозру на теперішній час нікому не повідомлено.
Органом досудового розслідування не зазначено та не доведено, що вилучені у ОСОБА_4 грошові кошти були здобуті ним злочинним шляхом. ОСОБА_4 не має статусу підозрюваного, а є свідком у кримінальному провадженні.
Враховуючи викладене, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб, слідчий суддя вважає доведеним заявником, що на теперішній час, в подальшому застосуванні цього заходу у вказаній частині відпала потреба, що, відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України є підставою для задоволення клопотання ОСОБА_4 та скасування арешту з вказаних в клопотанні грошових коштів.
На теперішній час слідчими не доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу є потреба, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, виправдовують на теперішній час такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт грошових коштів.
Скасування арешту, накладеного на вказані грошові кошти за вказаних вище обставин, на теперішній час не створює будь-яких перешкод для збереження речових доказів та для подальшого розслідування кримінального провадження № 0000007 від 04.01.2020.
Керуючись ст. ст. 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,
ухвалив:
Клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню № 0000007 від 04.01.2020, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 26.06.2020 (Справа № 953/10078/20 н/п 1-кс/953/5088/20) задовольнити.
Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 26.06.2020 (Справа № 953/10078/20 н/п 1-кс/953/5088/20), а саме: в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 79750 доларів США; грошові кошти в сумі 70000 доларів США; грошові кошти в сумі 3750 доларів США; грошові кошти в сумі 50 ЄВРО; грошові кошти в сумі 450 доларів США; грошові кошти в сумі 100 доларів США, та повернути їх власнику ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1