Провадження № 1-кп/201/1602/2020
УХВАЛА
Іменем України

14 січня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0001794 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, Запорізької області, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

-18.10.2012 року вироком Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська за ч.1 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік

-08.08.2016 року вироком Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська за ч.1 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік

-01.04.2020 року вироком Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік

-13.07.2020 року вироком Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.04.2020 року у виді одного року позбавлення волі, більш суворим покаранням, призначеним вироком Жовтневого Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2020 року, і остаточно призначено покарання у виді двох років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, а також виконає покладені на нього обов`язки

-11 січня 2021 року вироком Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України до двох років обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків частково приєднано до покарання, призначеного за цим вироком, невідбуту частину покарання, призначену за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2020 року, і з урахуванням правил складання покарання, встановлених ст. 72 КК України, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць. Вирок законної сили не набрав

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою суду від 24.12.2020 року за цим провадженням було призначене підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні учасники судового провадження проти призначення справи до судового розгляду не заперечували.

Представник потерпілого ПАТ «Укртелеком» 13.01.2021 року надав через канцелярію суду заяву, в якій просив проводити підготовче судове засідання та розглянути в судовому засіданні дане кримінальне провадження без його участі. Покарання до винного винести на розсуд суду.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, дослідивши обвинувальний акт, суд вважає, що є всі правові підстави призначити по даному кримінальному провадженню судовий розгляд на підставі обвинувального акту, відповідно до вимог п. 5 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Так, справа підсудна Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська. Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст. 468-475 КПК України до суду не надходило. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримано вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено.

За таких обставин, суд вважає за необхідне призначити судовий розгляд у зазначеному кримінальному провадженні.

Крім того, у судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 діб, оскільки на сьогоднішній день, на думку прокурора, існують ризики передбачені п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

1.Обвинувачений ОСОБА_3 з метою уникнення кримінальної відповідальності, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, може переховуватись від суду;

2.Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень, перебуваючи на свободі може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений проти клопотання прокурора заперечував. Зазначив, що він працює неофіційно та має постійне місце проживання. Просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час.

Вирішуючи клопотання прокурора суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює сукупність обставин, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, тобто у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднаному з проникненням у сховище, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, вказаний злочин відноситься до тяжкого.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 11 січня 2021 року за ч. 1 ст. 309 КК України до двох років обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків частково приєднано до покарання, призначеного за цим вироком, невідбуту частину покарання, призначену за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2020 року, і з урахуванням правил складання покарання, встановлених ст. 72 КК України, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць. Вирок законної сили не набрав.

Разом з цим, всі ці обставини в своїй сукупності свідчать про наявність ризику визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого переховуватись від суду.

Вирішуючи питання про вид запобіжного заходу, керуючись вимогами ст. 194 КПК України суд враховує, що прокурором не доведено, що більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти ризикам зазначеним в його клопотанні, а тому, враховуючи обставини описані вище, вважає, що вони в своїй сукупності свідчать про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням на обвинуваченого обов`язків, здатен забезпечити нівелювання ризиків, які були встановлені судом вище.

Також при вирішенні питання щодо заявленого клопотання, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

У п. 62 у справі «Боротюк проти України» Європейський Суд з прав людини вказав, що «У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів».

Згідно Постанови Пленуму № 14 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19.12.2014 року « Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» у ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може замінити запобіжний захід на більш м`який.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що ОСОБА_3 раніше судимий, має постійне місце проживання, обвинувачується у тяжкому злочині, за який передбачене максимальне покарання у вигляді позбавлення волі строком шість років, суд вважає можливим обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

На думку суду, такий вид запобіжного заходу має бути обумовлений гарантіями виконання процесуальних обов`язків, тому суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого певні обов`язки.

Згідно ст. 181 КПК України - домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Домашній арешт слід відбувати за місцем фактичного проживання обвинуваченого в АДРЕСА_1 .

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України без застосування електронного браслету.

На підставі викладеного та керуючись п. 5 ч. 3 ст. 314, ст. 315, ст. 316 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, призначити до судового розгляду на 09 годину 30 хвилин 25 січня 2021 року з викликом учасників судового провадження.

Розгляд кримінального провадження здійснювати у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_4 про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту задовольнити частково.

Обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце проживання - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 22.00 год. по 07.00 год. наступного дня.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за кожним його викликом;

- не відлучатися із м. Дніпро без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування з свідками у цьому кримінальному провадженні;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Дані зобов`язання застосовуються з дати винесення ухвали - 14.01.2021 року до 14.03.2021 року включно.

Порушення ОСОБА_3 умов домашнього арешту має наслідком застосуванням більш суворого запобіжного заходу.

Ухвала підлягає негайному виконанню Соборним ВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1