ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/615/20Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 712/6865/17 Категорія: ч.1 ст.263, ч.2 ст.307 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря

за участю прокурора

ОСОБА_5

ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційою скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 24 червня 2020 року, яким

ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Черкаси, українця, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судимим;

Визнаний невинуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Виправдано ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а:

Згідно обвинувального акта ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він у невстановлений в ході досудового розслідування час та у невстановленому місці, при невстановлених під час досудового слідства обставинах та спосіб, незаконно придбав наркотичний засіб - каннабіс (марихуана), який при невстановлених під час досудового слідства обставинах був розфасований у 90 (дев`яносто) пакетів з полімерного матеріалу з «зіповою» застібкою та 1 (один) паперовий згорток і у невстановлений в ході досудового слідства спосіб переміщений за адресою його проживання: АДРЕСА_1 , де ОСОБА_8 продовжував незаконно зберігати дану речовину з метою подальшого збуту. 01.08.2016 під час проведення санкціонованого Соснівським районним судом м. Черкаси обшуку, за місцем реєстрації та фактичного місця проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 08 год. до 09 год. 35 хв., в присутності понятих, в лівій кишені чоловічої куртки, яка на момент обшуку знаходилася в коридорі даної квартири було виявлено та вилучено 88 пакетів з полімерного матеріалу з «зіповою» застібкою в середині яких знаходиться подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору, яка згідно висновку експерта №2/1003 від 03.08.2016 являється особливо небезпечним наркотичним засобом - каннабіс, загальна маса якого в перерахунку на суху речовину складає 34, 977 грам. В подальшому під час проведення обшуку, в гаманці, який знаходився на пральній машинці, в кухні, було виявлено та вилучено 1 (один) пакет з полімерного матеріалу з «зіповою» застібкою в середині якого знаходиться подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору, яка згідно висновку експерта №2/1132 від 08.11.2016 являється особливо небезпечним наркотичним засобом - каннабіс, загальна маса якого в перерахунку на суху речовину складає 0, 350 грам. Крім цього, під час обшуку, в коридорі даної квартири, в сумці було виявлено та вилучено паперовий згорток з подрібненою речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка згідно висновку експерта №2/1133 від 30.09.2016 являється особливо небезпечним наркотичним засобом - каннабіс, загальна маса якого в перерахунку на суху речовину складає 0,75 грама, а в пачці з під цигарок «Davidoff», яка знаходилася в кімнаті, було виявлено та вилучено 1 (один) пакет з полімерного матеріалу з «зіповою» застібкою в середині якого знаходиться подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору, яка згідно висновку експерта №2/1133 від 30.09.2016 являється особливо небезпечним наркотичним засобом - каннабіс, загальна маса якого в перерахунку на суху речовину складає 0,98 грам.

Всього під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 було виявлено та вилучено розфасований в 90 (дев`яносто) окремих пакетів з полімерного матеріалу з «зіповою» застібкою та паперовий згорток особливо небезпечним наркотичним засобом - каннабіс, загальна маса якого в перерахунку на суху речовину складає 37,057 грам, яку ОСОБА_8 незаконно зберігав з метою подальшого збуту.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.307 КК України, як незаконне придбання, зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів з метою збуту.

Він же, у невстановлений в ході досудового розслідування час та у невстановленому місці, при невстановлених під час досудового слідства обставинах, незаконно придбав пістолет «Zoraki», який незаконно зберігав по місцю свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , без передбаченого законом дозволу.

01.08.2016 під час проведення санкціонованого Соснівським районним судом м. Черкаси обшуку, за місцем реєстрації та фактичного місця проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 08 год. до 09 год. 35 хв., в присутності понятих, в кімнаті даної квартири, під письмовим столом, на системному блоці комп`ютера, в пластиковій коробці, було виявлено та вилучено вищевказаний пістолет «Zoraki», моделі 814, промислового виробництва фірми «АТАК arms ltd» Туреччина, калібру 8 мм Р.А., який згідно висновку експерта №1/1514 від 14.09.2016 являється гладкоствольною короткоствольною вогнепальною зброєю, придатною до здійснення пострілів пістолетними шумовими та газовими патронами калібру 8 мм Р.А., для стрільби патроном роздільного спорядження (куля, картеч та ін. діаметром до 5 мм) використовуючи при цьому штатні газові чи холості патрони, при цьому стріляні снаряди володіють достатньою вражаючою здатністю для заподіяння людині чи тварині небезпечних для життя або смертельних ушкоджень, який останній незаконно зберігав, без передбаченого законом дозволу.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне придбання, зберігання вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу.

Вироком суду Дровольського визнано невинуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Виправдано ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор у кримінальному провадженні в своїй апеляційній скарзі просить вирок районного суду скасувати, провести дослідження доказів, ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.1 ст.263 та ч.2 ст.307 КК України та призначити йому покарання за ч.1 ст.263 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.307 КК України 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. За сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити до відбуття на підстав положень ст.70 КК України 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Вважає, що районний суд побудував свій висновок про непричетність Дровольського до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень на суперечливих, достатньо не перевірених доказах, яким не дав належної правової оцінки.

З огляду на вищенаведені обставини справи та враховуючи наявність суттєвих процесуальних порушень під час проведення обшуку та вилучення за результатами обшуку виявлених предметів у ОСОБА_8 районний суд вважає протокол обшуку від 01.08.2016 недопустимим доказом у даному кримінальному провадженні та таким, що не може бути взятим судом до уваги, як доказ винуватості обвинуваченого.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що оскільки протокол обшуку є таким, що визнаний судом недопустимим, відповідно висновки судових експертиз, а саме № 2/1003 від 03.08.2016, № 1/1514 від 14.0.2016, № 2/1133 від 30.09.2016 від 30.09.2016, № 2/1132 від 08.11.2016 на дослідження яких були надані предмети вилучені за результатами указаного обшуку, постанова про визнання речовими доказами від 01.08.2016 року, як наслідок також є недопустимими.

Проте, судом не прийнято до уваги, що відповідно до Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду затвердженої Наказом ГПУ, МВС, ДПАУ, СБУ, ВСУ, ДСАУ № 51/401/649/471/23/125 від 27 серпня 2000 року усі вилучені предмети, цінності і документи пред`являються понятим та іншим учасникам слідчої дії. У необхідних випадках зазначені об`єкти упаковуються для уникнення їх пошкодження, неконтрольованого доступу до них, та забезпечення зберігання слідів (мікрослідів), які є на них, з доданням бирок, посвідчених відповідними написами і підписами особи, у якої вилучено речі, понятих, слідчого працівника органу дізнання, прокурора, працівника апарату суду, які скріплюються печаткою відповідного органу.

Так, працівниками поліції дотримано вимоги вказаної вище інструкції, а саме усі вилучені предмети, цінності і документи пред`явлені понятим та іншим учасникам слідчої дії. В подальшому упаковані до поліетиленових пакетів. Інструкцією не зобов`язано працівників упаковувати речові докази. Крім того, відсутні підстави вважати, що працівники поліції могли допустити неконтрольований доступ до речових доказів.

Суд також проявив упередженість та необ`єктивність в оцінці показань свідка ОСОБА_9 , та натомість судом прийнято до уваги доводи сторони захисту щодо того, що проникнення в будинок працівниками поліції відбулося до початку проведення обшуку. Вказана обставина підтверджується показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (поняті). Після входу учасниками слідчої дії в квартиру, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 уже перебував у домоволодінні в кайданках, що свідчить про те, що працівниками поліції було здійснено вхід до квартири до початку проведення обшуку. Таким чином, суд прийшов до висновку, що вказані обставини є самостійною підставою для визнання указаного протоколу обшуку недопустимим.

Вважає, що судом першої інстанції в порушення вимог чинного законодавства визнано докази недопустимими внаслідок визнання протоколу обшуку проведеним з порушенням, а саме незалучення захисника.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Виходячи із змісту положень ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 1950) та ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється при умові, коли в ході судового розгляду винність особи у вчиненні злочину доведена об`єктивними доказами, одержаними законним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Виправдувальний вирок, згідно норм ч.1 ст.373 КПК України ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Вказані вимоги закону районним судом при постановлені вироку щодо Дровольського виконані в повному об`ємі.

Відповідно до норми ч.3 ст.404 КПК України, обов`язок апеляційної інстанції полягає в безпосередньому дослідженні доказів лише у перелічених в законі випадках, а саме: 1) при наявності клопотання учасників кримінального провадження про повторне дослідження обставин, 2) якщо ці обставини досліджені судом першої інстанції не повністю, або з порушенням.

Враховуючи вищевикладене та встановивши, що вказані докази, а саме допит обвинуваченого Дровольського, свідка ОСОБА_9 , дослідження протоколу обшуку від 01.08.2016 року та висновки судових експертиз, а саме № 2/1003 від 03.08.2016, № 1/1514 від 14.0.2016, № 2/1133 від 30.09.2016 від 30.09.2016, № 2/1132 від 08.11.2016 року проведений всебічно, повно, з дотриманням процедури норм КПК України. Прокурор не навів переконливих доводів щодо необхідності повторного дослідження даних доказів, і клопотання зводиться лише щодо незгоди з оцінкою досліджених доказів, то в такому разі суд апеляційної інстанції вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів, про що винесена ухвала без видалення до нарадчої кімнати.

Місцевий суд вірно встановив фактичні обставини по справі на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів по справі та прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність, що в діях Дровольського є склад кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263, ч.2 ст.307 КК України.

При цьому суд у своєму вироку проаналізував кожен доказ, на який орган обвинувачення посилався у обвинувальному акті і дав їм належну оцінку з точки зору відносності, допустимості та достатності, які у своїй сукупності не підтверджують винуватість Дровольського у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.307 КК України.

Норма статті 236 КПК України закріплює вимоги та порядок обшуку житла чи іншого володіння особи.

Стаття 236 кодексу, яка регламентує порядок виконання ухвали про дозвіл на обшук, установлює, що незалежно від стадії обшуку слідчий, прокурор, інша службова особа, яка бере участь у цій слідчій дії, зобов`язані допустити на місце її проведення захисника чи адвоката. Також згадана стаття передбачає, що слідчий, прокурор не мають права заборонити учасникам обшуку користуватися правовою допомогою адвоката або представника. Слідчий, прокурор зобов?язані допустити адвоката або представника до обшуку на будь-якому етапі його проведення.

Підозрюваний та обвинувачений мають право на участь захисника у проведенні процесуальних дій, до яких відноситься й обшук, прямо встановлено ст.42 КПК.

Проте, при проведенні слідчої дії, а саме проведенні обшуку, органом досудового розслідування не були дотримані вимоги кримінального процесуального закону.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м.Черкаси від 25.07.2016 року надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого Дровольського за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, як убачається з протоколу обшуку від 01.08.2016 року, при його проведенні не був залучений захисник (письмові докази а.с.14-15). Крім того, ст.слідчим Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області був складений вказаний протокол обшуку від 01.08.2016 року, який підписаний слідчим, співробітниками 4-го територіального управління ДПН Національної поліції України та понятими ОСОБА_11 і ОСОБА_10 .

Згідно показів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які вони давали в суді першої інстанції вбачається, що вони були запрошені працівниками поліції в якості понятих при проведенні обшуку за місцем проживання ОСОБА_14 . Однак, як потрапили до квартири працівники поліції вони не бачили. Коли вони прийшли на місце проведення обшуку, то ОСОБА_14 перебував у квартирі, а на його руках були одягнені кайданки.

В суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_14 пояснив, що 01.08.2016 року зранку, коли виходив з квартири, до нього ввірвалися чоловіки. Він не одразу зрозумів, що це були працівники поліції. Вони без пояснень почали бити, душити його, одягнули на руки кайданки та залишили в кімнаті. Лише потім покликали понятих. Коли вони почали діставати наркотики та пістолет, він одразу сказав, що це не його речі. Адвокат для участі у проведенні процесуальної дії залучений не був. В квартирі крім нього проживала мати. Наркотичні засоби знайшли в куртці, що належала його батькові, який напередодні помер. Пістолет знайшли на системному блоці, який належав його сестрі.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно зробив висновок про те, що вилучення предметів, перелічених у протоколі обшуку було здійснено з порушенням норм КПК України і зазначений доказ визнаний судом першої інстанції недопустимим, тому і висновок експертиз не може бути використаний, як доказ винуватості Дровольського у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Отже, внаслідок визнання протоколу обшуку від 01.08.2016 року недопустимим доказом, все вилучене в ході проведення обшуку, не може бути використано як доказ винуватості Дровольського у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст. 307 КК України.

Відповідно до сформованої практики ЄСПЛ доктрини «плодів отруєного дерева» (fruit of the poisonous tree), якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справах «Гефген проти Німеччини», пункти 50-52 рішення у справі «Шабельник проти України (№ 2)», пункт 66 рішення у справі «Яременко проти України (№ 2)»). Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом.

Дані висновки балістичної експертизи № 1/1514 від 14.09.2016 року; дані висновки судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів № 2/1003 від 03.08.2016 року; дані висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів №2/1133 від 30.09.2016 року; дані висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів №2/1132 від 08.11.2016 року лише вказують на приналежність предметів наданих на експертизу, зокрема, зберігання, придбання вогнепальної зброї, а також особливо небезпечних наркотичних засобів: канабіс, амфетамін, проте не містять даних про факт вчинення обвинуваченим злочину за ст. 263 та ст.307 КК України.

Водночас, висновки вищезазначених експертиз є похідними від результатів проведення слідчої дії (обшуку) та складеного протоколу від 01.08.2016 року, який визнано судом недопустимим доказом, а тому суд не може покласти дані висновки в основу доведення винуватості Дровольського у вчиненні інкримінованих злочинів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно послався як на підставу виправдання Дровольського на ту обставину, що обшук проведено без захисника, а також, що обшук проведено з дотриманням «інструкції», вилучені речі були пред`явлені понятим, після чого упаковані до поліетиленових пакетів, є необґрунтованими.

Так суд першої інстанції визнав недопустимим доказом протокол обшуку від 01.08.2016 року з підстав порушення порядку проведення обшуку, оскільки дану слідчу дію розпочато без понятих, які були залучені після того, як працівники поліції проникли в квартиру Дровольського, а останній знаходився в кайданках, тому подальші дії працівників поліції по пред`явленню понятим вилучених речей та їх належне упакування у даному випадку ніяким чином не впливають на законність проведення обшуку.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не визнав як доказ винуватості Дровольського, покази свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_9 , оскільки є працівниками поліції, які приймали участь в проведенні обшуку та є зацікавленими особами.

Відповідно до вимог ст. 84 КПК доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Як зазначено у ст. 85 КПК, належними є такі докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно зі ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Частиною 2 ст. 94 КПК визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів ? з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що сторона обвинувачення не довела та не надала суду допустимих та достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували вчинення ОСОБА_14 злочину, передбаченого ч.1 ст.263, ч.2 ст.307 КК України.

Районний суд, розглядаючи матеріали справи, обґрунтовано постановив виправдувальний вирок, зробивши ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, допитавши обвинуваченого, свідків, понятих, зазначивши підстави для прийняття такого рішення. При цьому порушень процесуального порядку дослідження та оцінки доказів, наведених місцевим судом у вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

На думку колегії суддів, викладений у вироку висновок про недопустимість доказів узгоджується з наведеною позицією Європейського суду з прав людини щодо допустимості доказів, який неодноразово у своїх рішеннях наголошував, що порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги про надання судом першої інстанції неправильної оцінки фактичним обставинам є безпідставними, які спростовуються наявними у провадженні доказами.

Отже, наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи не спростовують висновків суду першої інстанції щодо необхідності ухвалення виправдувального вироку.

Згідно ст.404 КПК України, судові рішення суду першої інстанції перевіряються апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би тягли за собою безумовне скасування судового рішення, колегія суддів не вбачає, а тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись, статтями 405, 407,415,419 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

Вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 24.06.2020 року про виправдання ОСОБА_8 за ч.2 ст.307, ч.1 ст.263 КК України - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий - суддя

Судді