У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2020 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового

засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

користувача майна ОСОБА_4

корисутувача майна ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лохвиця Полтавської області клопотання начальника Лохвицького відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000461 від 26.11.2020 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, -

в с т а н о в и в:

Начальник Лохвицького відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000461 від 26.11.2020 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.
Користувач майна ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що він є ФОП та використовує транспортні засоби для власних потреб, а саме для надання послуг населенню по перевезенню різних вантажів. Просить суд відмовити в задоволенні клопотання.

Користувач майна ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що він діє на підставі доручення та здає в оренду даний транспортний засіб. Просить суд відмовити в задоволенні клопотання.

Користувач майна ОСОБА_6 в судове засідання не з"явився, належним чином був повідомлений, його неявка не перешкоджає розгляду даного клопотання.

Заслухавши прокурора ОСОБА_3 , користувачів майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , дослідивши додані до клопотання матеріали приходжу до наступного.
З матеріалів клопотання вбачається, що о 19 год. 07 хв., від ОСОБА_7 , на спецлінію 102, надійшло повідомлення про те, що у кар`єрі в селі Піски Лохвицького району, група осіб незаконно добувають пісок.

За даним фактом відомості внесені до ЄРДР за ч. 2 ст. 240 КК України, а саме незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

Виїздом слідчо-оперативної групи на місце події та проведеним оглядом встановлено, що неподалік села Піски Лохвицького району, на відкритій ділянці місцевості, у кар`єрі, виявлено автомобіль марки КАМАЗ дрн. НОМЕР_1 в кузові якого знаходиться близько 0.5 кубічних метрів піщаної суміші, навантажувач «Manitou», без державних реєстраційних номерів. Крім цього, на відстані 150 метрів від оглядаючої ділянки місцевості виявлено автомобіль марки КАМАЗ дрн. НОМЕР_2 , кузов якого повністю заповнений піщаною сумішю.

З місця події вилучено автомобіль марки КАМАЗ дрн. НОМЕР_1 в кузові якого знаходиться близько 0.5 кубічних метрів піщаної суміші, навантажувач Manitou, без державних реєстраційних номерів та автомобіль марки КАМАЗ дрн. НОМЕР_2 , кузов якого повністю заповнений піщаною сумішшю, зразки піщаної суміші.

27.11.2020 вказані транспортні засоби, піщану суміш та зразки визнано речовими доказами по кримінальному провадженні.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Як вбачається з ч. ч. 1, 2 і 3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, зокрема, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, тощо. Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно норм Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Так, з клопотання вбачається, що під час проведення досудового розслідування встановлено, що згідно повідомлення 26.11.2020 року до Лохвицького ВП ГУНП в Полтавській області по телефону надійшло повідомлення від ОСОБА_7 про те, що біля с. Піски Лохвицького району невідомі особи на двух камазах та навантажувачі здійснюють видобування піску, про що внесено відомості до ЄРДР за № 0000461 від 26.11.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

В клопотанні не зазначено осіб, яким пред`явлено підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Предметом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, є надра і корисні копалини (крім загальнопоширених).

Корисні копалини - це природні мінеральні речовини органічного та неорганічного походження, які можуть використовуватися безпосередньо або після їх обробки. За своїм призначенням вони поділяються на корисні копалини загальнодержавного та місцевого значення. Корисні копалини належать до непоновлюваних природних ресурсів, геологічна швидкість утворення або акумуляції яких є значно меншою, ніж швидкість їх споживання людиною.

Предметом злочину є незагальнопоширені корисні копалини загальнодержавного значення. Це горючі копалини (газ, нафта, вугілля, торф тощо), метали (чорні, кольорові, рідкісні, благородні, розсіяні, рідкісноземельні), неметали (різноманітна сировина, наприклад, хімічна, абразивна, гірничорудна, для облицювальних матеріалів), води (підземні, поверхневі), інертні гази.

Не визнаються предметом злочину корисні копалини місцевого значення, які розглядаються як загальнопоширені (наприклад, галька, гравій, пісок (крім формувального, скляного, такого, що використовується у фарфорово-фаянсовій, вогнетривкій і цементній промисловості), глина (крім вогнетривкої, тугоплавкої, фарбувальної та деякої іншої), крейда (крім крейди для цементної, хімічної, скляної, гумової промисловості та для одержання глинозему з нефеліну), черепашник, камінь бутовий, сланець (крім горючого і покрівельного)).

Крім того ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища» та Постановою КМУ від 12.12.1994 року №827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» зазначений вичерпний перелік корисних копалин.

Прокурором у судовому засіданні не було надано доказів щодо предмету злочину, а саме піску, зазначеному в клопотанні, тобто не зазначений напрям використання чи видобування родовища корисної копалини (піску) загальнодержавного значення, який визначається рішенням Державної комісії по запасах корисних копалин.

Також санкція ч. 2 ст. 240 КК України не містить додаткового покарання у вигляді конфіскації корисних копалин.

Відомості про наявність цивільного позову у кримінальному провадженні № 0000461 від 26.11.2020 року відсутні, прокурором або слідчим не порушувалося питання щодо накладення арешту на вищезазначені транспортні засоби та пісок з метою забезпечення цивільного позову.

Також у клопотанні не наведено переконливих доводів щодо настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню у разі незастосування арешту на зазначені транспортні засоби.

Подане до суду клопотання містить формальний перелік підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, крім того досудовим слідством не доведено наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, оскільки не встановлені порушення правил використання надр, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля, а також незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, яке завдано даним кримінальним правопорушенням, а тому відсутні підстави для його задоволення.

Відповідно до вимог статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

У відповідності до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Тобто, вилучене майно не відноситься до переліку, передбаченого вказаною вище нормою Закону, а тому не підлягає арешту. До того ж користувачі, власники майна не є підозрюваними у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Також, слідчій суддя, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 173 КПК України враховує наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З матеріалів клопотання вбачається, що наявні достатні та обґрунтовані підстави у тимчасовому позбавлені права на відчуження, розпорядження та користування майном, вилученим 26.11.2020 року, а саме 0,5 кубічних метрів піщаної суміші, яка знаходилася в кузові автомобіля марки КАМАЗ дрн. НОМЕР_1 та на зразки піщаної суміші, з метою досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування вищезазначеного кримінального правопорушення, для збереження речових доказів, слідової інформації, проведення експертних досліджень та слідчих дій, унеможливлення втрати слідів злочину, приховування, пошкодження, псування, знищення, речових доказів, з метою з`ясування походження даного речового доказу - піску, для встановлення всіх обставин вчиненого кримінального проступку та в подальшому для забезпечення відшкодування заявлених в ході досудового розслідування цивільних позовів, є потреба накладення арешту на майно.

Поряд з цим, прокурорм не доведено що саме автомобіль марки КАМАЗ дрн. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_8 , користувачем якого є ОСОБА_5 , навантажувач "Manitou", без державних реєстраційних номерів, користувачем якого є ОСОБА_4 автомобіль марки КАМАЗ дрн. НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 належить ОСОБА_9 , користувачем якого є ОСОБА_6 , є знаряддям вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, в судовому заcідання було лише формально наголошено на тому, що вони є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а тому, підстави для накладення арешту відсутні.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 170-175 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

Клопотання начальника Лохвицького відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000461 від 26.11.2020 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України- задовольнити частково.

Накласти арешт на 0,5 кубічних метрів піщаної суміші, яка знаходилася в кузові автомобіля марки КАМАЗ дрн. НОМЕР_1 та на зразки піщаної суміші, які будуть зберігатися на території Лохвицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області по вул. Гоголя, 19, у м. Лохвиця, Полтавьскої області з позбавленням права відчуження, розпорядження, використання та проведення будь-яких ремонтних чи інших видів робіт до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

В накладенні арешту на автомобіль марки КАМАЗ дрн. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_8 , користувачем якого є ОСОБА_5 , навантажувач "Manitou", без державних реєстраційних номерів, користувачем якого є ОСОБА_4 автомобіль марки КАМАЗ дрн. НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 належить ОСОБА_9 , користувачем якого є ОСОБА_6 - відмовити.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1