КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/2654/2019 Головуючий у І-й інст..: ОСОБА_1
Категорія: ст. 392 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду виділені матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України,

за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 травня 2020 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_11

захисника ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено та продовжено обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів кожному, а саме, до 21 липня 2020 року включно, але не більше дня завершення судового провадження.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про скасування запобіжного заходу ОСОБА_16 у виді тримання під вартою відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення, суд вказав на тяжкість кримінального правопорушення, що посягає на життя та здоров`я людей, у якому обвинуваченим оголошена підозра, суворість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватості, те, що заявлені ризики, які обґрунтовують тримання обвинувачених під вартою та були враховані судом при обранні та продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшилися.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить ухвалу суду щодо ОСОБА_13 змінити, клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково та змінити запобіжний захід ОСОБА_17 з тримання під вартою на домашній арешт за місцем постійного проживання у АДРЕСА_1 .

Вважає, що прокурор взагалі не довів наявність ризиків, зазначених в клопотанні. Зазначає, що обвинувачений має постійне місце проживання, двох неповнолітніх дітей.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить ухвалу суду в частині продовження ОСОБА_18 запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_18 відмовити та задовольнити клопотання апленята від 21.05.2020, а також застосувати щодо ОСОБА_18 менш суворий запобіжний захід у виді домашнього арешту або визначити заставу в мінімальному розмірі.

Вказує, що суд 1-ї інстанції неправильно відніс інкриміноване ОСОБА_18 кримінальне правопорушення за ст. 187 КК України до злочинів, які посягають на життя здоров`я людей, оскільки він відноситься до злочинів проти власності, а життя та здоров`я людей є додатковим об`єктом.

Вважає, що прокурор не довів наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, або визначення розміру застави.

Да початку апеляційного розгляду від захисника ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_9 надійшла заява про розгляд про розгляд апеляційної скарги у її відсутність, у зв`язку з чим колегія суддів, за відсутності заперечень сторін, вважає за можливе здійснити розгляд виділеного кримінального провадження без участі захисника ОСОБА_19 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , думку прокурора ОСОБА_11 , провівши судові дебати, перевіривши доводи апеляційних скарг та вивчивши матеріали виділеного провадження у кримінальному провадженні, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_17 та ОСОБА_20 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Враховуючи, що ОСОБА_21 та ОСОБА_22 обвинувачуються вчинення особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства, а саме за ч.4 ст.187 КК України, беручи до уваги ступінь суспільної небезпечності злочину, який ставиться обвинуваченим у вину та існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачені можуть переховуватись від суду та вчинити нові злочини; враховуючи можливість здійснення впливу на потерпілих та свідків, а також ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилаються в апеляційних скаргах захисники.

Доводи апеляційної скарги про те, що докази сторони обвинувачення стосовно існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є недостатніми та не обґрунтованими, не заслуговують на увагу.

Так, однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_17 та ОСОБА_20 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Колегія суддів вважає, що матеріали провадження містять дані, які доводять існування ризику втечі обвинувачених ОСОБА_17 та ОСОБА_20 , тому достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання останнього під вартою, щоб завадити цьому.

Дослідивши належним чином всі матеріали провадження, дані, які характеризують особу обвинувачених та інші передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, зокрема і ті на які посилаються в апеляційних скаргах захисники, суд навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, а тому підстав для застосування щодо ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , більш м`яких запобіжних заходів не вбачається.

На підставі наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_13 та ОСОБА_12 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченими ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Таким чином, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданих апеляційних скаргах, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданих апеляційних скарг без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду без зміни.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 травня 2020 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4