Справа № 502/1039/20
УХВАЛА

13 серпня 2020 року м. Кілія

Слідчий суддя Кілійського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання

про

арешт тимчасово вилученого майна, -

В С Т А Н О В И В :
Слідчий СВ Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області звернувся до Кілійського районного суду Одеської області 25.06.2020 року з клопотанням, погодженим прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області,про накладення арешту на майно, в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000245, внесеному24.06.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 249 ч. 1 КК України.
В обґрунтування клопотання слідчий СВ Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області зазначає, що 24.06.2020 року до чергової частини Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області надійшла заява державного інспектора Чорноморського рибоохоронного патруля ОСОБА_4 , про те, що в м. Вилкове Кілійського району Одеської області, по вул. Придунайській, біля причала "Альбіна", зупинений плавзасіб № ЯКД 0023, на борту якого знаходиться рапан та на думку заявника, вилов вказаного рапана здійснювався незаконним знаряддям лову.

Вищевказані відомості 24.06.2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань№ 0000245 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, та розпочато досудове розслідування.

В подальшому, 24.06.2020 року в ході проведення, за вищевказаним фактом на відкритій території, розташованої у східній частини причалу підприємства ПМП «Альбіна» по вул. Придунайська 2-Г в м. Вилкове Кілійського району Одеської області огляду місця події, слідчим, виявлено та вилучено: судно ЯКД № 0023, сірого кольору, загальною довжиною 12 метрів та шириною 3 метра; судновий білет серії ЯКД № 0023, судновласник МП «ЛДД», виданий 24 травня2007 року № 20000556; ракушку чорноморського рапана в кількості 32 345 штук, загальною вагою2399 кілограми, які запаковані в 42 (сорок два) поліетиленових мішки та 19 (дев`ятнадцять) поліетиленових сіток; дві металеві конструкції «Драга», розмірами верхньої частини - шириною 30 см., нижньої частини - шириною 15 см., висотою 95 см., довжиною 245 см., та розмірами верхньої частина - шириною 32 см., нижньої частини - шириною 22 см., висотою 95, 5 см., довжиною 200 см.

З метою повного та всебічного досудового розслідування, встановлення істини по кримінальному провадженню, слідчий СВ Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області просив суд, накласти арешт на тимчасово вилучене, протоколом огляду місця події24.06.2020 року майно, а саме:

-судновий білет серія ЯКД№ 0023, судновласник МП «ЛАД», виданий 24 травня 2007 року№ 20000556 вилучений на підставі протоколу огляду місця події від 24.06.2020 року;

- судно ЯКД № 0023, сірого кольору, загальною довжиною 12 метрів та шириною 3 метра, вилученого на підставі протоколу огляду місця події від 24.06.2020 року;

- ракушку чорноморського рапана в кількості 32 345 штук, загальною вагою 2 399 кг., які запаковані в 42 поліетиленових мішки та 19 поліетиленових сіток, вилучених на підставіпротоколу огляду місця події від 24.06.2020 року;

- дві металеві конструкції «Драга», розмірами верхньої частини - шириною 30 см., нижньої частини - шириною 15 см., висотою 95 см., довжиною 245 см., та розмірами верхньої частина шириною 32 см., нижньої частини - шириною 22 см., висотою 95,5 см., довжиною 200 см., вилучені на підставі протоколу огляду місця події від 24.06.2020 року.

Ухвалою слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області від 25.06.2020 року в задоволенні вищезазначеного клопотання відмовлено.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.07.2020 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково, ухвалу слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області
Прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , в судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі та просив суд накласти арешт на тимчасово вилучене майно.
Власник майна в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, письмових клопотань не надав.
Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, заслухавши прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області,слідчий суддею встановлено наступне.
Ухвалою слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області від 25.06.2020 року в задоволенні вищезазначеного клопотання відмовлено.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.07.2020 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково, ухвалу слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області від 25.06.2020 року про відмову у накладенні арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000245 від 24.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України скасовано. Поставлено нову ухвалу, якою повернуто клопотання прокурору для усунення недоліків, протягом 72 годин з моменту отримання копії даної ухвали.
05.08.2020 року вищезазначену ухвалу Одеського апеляційного суду Одеської області від 14.07.2020 року направлено до Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеської області та до Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області на виконання.
10.08.2020 року від Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області повторно після усунення недоліків клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному 24.06.2020 року до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000245, за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 249 КК України
Згідно з ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше. Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову. Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Заборона використання житлового приміщення, в якому на законних підставах проживають будь-які особи, не допускається.
Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
За змістом ст. 170КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 173КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні(якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами3,4частини другої статті 17 0цього Кодексу); 3-1)можливість спеціальної конфіскації майна(якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Слідчим суддею встановлено, що Кілійським ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 24.06.2020 року до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000245, за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 249 КК України.
Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Однак, органом досудового розслідування не надано доказів належності тимчасово вилученого майна будь якій фізичній або юридичній особі, оскільки копія судового білету, яку долучено до матеріалів справи є нечитаємою.
Разом з тим, встановлено, що за період з 24.06.2020 року жодній особі не було вручено повідомлення про підозру, в рамках кримінального провадження, внесеного 24.06.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000245, за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 249 КК України.
Також, а ні слідчий у клопотанні, а ні прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області в судовому засіданні не обгрунтував підстави для накладення арешту, а також не довів, що зазначене майно може бути приховано чи знищено та перешкодить досудовому розслідуванню.
На підставі вищезазначеного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність у задоволенні клопотанні з вищезазначених підстав.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 167, 170 - 175 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилучених 24.06.2020 року:

- суднового білету серії ЯКД № 0023, виданого 24.05.2007 року № 20000556;

- судна ЯКД № 0023, сірого кольору, загальною довжиною 12 метрів та шириною 3 метри, 20000566;

- двох металевих конструкцій «Драга»;

- 32345 штук ракушки чорноморського рапана, загальною вагою 2399 кілограмів.

Копію ухвали негайно після оголошення вручити учасникам процесу.

Повний текст ухвали виготовлено 18.08.2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Кілійського районного суду ОСОБА_1