Справа № 442/1862/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1123/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 442/1862/19 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 3 ст. 191 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілого
адвоката ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року про повернення обвинувального акта,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000013 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, повернуто прокурору Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_7 для усунення виявлених недоліків.
На ухвалу суду прокурор ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати та скерувати обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000013 від 14.01.2019 до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області для організації нового розгляду за стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд вийшов за межі своїх повноважень та вдався до аналізу наявності в діях ОСОБА_5 ознак суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення та передчасно констатував про відсутність складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_5 . Звертає увагу, що обвинувальний акт та викладене в ньому обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 191 КК України було предметом вивчення та розгляду Дрогобицького районного суду Львівської області, яким ухвалено вирок 25.10.2019, а також Львівського апеляційного суду, яким поставновлено ухвалу 27.01.2020 та колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (26.08.2020). З постанови Верховного Суду можна зробити висновок, що останній констатував наявність в діях ОСОБА_5 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.
Захисник ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора. Вважає, що переконливих доводів, із зазначенням у чому полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення в апеляційній скарзі прокурора не наведено, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року про повернення обвинувального акта без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинувачену ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_8 , які вважають ухвалу суду законною та обґрунтованою, а тому просять залишити таку без змін, думку представника потерпілого
Адвоката ОСОБА_9 , обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд мотивував своє рішення тим, що формулювання висунутого ОСОБА_5 обвинувачення не є чітким, зокрема, викладаючи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, орган досудового розслідування в загальному описує суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, однак жодним чином не викладає, в чому полягав корисливий мотив ОСОБА_5 у вчиненні цього злочину як обов`язкова ознака суб`єктивної сторони складу злочину, адже відсутність корисливого мотиву у останньої виключає кваліфікацію дій за ч.3 ст.191 КК України.
Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування і має містити відомості зазначені в ч. 2 ст. 291 КПК України.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт серед іншого має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачення ОСОБА_5 не сформульовано належним чином.

Так, з суб`єктивної сторони злочин, передбачений ч. 3 ст. 191 КК України характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Проте, викладаючи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.191 КК України орган досудового розслідування в загальному описує суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, однак жодним чином не викладає, в чому полягав корисливий мотив ОСОБА_5 у вчиненні цього злочину, який полягає в прагненні винного протиправно обернути чуже чи нічийне майно на свою чи іншої особи користь або отримати майнову вигоду без обернення чужого майна на свою користь, зазначаючи лише, що ОСОБА_5 діяла умисно.
Відсутність чіткого формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісний і повний її захист. Так, у рішенні ЄСПЛ від 25.07.2000, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», зазначено, що «обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Таким чином, обвинувачення по формі та за змістом не є конкретним, а відсутність даних про мотив та мету свідчить про відсутність достатніх даних щодо складу кримінального правопорушення та унеможливлює якісно та в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист, а як наслідок слугує беззаперечною підставою для скасування вироку суду.
У зв`язку з наведеним, доводи апеляційної скарги не містять правових підстав для скасування ухвали суду й колегія суддів їх до уваги не бере.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора. Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону й підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року про повернення обвинувального акта прокурору залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4