Дата документу 24.11.2020
Справа № 334/2134/16-к
Провадження № 1-кс/334/2307/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 , представника заявника ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 звернувся в суд до слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0001639.

В клопотанні зазначено, що в провадженні СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження №0001639 за ч.4 ст.358, ч.1,3 ст. 190, ч.2 ст.384 КК України.
У ході розслідування вказаного кримінального провадження 19.04.2016 слідчим суддею накладено арешт на квартиру, що йому належить на праві власності за адресою АДРЕСА_1 , шляхом заборони використання та відчуження майна.
Право власності підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Вважає, що на цей час відпала потреба в арешті його майна, та його продовження буде необгрунтованим, що підтверджується наступним.
Заявник просить суд скасувати у кримінальному провадженню ЄРДР №0001639 від 04.03.2016 арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений шляхом заборони використання та відчуження майна.
В судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_5 клопотання підтримав та просив його задовольнити. Прокурор пояснив суду, що досудове розслідування у кримінальному провадженні ще триває, а тому відсутні підстави для задоволення клопотання про зняття арешту з майна.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши матеріали наданого кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання підлягає задоволенню виходячи із наступного.

З наданих слідчому судді матеріалів кримінального провадження №0001639 за ч.4 ст.358, ч.1,3 ст. 190, ч.2 ст.384 КК Українивбачається, що в березні 2016 року до Ленінського ВПГУНП надійшло повідомлення від ОСОБА_6 , яка повідомила про те, що ОСОБА_4 використав завідомо підроблений документ, а саме договір позики, яким скористався при переоформлені документів.

До Ленінського ВПГУНП надійшло повідомлення від ОСОБА_6 , що невстановлені особи, шляхом введення в оману, заволоділи належним їй майном.

До Дніпровського ВПГУНП надійшов рапорт від слідчого, про те, що в ході проведення досудового розслідування, внесеного під номером 0001639, виявлено новий злочин, встановлено, що невстановлена особа, у 2016 році, на підставфі завідомо підроблених документів, діючи умисно, із корисливих мотивів, не виконуючи умови раніше укладеного договору позики, зловживаючи довірою ОСОБА_6 незаконно оформила на себе право власності на квартиру, тим самим придбала право на нерухоме майно шахрайським шляхом.

Відомості за вказаним фактом 04.03.2016 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001639, та доповнені 23.04.2016, 06.05.2016, 04.10.2016.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя 19.04.2016 року на квартиру АДРЕСА_2 накладено арешт з позбавленням права відчуження та використання.

ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_2 .
На теперішній час, у кримінальному провадженню №0001639 жодній особі не повідомлено про підозру. На час розгляду клопотання в суді, органом досудового розслідування не встановлено розмір завданої шкоди.
Відповідно до ч.8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Оскільки по кримінальному провадженню не встановлено розмір збитків, то неможливо дійти висновку про те, що арешт квартири свідка, на цей час відповідає вимогам ст. 170 КПК України щодо співмірності розміру шкоди.
У кримінальному провадженню №0001639 заявник має статус свідка.
У зв`язку з тривалою неможливістю користуватись майном, що належить заявнику на праві власності, він несе матеріальні витрати на утримання арештованого майна.
Таким чином, арешт накладений на квартиру АДРЕСА_2 , має для нього негативні наслідки у вигляді матеріальних збитків, які збільшуються пропорційно тривалості накладеній забороні на користування та розпорядження майном.
Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі відповідно - Перший протокол; Конвенція). Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).
Право власності захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі відповідно - Перший протокол; Конвенція). Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції У країни).
Згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1V «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права. Тому слід ураховувати, що ЄСПЛ, розглядаючи справи за заявами про захист права на мирне володіння майном, напрацював низку загальновизнаних стандартів захисту цього права, які зводяться до такого загального правила: вирішуючи питання про те, чи відбувається порушення ст. 1 Першого протоколу, треба визначити: чи є в позивача право власності на майно, що охоплюється змістом ст. 1; чи мало місце втручання в мирне володіння майном та яким є характер такого втручання; чи відбулося позбавлення майна.
Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) - «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden).
ЄСПЛ у рішеннях у справах «Стретч проти Сполученого Королівства» та «Ісмаїлов проти Російської Федерації» наголошує на одному з обов`язкових критеріїв правомірності втручання у право мирного володіння майном - його «пропорційності», «справедливій рівновазі» між суспільним та приватним інтересами.
При цьому, арешт на майно накладався з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, втрати, використання, перетворювання, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідноч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи вищевказане, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, шляхом скасування арешту, накладеного, на квартиру АДРЕСА_2 , в частині заборони використання майна.
Керуючись ст.ст. 170,174,309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:
Клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту задовольнити частково.
Скасувати арешт, накладений, на квартиру АДРЕСА_2 , ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 19.04.2016 року, у кримінальному провадженні № 0001639, в частині заборони використання майна.
В частині заборони відчуження майна арешт залишити без змін.
Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1