Справа № 341/756/19
Провадження № 11-кп/4808/461/20
Категорія ст.116 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду Івано Франківської області від 26 серпня 2020 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 116 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, пенсіонера, одруженого, раніше не судимого,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 , вважає вирок Галицького районного суду 26.08.2020 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що суд безпідставно звільнив від відбування покарання засудженого з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки внаслідок неправомірних дій ОСОБА_8 загинув його син. Крім цього, перелічені судом пом`якшуючі обставини, а саме визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позитивна характеристика обвинуваченого не дають підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Просить вирок Галицького районного суду від 26.08.2020 року щодо ОСОБА_8 скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у чиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 116 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк тривалістю 2(два) роки.

Покладено на ОСОБА_8 обов`язки передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 вчинив умисне вбивство ОСОБА_11 , вчиненому в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому систематичним жорстоким поводженням з боку потерпілого, за наступних обставин.

Впродовж тривалого часу обвинувачений проживав в житловому будинку по АДРЕСА_1 спільно зі своєю дружиною ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

ОСОБА_11 починаючи з 2014 р. ніде не працював офіційно, зловживав спиртними напоями та в стані алкогольного сп`яніння систематично вчиняв конфлікти зі своїми батьками, застосовував до них фізичну силу, неодноразово виганяв іх з дому.

10.02.2019 р. вранці, ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зачинив свого батька ОСОБА_8 у підсобному приміщенні поруч із житловим будинком, де останній перебував близько однієї години та не мав змоги самостійно вийти на вулицю.

Приблизно о 18 год. 45 хв., того ж дня, ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні літньої кухні в житловому будинку по АДРЕСА_1 , розпочав черговий конфлікт зі своїм батьком- ОСОБА_8 та почав його ображати грубою нецензурною лайкою, провокуючи з ним сварку, під час чого застосував фізичне насильство відносно батька, а саме, наніс йому удар кулаком руки в область обличчя. В результаті цього удару, відповідно до висновку судово-медичного експерта за №77, ОСОБА_11 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: рани в ділянці правої брови (про що свідчить рубець в цій ділянці) та синця в ділянці правого ока. Рана відноситься до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я, синець відноситься до легких тілесних ушкоджень.

В обвинуваченого, в результаті застосованого щодо нього насильства, образ та систематичного знущання з боку сина, у останнього виникло сильне душевне хвилювання та, перебуваючи у вираженому емоційному стані-стані кумулятивного життя ОСОБА_11 , взяв у руку ніж та наніс ним два цілеспрямовані удари в життєво важливу ділянку тіла-грудну клітку та спричинив поріз в ділянці лівого вуха.

Згідно висновку експерта №76 від 15.03.2019 р., смерть ОСОБА_11 настала від колото-різаних ран грудної клітки та різаної рани лівого вуха, які призвели до масивної зовнішньої та внутрішньої крововтрати.

При цьому ОСОБА_11 спричинено наступні тілесні ушкодження: непроникаюча колото-різана рана на задній поверхні грудної клітки справа, рановий канал якої приходить в напрямку справа на ліво, зверху вниз та дещо спереду назад; проникаюча колото-різана рана на передній поверхні грудної клітки зліва, з синцем навколо неї ушкодженням серцевої сорочки та серця, крововиливом в серцеву сорочку (близько 50 мл темно-червоної рідкої крові), крововиливу в ліву плевральну порожнину (близько 1600 мл темно-червоної рідкої крові та рихлих згортків), рановий канал якої проходить в напрямку зліва на право, дещо спереду назад і знизу вверх; різана рана в ділянці лівого вуха.

Описані тілесні ушкодження призвели до масивної зовнішньої та внутрішньої крововтрати, утворилися прижиттєво у швидкій послідовності незадовго до настання смерті, перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя в момент спричинення.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта за № 63/2019 від 19.03.2019 р. ОСОБА_8 , на момент скоєння кримінального правопорушення перебував у стані кумулятивного афекту (стан сильного душевного хвилювання).

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор, підтримав подану апеляційну скаргу просив її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 заперечили з приводу поданої апеляційної скарги прокурора, просили залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін;

- потерпілий ОСОБА_10 заперечив з приводу поданої апеляційної скарги прокурора, просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто в порядку ст.349 ч.3 КПК України, де судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинуваченим було подано письмову заяву від 26.05.2020 року, із змісту якої вбачається, що обвинувачений правильно зрозумів зміст обставин кримінального провадження, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому розслідуванні, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили.

Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ст.349 ч.3 КПК України, а тому вирок суду у цій частині не переглядатиметься судом апеляційної інстанції.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.116 КК України, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у кримінальному провадженні доказами.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Даних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 надто м`яке покарання, яке суперечить тяжкості скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 12 КК України.

Однак, на думку колегії суддів призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

При цьому, як вбачається з вироку, судом враховано характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, думку потерпілого, який просив суд суворо не карати ОСОБА_8 . Сумнівів, щодо осудності обвинуваченого немає, так як він на обліку в наркологічному та психоневрологічних кабінетах лікувальних закладів не перебуває.

Також судом визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 в силу ст. 66 КК України : визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого судом визнано вчинення злочину, щодо особи з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Окрім цього, як вбачається з висновку судово психіатричної експертизи за № 63/2019 (а.п. 62-69), ОСОБА_8 психічними розладами не страждає і не страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій. На період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину перебував у стані і перебуває на теперішній час, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними.

На момент вчинення кримінального правопорушення в стані фізіологічного афекту не перебував, а перебував у стані кумулятивного афекту (стан сильного душевного хвилювання).

Також колегія судді встановлено, що згідно досудової доповіді щодо обвинуваченого ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюються як середні. На думку органу пробації виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Крім цього, апеляційний суд не може залишити поза увагою те, що обвинувачений ОСОБА_8 є особою похилого віку, відповідно до встановлених фактичних обставин ОСОБА_11 , який являвся сином обвинуваченого тривалий час зловживав спиртними напоями та в стані алкогольного сп`яніння систематично вчиняв конфлікт зі своїми батьками, застосовував до них фізичну силу та виганяв їх із дому. Також було встановлено, що до ОСОБА_11 неодноразово приїздили працівники поліції, які проводили з ним профілактичні бесіди. Дані обставини підтверджуються зазначеними показами свідків у висновку судово психіатричної експертизи.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що саме ОСОБА_11 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння розпочав конфлікт зі своїм батьком ОСОБА_8 , ображав його нецензурною лайкою та застосував щодо нього фізичне насильство, а саме: наніс йому удар кулаком руки в область обличчя. В результаті цього удару, відповідно до висновку судово медичної експертизи №77 ОСОБА_11 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: рани в ділянці правої брови та синця в ділянці правого ока. Рана відноситься до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України, тому доцільності в призначенні більш суворого покарання, колегія не вбачає.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора з приводу невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого в наслідок м`якості спростовуються висновками наведеними у вироку суду першої інстанції.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування вироку суду та постановлення нового, а тому подана апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою, а покарання судом першої інстанції призначене без порушень кримінального та кримінального процесуального закону.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а вирок суду від 26.08.2020 без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора залишити - без задоволення, а вирок Галицького районного суду Івано Франківської області від 26 серпня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5