Справа № 404/8484/18
Номер провадження 1-кп/404/830/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2020 року Кіровський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження №0009069 від 26.10.2018 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Новоархангельськ Новоархангельського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, розлученого, маючого малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , та проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.03.2016 року за ст.407 ч.4, ст.69 КК України до 4 місяців арешту;

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.2 КК України,

та

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, зареєстрованого і проживаючого по АДРЕСА_3 , раніше судимого:

- вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.08.2008 року за ст.185 ч.1 КК України до 1 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Звільнений постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.022009 року на підставі п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію в 2008 році»;

- вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.02.2012 року за ст.289 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;

- вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.04.2012 року за ст.309 ч.1 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

- вироком Кіровського районного суду м.Кіровограда від 14.09.2012 року за ст.185 ч.1, ст.71 КК України до 6 років позбавлення волі. Звільнений 09.12.2015 року на підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 01.12.2015 року умовно-достроково на 2 роки 9 місяців 13 днів, з встановлення адміністративного нагляду строком на 1 рік;

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.2 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора: ОСОБА_6 ,

потерпілого: ОСОБА_7 ,

представника потерпілого: ОСОБА_8 ,

захисників адвокатів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_11 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
ОСОБА_12 вчинив відкрите викрадення чужого майна(грабіж), поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.
Так, 24.10.2018 року близько 15.30 год., ОСОБА_12 спільно зі своїм знайомим ОСОБА_11 , перебували на АДРЕСА_4 , біля одного з входів до КЗ «Кіровоградська обласна лікарня». В цей час повз них проходив потерпілий ОСОБА_7 , який розмовляв по телефону. В цей час потерпілий ОСОБА_7 звернувся до раніше незнайомих йому ОСОБА_12 , ОСОБА_11 з проханням вказати йому на корпус «Челюсно-лицьової хірургії», на що ОСОБА_12 та ОСОБА_11 погодились та вказали потерпілому ОСОБА_7 пройти за ними, що останній і зробив. Проходячи повз корпус приймального відділення КЗ «Кіровоградська обласна лікарня», що по проспекту Університетському, 2/5 м. Кропивницького, у ОСОБА_12 та ОСОБА_11 винник спільний злочинний умисел направлений на незаконне збагачення, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, за попередньою змовою між ними.

Продовжуючи діяти з єдиним умислом направленим на заволодіння чужим майном, заздалегідь розподіливши між собою дії, ОСОБА_11 діючи умисно, та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, переслідуючи мету власної наживи, наніс один удар кулаком правої руки в лівий бік нижньої щелепи потерпілого ОСОБА_7 , від чого останній втратив рівновагу, та опинився в положенні напівсидячи, в цей час ОСОБА_12 , підбіг до потерпілого та шляхом ривка заволодів мобільним телефоном марки «Хіаоmі Rеdmі 5 Рlus Вlаск 4Gb RАМ 64Gb RОМ», чорного кольору, імеі: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 4614/18-27 від 26.11.2018 року складає 4249,15 гривень, який ОСОБА_7 тримав в лівій руці.

Заволодівши майном, ОСОБА_12 спільно з ОСОБА_11 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 4249, 15 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.2 КК України визнав частково та пояснив суду, що попередньої змови на вчинення розбою у нього не було. Вказав, що обвинуваченого ОСОБА_12 знає, та як є знайомими та сусідами, неприязних відносин з останнім він не має. Зустрілися 24.10.2018 року біля обласної лікарні. Де побачили потерпілого, який проходив з ознаками алкогольного сп`яніння. Потерпілий поцікавився в них за щелепно-лицевий корпус, пояснивши при цьому, що його нещодавно вдарили в маршрутному таксі. Під час розмови потерпілий йому грубив. Він намагався припинити це. Після чого, потерпілий дістав телефон, а він лівою рукою вдарив потерпілого в нижню праву щелепу. Телефон вибив з рук потерпілого, а ОСОБА_12 підібрав телефон і вони пішли. Потерпілий хотів викликати брата. Вказав, що з хлопцями зустрілися на території старого автовокзалу, а з потерпілим зустрілись біля приймального відділення. Зазначив, що знає, де знаходиться 10 корпус щелепно-лицьового відділу. Запитував у потерпілого нащо йому те відділення, на що потерпілий в грубій формі йому відповів, що дуже його обурило. Потерпілий тримався за щелепу та погано розмовляв, так як був в стані алкогольного сп`яніння. Не доходячи 10 корпусу обійшли прийомний покій і пішли в 10 корпус. Сказали потерпілому, що щелепно-лицеве відділення знаходиться в 10 корпусі. Пізніше повернулися до щелепно лицевого корпусу. Хотіли допомогти провести потерпілого. Останній йшов під стінкою та казав, що болить щелепа. Він йшов з боку потерпілого і розмовляв з ним, де йшов ОСОБА_12 він не бачив, але був поряд. Потерпілий збирався дзвонити брату. Потерпілий міг розмовляти з кимось, але телефона він не бачив. Зазначив, що потерпілий його образив та казав, що подзвонить брату. Після удару потерпілий присів та випустив телефон з рук, ОСОБА_12 підібрав телефон і вони пішли. З потерпілим все нормально, той встав і пішов та їм нічого не говорив. Вони разом пішли з телефоном потерпілого в район «Старого автовокзалу», де продали телефон за 2000 грн. Ковальова зустріли, як вийшли з обласної лікарні. З ОСОБА_12 розділили порівну виручені від продажу телефону гроші. З обласної лікарні пішли через головний вихід, при цьому оббігши його з боку приймального відділення лікарні. Він алкоголю того дня не вживав, а чи вживав ОСОБА_12 він не знає. Зустрілися на «Старому автовокзалі» в обласній лікарні, де і в подальшому зустріли потерпілого. Пам`ятає, що пересвідчився, що потерпілий живий, та був впевненим, що той лишився на місці. Бачив, як потерпілий встав і пішов в напрямку щелепно-лицевого відділення. До цього потерпілого не знав. За ними потерпілий не йшов. Згаданий корпус був зліва. Підтвердив, що саме він наніс удари. Питали у людей за щелепно-лицеве відділення, а тому треба було повернутися. Люди бачили, як він вдарив потерпілого. Він військовозобов`язаний, є учасником бойових дій. З 2015 року. Був 2 роки 5 місяців на контракту та звільнився, так як закінчився дворічний термін перебування його на службі. Попередньої домовленості на вчинення злочину з обвинуваченим ОСОБА_12 у нього не було. Пам`ятає, що ОСОБА_12 підняв телефон і ніс із собою. Зазначив, що відшкодував потерпілому лікування в лікарні. Щиро кається про скоєне. Потерпілий мав явні ознаки сп`яніння, так як йшов «по стінці», та тримався за неї. По рухам і по мові виявив, що потерпілий перебував в стані сп`яніння. Мова була нечітка, та сказав, що до цього його вдарили, однак як насправді там було він не знає.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.2 КК України визнав частково та пояснив суду, що йшли з «Старого автовокзалу» та зайшли на центральний вхід обласної лікарні, де зустріли потерпілого. Подія мала місце в жовтні 2018 року в після обідній час. Він того дня хотів зустрітися з ОСОБА_13 . З яким і в подальшому зустрілися після вказаного інциденту. До цього з ОСОБА_13 зідзвонилися. Зустріли потерпілого з боку центрального входу, той йшов під стінкою, та підійшов до алеї, та рухався якраз до них назустріч та тримався за щелепу. Він не знає де те відділення. ОСОБА_11 йшов з потерпілим, а він в цей час йшов попереду на відстані 5 метрів. Розмови між ними він не чув, а тому пішов вперед. Він повернувся та побачив, що потерпілий присів. Він йшов на вихід з обласної лікарні, а куди вони йшли він не знав. Конфлікту не було, однак була нецензурна лайка. Потерпілий тримався за щелепу і лаявся в бік ОСОБА_11 . Повз них проходили дві жінки, ОСОБА_11 щось питав в них. Він покликав його йти і був на відстані 4-5 метрів. ОСОБА_11 запитував у жінок про щелепно-лицеве відділення і вони показали напрямок в протилежну сторону, так як вони його пройшли. З ОСОБА_13 мали зустрітися на вході обласної лікарні, і той йшов за центральним відділенням. Вони там раніше з ОСОБА_13 зустрічались ближче до гуртожитку. Самого удару він не бачив, коли повернувся то побачив, що потерпілий присів. Гукав ОСОБА_11 йти за ним, потерпілий в цей час присів, а він підібрав телефон. До потерпілого він підійшов, щоб забрати телефон. Потерпілий нічого не говорив та тримався за щелепу. Телефон був марки «Сяомі». Коли забрали телефон, то продовжили йти, вийшло так, що рухалися вони наче «по колу». ОСОБА_13 як прийшов то його на центральному вході не було. Хоча з ним зідзвонилися, а потім ще раз здзвонилися. ОСОБА_13 зустріли і пішли мовчки в бік старого автовокзалу. Питали у ОСОБА_13 , де збути мобільний телефон. Розмова дійсно була. Не розуміє пояснення ОСОБА_13 . При цьому, ОСОБА_13 в цей день не бачив, так само як і не бачив як потерпілий присів. Пішли позаду центрального входу через приймальне відділення в напрямку центрального входу, де в подальшому побачили ОСОБА_13 . Він з ОСОБА_13 того дня коньяк не вживав. Вказав, що наркотичної залежності і психічних розладів не має. Зазначив, що попередньої змови з обвинуваченим ОСОБА_11 у нього на заволодіння телефоном не було. Кається про скоєне, намагався відшкодувати потерпілому завдані збитки.

Не зважаючи на показання обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 їх вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, доводиться дослідженими під час судового розгляду такими доказами:
- показаннями допитаного в судовому засіданні в якості потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що 24.10.2018 року їхав додому в маршрутному таксі в районі Ковалівка, що в м.Кропивницький з товаришем по роботі. До цього на зупинці автовокзал завівся з хлопцем, який вдарив його. Зайшов в обласну лікарню, де його направили у 6 відділення. Помітив двох хлопців, в яких запитав за щелепне відділення. В цей час обвинувачений ОСОБА_11 вдарив його в район щелепи, а інший ОСОБА_12 вирвав телефон з його рук. Він присів, так як у нього потекла кров. Після удару на автовокзалі почував себе нормально, але вирішив перевірити свій стан. Він розмовляв із сестрою, а обвинувачені йшли за ним. Він був попереду, йому вказали напрямок «зверни на ліво». При цьому, обвинувачені розмовляли про щось своє. Обвинувачений ОСОБА_11 наніс удар правою рукою в підборіддя. Свідомість не втрачав, а лише присів. В момент удару телефон тримав у руці, так як є лівшою. Потім він пішов за обвинуваченими та подивився куди ті поділися з його телефоном. Він викликав братів, які відвезли його у лікарню. Пам`ятає, що виходив з приймального відділення, де зустрів обвинувачених. Викрадене повернули працівники поліції. Медики діагностували у нього подвійний перелом щелепи. Щоб надати допомогу йому прийшлось лікуватися 25 днів. Обвинувачений ОСОБА_11 наніс удар збоку справа правою рукою в підборіддя. В цей час ОСОБА_12 сказав «давай». Удар прийшовся саме від ОСОБА_11 , а ОСОБА_12 в цей час забрав телефон. Вказав що ОСОБА_11 дав 3000 грн. на лікування під час розгляду справи у суді. Після першого удару почувався нормально, навіть розмовляв із сестрою. Був у брата вдома на вул. Попова, а потім швидка відвезла його до обласної лікарні. Одразу, зробили рентген і призначили операцію на слідуючий день. Не пам`ятає де перший рентген знімок, так як його на руки не отримував. Потім робив повторний рентген, так як перший загубили. Пам`ятає, що слідчий просив надати йому знімок, тому змушений був проходити повторно із скобами. Згадав, що зник чохол, сім карту не повернули, телефон знаходиться у справному стані. Претензій до обвинувачених не має. Просив обвинувачених суворо не карати.

- показаннями допитаного в якості свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що є братом потерпілого. Зі слів брата його біля лікарні «гопнули». Подія сталася в жовтні 2018 року. Того дня подзвонила жіночка, яка сказала йому, що брат лежить на вулиці. Він поїхав з роботи до нього. Потерпілий розказав йому, що розмовляв по телефону. Потім підійшли до нього та вдарили, і він нічого не пам`ятає. Взяв брата поїхав до лікарні. Встановили перелом щелепи. Брат сказав, що один з чоловіків вихопив телефон, а інший бив його. Потерпілий до цього обвинувачених не знав. Він приїхав додому і брат підійшов до нього на вул.Пацаєва, після чого поїхали в лікарню. Вдарили потерпілого в районі обласної лікарні. Чому потерпілий йшов в обласну лікарню згадати не може. Про вказане з братом не спілкувався;

- показаннями допитаного в якості свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що обвинуваченого ОСОБА_12 знає як сусіда, з обвинуваченим ОСОБА_11 знайомий був на протязі декількох днів. Він та обвинувачені зранку до обіду стояли та розмовляли на зупинці АЗС №2. Далі, пройшли до обласної лікарні. Він зайшов додому та через півгодини на зупинці зустрівся на центральній алеї із ОСОБА_16 , що в обласній лікарні. Потім побачив обвинувачених за обласною лікарнею (центральна будівля). Бачив, як обвинувачені за 200 метрів від нього розмовляли з якимось хлопцем. Про що саме ті розмовляли він не чув. Потім махнув удар, який наніс ОСОБА_11 в бік незнайомого хлопця, той від удару присів. Він відійшов, бо ОСОБА_16 пішов за сигаретами. Після чого, до нього підійшли обвинувачані, які запитали, де продати телефон. На що він сказав на АЗС і вони розійшлися. Бачив, як удар наніс ОСОБА_11 , потерпілий в той момент присів. До потерпілого присів ОСОБА_12 , що далі було він не бачив. Вказав, що проїхав з обвинуваченими до ОСОБА_17 в середині ринку, де за 1000 грн. останні збули телефон. На що обвинувачені дали йому 100 грн. на сигарети і пиво. Де взяли телефон він не запитував, їх телефонів він також не бачив. На АЗС була випадкова зустріч. Потерпілий стояв до нього спиною лівим боком. ОСОБА_11 стояв лівіше також боком, а ОСОБА_12 стояв правіше. Потерпілий в той час був між ними. Обвинуваченого впізнав за зовнішнім виглядом. Потерпілий присів, а потім до нього присів обвинувачений ОСОБА_12 , що робили присівши він не бачив, так як була значна відстань до них. Подія тримала на протязі 5 хв. Погода була похмурою після дощу. Випили з ОСОБА_12 по 50 гр. коньяку, так як дуже змокли. Телефон брав до рук. Хто саме дав йому у руку розгледіти телефон не пам`ятає. Хто продав ОСОБА_17 телефон не знає.

- показаннями допитаного в якості судового експерта ОСОБА_18 , яка пояснила, що повністю підтримує раніше зроблений нею висновок №668 від 28.11.2018 року. Пояснила, що травма в потерпілого отримана від одного удару. Зазначила, про можливість потерпілим розмовляти, після першого удару. Розмежувати як по часу, так і встановити в результаті якого удару був перелом не можливо.

Крім того, вина обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчинені кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні наступними письмовими доказами:
- заявою ОСОБА_7 про кримінальне правопорушення від 25.10.2018 року, згідно з якою останній просив органи поліції притягнути до кримінальної відповідальності двох невідомих чоловіків, які відкрито із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоровя, викрали належний йому мобільний телефон «Хіаоmі Rеdmі 5 Рlus Вlаск 4 Gb RАМ 64 Gb RОМ», чорного кольору, чим спричинили йому майнової шкоди на суму 5700 грн. (а.п.11 том.1);

- протоколом огляду місця події від 25.10.2018 року, у ході проведення якого встановлено та оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення територія Кіровоградської обласної лікарні, що по просп.Університетський, 2/5 в м.Кропивницький (а.п.6-7 т.12);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 31.10.2018 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_11 на фото №2, як особу? яка 24.10.2018 року перебуваючи за адресою АДРЕСА_4 , наніс удар в лівий бік нижньої щелепи (а.п.20-21 т.1);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 31.10.2018 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_12 на фото №2, як особу? яка 24.10.2018 року відкрито вирвала з його рук мобільний телефон «Хіаоmі» (а.п.22-23 т.1);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.11.2018 року з відеозаписом до нього за участю потерпілого ОСОБА_7 відповідно до яких потерпілий розповів про обставини вчинення відносно нього 24.10.2018 року злочину (а.п.24-28 т.1);

- протоколами огляду предмету від 01.11.2018 року коробка від мобільного телефону - «Хіаоmі Rеdmі 5 Рlus Вlаск 4 Gb RАМ 64 Gb RОМ», чорного кольору, імеі: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 та видаткова накладна, які в подальшому визнані речовими доказами (а.п.30-35 том.1);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.10.2018 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_19 впізнав на фото №3 особу ( ОСОБА_15 )? який 24.10.2018 року біля 18.00 год. перебуваючи по вул. Є.Тельнова, 1 в м.Кропивницький, продав йому мобільний телефон «Хіаоmі Rеdmі 5 Рlus», чорного кольору (а.п.40-42 т.1);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.10.2018 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_19 впізнав ОСОБА_12 на фото №1, як особу? яка 24.10.2018 року біля 18.00 год. перебуваючи по вул. Є.Тельнова, 1 в м.Кропивницький, продала йому мобільний телефон «Хіаоmі Rеdmі 5 Рlus», чорного кольору (а.п.43-45 т.1);

- протоколами огляду предмету від 01.11.2018 року мобільний телефон - «Хіаоmі Rеdmі 5 Рlus Вlаск 4 Gb RАМ 64 Gb RОМ», чорного кольору, імеі: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , який в подальшому визнано речовим доказом (а.п.47-49 том.1);

- висновком судової товарознавчої експертизи №4614/18-27 від 26.11.2018 року, згідно з яким ринкова вартість, станом цін на 24.10.2018 року представленого на експертизу мобільного телефону марки «Хіаоmі Rеdmі 5 Рlus Вlаск 4 Gb RАМ 64 Gb RОМ», чорного кольору, імеі: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , який був придбаний новим 24.08.2018 року, складала 4249, 15 гривень (а.п.55-58 том.1);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.10.2018 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_15 впізнав ОСОБА_11 на фото №2, як особу? яка 24.10.2018 року в обідню пору доби, наніс удар в обличчя невідомому чоловікові, від якого останній присів (а.п.62-64 т.1);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.10.2018 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_15 впізнав ОСОБА_12 на фото №1, як особу? яка 24.10.2018 року в обідню пору доби, витяг мобільний телефон «Хіаоmі Rеdmі 5» у невідомого йому чоловіка (а.п.65-67 т.1);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 29.11.2018 року з відеозаписом до нього за участю свідка ОСОБА_15 , відповідно до яких свідок розповів про обставини вчинення злочину відносно потерпілого ОСОБА_7 (а.п.74-78 т.1).

- довідкою Кіровоградської обласної лікарні, згідно з якою гр. ОСОБА_7 звернувся до приймального відділення Кіровоградської обласної лікарні 24.10.2018 року та йому було поставлено діагноз «Подвійний перелом нижньої щелепи» (а.п.87 том.1);

- висновком судово-медичної експертизи №668 від 28.11.2018 року, згідно з яким на підставі наданої медичної документації у гр. ОСОБА_7 малось тілесне ушкодження у вигляді двухстороннього перелому нижньої щелепи: ангулярний зліва, ментальний справа з розривом слизової альвеолярного відростку.

Дане тілесне ушкодження утворилось від локального травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами), могли утворитись в строк вказаний в постанові та відносяться до категорії середньої ступені тяжкості, яке викликало тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 добу, згідно "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень" затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995року №6. Згідно консультативного висновку лікарів рентгенологів Кіровоградської обласної лікарні від 22.11.2018 року судити конкретно про строк утворення перелому не є можливим, у зв`язку з відсутністю рентгенограм проведених первинно після травми, але не виключається строк його утворення, вказаний в ухвалі суду (враховуючи проведення операції 25.10.2018 року згідно медичної карти №18227)

Пошкодження утворилось від одного травматичного контакту.

Локалізація тілесного ушкодження доступна для спричинення власноруч, але не характерна. Враховуючи локалізацію та механізм утворення виключається можливість їх утворення при падінні з положення стоячи на площину.

Механізм тілесного ушкодження, виявленого при проведенні судово-медичної експертизи у гр. ОСОБА_7 відповідає механізму, на який він вказує потерпілий ОСОБА_7 в протоколі слідчого експерименту від 08.11.2018 р. (а.п.94-96 том.1);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 30.11.2018 року за участю підозрюваного ОСОБА_11 в присутності захисника, з відеозаписом до протоколу, переглянутим у судовому засіданні, який на місці вчинення кримінального правопорушення показав про обставини та деталі вчиненого щодо потерпілого ОСОБА_7 кримінального правопорушення (а.п.135-139 т.1);

В ході судового розгляду суд відповідно до ст.22 ч.6 КПК України, п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ «Гурепка проти України № 2» сприяв кожній із сторін мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом: були допитані обвинувачені, потерпілий, свідки, досліджені письмові докази, висновки експертиз, надані стороною обвинувачення, при цьому сторона захисту своїм правом надання доказів не скористалась. Проти закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження не заперечували.

Так, кваліфікуючою ознакою ч.2 ст.187 КК України є напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння (насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, здушення шиї, тощо).

Вказане також зазначено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» зазначено, що небезпечне для життя чи здоров`я насильство (ст. 187, ч.3 ст.189 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Крім того, у висновках, що містяться у постанові Судової палати у кримінальних справ Верховного Суду України від 14 листопада 2013 року №5-35кс13 щодо розмежування розбою від грабежу зазначено, що розбій є окремим спеціальним різновидом суспільно небезпечного діяння проти власності, яке складається з двох нерозривних, взаємозалежних дій: нападу і насильства.

Напад складається (може складатися) з одномоментного акту або системи поведінкових актів, за допомогою яких відбувається заволодіння чужим майном. Властивістю нападу є включення, «вплетення» в нього насильства - дії, що робить заволодіння майном нападом. Власне акт чи акти заволодіння майном через обов`язкове поєднання з насильством чи погрозою його застосування (фізичне або психічне насильство) наповнюються якісно іншим змістом - набувають ознак розбійного нападу.

У розбої напад завжди пов`язаний із насильством або погрозою його застосування. Зусилля нападника спрямовані насамперед проти особи (потерпілого, власника майна); застосовуються проти її волі та/або поза її волею. Метою такого насильства є намір відразу подавити опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Нападник покладається й обирає форми (способи) насильства, які самі по собі становлять реальну небезпеку для життя і здоров`я потерпілого у разі їх негайного застосування чи впродовж тривання нападу. В уяві нападника таке насильство забезпечує безперешкодний перехід чужого майна на його користь або уможливити його утримання, якщо воно вже у нього перебувало.

У більшості випадків під час розбою особа діє раптово і несподівано. Насильство, як правило є інтенсивним. Особа, яка його застосовує або погрожує ним, перебуває в агресивно-насильницькому стані, тобто у стані готовності застосувати насильство, небезпечне для життя та здоров`я особи, на будь-якому етапі злочинної поведінки. Такий стан і характер дій нападника по суті є тими ознаками, які, навіть за відсутності реального застосування насильства, свідчать про розбій.

Насильство, яке застосовується під час відкритого заволодіння майном (грабежу), має іншу правову природу. Особа має намір викрасти чуже майно і для цього застосовує відкриту форму заволодіння ним.

Головним у намірі грабіжника є бажання відкрито заволодіти майном. Стосовно цієї мети насильство має факультативне, другорядне, хоча обтяжуюче й кваліфікуюче, але побічне значення; в умислі винного воно не є переважаючим чинником.

При грабежі неможливо заподіяти небезпечні для життя чи здоров`я тілесні ушкодження, оскільки форма, в якій реалізується злочинний умисел, не передбачає використання дій (прийомів, засобів), які можуть призвести до більш тяжчих наслідків. Інакше ці дії за певних обставин матимуть ознаки розбою. Особа, яка вчиняє грабіж, не вдається до демонстративної агресивно-насильницької поведінки і своїм станом та характером дій не виражає її, не використовує предметів із підвищеною травмувальною дією, не застосовує засобів впливу, які очевидно можуть призвести до наслідків, небезпечних для життя чи здоров`я, не погрожує застосуванням саме такого насильства, оскільки такі погрози при грабежі об`єктивно неможливі.

Отже, прояв ознак розбою та грабежу, їх відмінність між собою полягає у фактичних підставах кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння.

Якщо поведінка винної особи в конкретний час, місці, за обставин та в обстановці є підступною, несподіваною, раптовою і неспровокованою; спрямована проти волі або поза волею потерпілого; насильство є реальним, інтенсивним і небезпечним для життя чи здоров`я особи або ж воно не застосовується (є нереальним), але характер дій особи є агресивно-насильницьким, то такі ознаки свідчать про напад, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я, або з погрозою його застосування, і мають розцінюватись як розбій.

За загальним визначенням розбій як злочин проти власності це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Розбій відноситься до усічених складів злочину, вважається завершеним з моменту скоєння самого нападу. У разі вчинення розбою посягання відбувається на основний безпосередній об`єкт право власності, на який насамперед спрямований цей злочин, та на додатковий безпосередній об`єкт, у зв`язку із посяганням на право власності, життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Наявність додаткового безпосереднього об`єкта дає підстави для розмежування складів злочину, як у цьому випадку розбою та грабежу. Однією з ознак, що характеризують розбій, є саме насильство, мета якого намір одразу подолати опір потерпілого й попередити його протидію нападу. Агресивність, раптовість, небезпечність й спрямованість таких дій на подолання опору щодо особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою. При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винних осіб.

Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння.

За відсутності цих ознак вчинене має кваліфікуватись як насильницький грабіж.

При відмежуванні насильницького грабежу від розбою має місце конкуренція кримінально-правових норм, з яких лише одна відображає юридичні ознаки вчиненого злочину, й одночасному застосуванню щодо одного й того самого діяння відповідні статті Особливої частини КК не підлягають. Критерієм такого розмежування є характер і тяжкість застосованого насильства як способу заволодіння чужим майном: при розбої воно є небезпечним для життя і здоров`я, а при грабежі такої небезпеки не несе. У розумінні ст. 187 КК небезпечним для життя чи здоров`я насильством є умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. Намір протиправно вилучити чуже майно й обраний спосіб його досягнення, який зазвичай включає в себе сукупність цілеспрямованих дій, становлять нерозривне ціле (див. постанову Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №686/8655/15-к, провадження № 51-2877км18).

Пунктом 24 Постанови визначено, що злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину. Відповідно до статті 26 КК співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох суб`єктів злочину у вчиненні умисного злочину.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 14.11.2019 року у справі №710/439/17, згідно якої відповідно до ч.2 ст.28 КК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (два або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

Вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення. Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь - означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії до готування злочину, а також у процесі замаху на злочин. Як випливає із ч.2 ст.28 КК України, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці. При цьому конклюдентними вважають мовчазні дії, з яких можна зробити висновок про дійсні наміри особи. Це, наприклад, обмін жестами, мімікою, певними рухами, внаслідок чого дії співучасників стають узгодженими.

Враховуючи, що в ході судового розгляду належними та допустимими доказами встановлено, що потерпілий ОСОБА_7 в ході поїздки в маршрутному таксі отримав удар в щелепу, та з метою перевірки отриманої травми вийшов на зупинці та пішов КЗ « Кіровоградська обласна лікарня», де перебуваючи на території медичного закладу звернувся до обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з проханням вказати де знаходиться корпус «Челюсно-лицьової хірургії», на що останні погодилися провести його до корпусу. В ході розмови по дорозі до корпусу ОСОБА_11 наніс один удар кулаком правої руки в лівий бік нижньої щелепи потерпілого, від чого останній втратив рівновагу та опинився в положенні напівсидячи, в цей час ОСОБА_12 підбіг до потерпілого та шляхом ривка заволодів мобільним телефоном потерпілого.

Таким чином, суд вважає, що в діях обвинувачених відсутня така ознака розбою як раптовість, а також така ознака як насильство небезпечне для здоров`я особи, яка зазнала нападу, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що 24.10.2018 року ОСОБА_7 отримав тілесне ушкодження у вигляді двостороннього перелому нижньої щелепи: ангулярний зліва, ментальний справа з розривом слизової альвеолярного відростку, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 668 від 28.11.2018 року відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, яке викликало тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 добу. Згідно вказано висновку, який в судовому засіданні підтвердила експерт ОСОБА_18 , вказане тілесне ушкодження утворилося від локального травматичного контакту з тупим об`єктом, пошкодження утворилось від одного травматичного контакту. При цьому потерпілий ОСОБА_7 підтвердив, що того дня двічі отримав удар кулаком в нижню щелепу від незнайомого чоловіка у маршрутному таксі та від ОСОБА_11 , при цьому експерт позбавлений можливості розмежувати в часі від якого з ударів утворилося тілесне ушкодження у зв`язку з коротким проміжком часу, що пройшов між ними. Крім того, експерт вказала, що потерпілий міг після отриманої травми розмовляти за наявності перелому щелепи, оскільки це залежить від больового порогу особи. В ході розгляду встановлено, що потерпілий як після першого удару в маршрутному таксі розмовляв, так і після другого удару в щелепу розмовляв по телефону, повідомляючи брату по допомогу.

Доводи захисту в тій частині, що в їх діях відсутня кваліфікуюча ознака вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, суд не бере до уваги, оскільки з дій обвинувачених в момент та після вчинення злочину вбачається, що останні діяли разом узгоджено, а ОСОБА_12 міг зупинити ОСОБА_11 після нанесеного удару, однак вирвав з рук потерпілого мобільний телефон після того як той опинився в положенні напівсидячи, та обидва зникли з місця вчинення злочину, після чого розпорядились викраденим на свою користь.

Таким чином суд кваліфікує дії обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 за ст.186 ч.2 КК України (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом № 270-VІ від 15.04.2008 року), як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 покарання суд згідно з вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особи винних, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, характер та ступінь участі кожного з обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Так, вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, віднесені до категорії умисних тяжких закінчених злочинів.

Як особа ОСОБА_11 характеризуються позитивно, як за місцем проживаня, так і роботи, на момент затримання ОСОБА_11 працював, розлучений, має доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліках у Кіровоградському обласному наркологічному диспансері та Кіровоградській обласній психіатричній лікарні не перебуває, осудний, раніше судимий.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , суд визнає добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , судом не встановлено.

Як особи ОСОБА_12 характеризуються позитивно, на момент затримання ОСОБА_12 офіційно не працював, осудний, згідно довідки КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» від 19.11.2018 року, ОСОБА_12 в 2009 році знаходився на стаціонарному обстеженні за направленням військкомату з приводу змішаних розладів поведінки та емоцій, згідно довідки КЗ «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» від 05.11.2018 року, ОСОБА_12 знаходився на диспансерному обліку з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання «канабіноїдів». Синдром залежності з 2012 року, раніше судимий.

Згідно акту судово психіатричної експертизи №441 від 27.11.2018 року вбачається, що ОСОБА_12 в момент скоєння правопорушення не страждав, не знаходився в тимчасово хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України. У відношенні інкримінованого йому правопорушення ОСОБА_12 слід вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує (а.п.185 том.1).

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 , суд визнає добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 , судом не встановлено.

Враховуючи всі обставини провадження, ступінь участі кожного з обвинувачених у вчиненні злочину, суд вважає за необхідне призначити як обвинуваченому ОСОБА_11 за ч.2 ст.186 КК України, так і обвинуваченому ОСОБА_12 за ч.2 ст.186 КК України покарання у межах санкції вказаної статті у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням на строки, необхідні для можливого виправлення і перевиховання кожного з обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів, оскільки їх виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, у зв`язку з тим, що вчинений злочин є тяжким. Тому, за глибоким переконанням суду обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 представляють суспільну небезпеку для оточуючих та підстав для застосування ст.75 КК України при призначенні їм покарання суд не вбачає і до набрання вироком законної сили, суд вважає необхідним застосувати до обвинувачених запобіжний захід тримання під вартою.

Цивільний позов потерпілою стороною не заявлявся, збитки потерпілому відшкодовано на стадії досудового розслідування та судового розгляду вказаного кримінального провадження, добровільно, про що захистом долучено розписки потерпілого в матеріали справи.

Процесуальні витрати на залучення експерта відповідно до ст.124 КПК України підлягають стягненню у рівних частках з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь держави, а долю речових доказів, суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368-371, 373-375, 392, 394 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом №270-VІ від 15.04.2008 року), та призначити йому покарання за ч.2 ст.186 КК України (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом №270-VІ від 15.04.2008 року), у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_11 обчислювати з 30.07.2020 року.
До набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду, негайно.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом №270-VІ від 15.04.2008 року), та призначити йому покарання за ч.2 ст.186 КК України (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом №270-VІ від 15.04.2008 року), у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_12 обчислювати з 30.07.2020 року, зарахувавши у відбуту частину покарання строк затримання з 02.11.2018 по 29.12.2018 року.
До набрання вироком законної сили змінити щодо ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді застави на тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду, негайно.

Внесену заставу ОСОБА_20 за підозрюваного ОСОБА_12 у розмірі 35 240 гривень (тридцять п`ять двісті сорок гривень), - повернути заставодавцю ОСОБА_20 .
Стягнути з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 витрати за проведення судової товарознавчої експертизи №4614/18-27 від 26.11.2018 року на користь держави у розмірі по 143 грн. з кожного.

Речові докази:
- коробка від мобільного телефону - «Хіаоmі Rеdmі 5 Рlus Вlаск 4 Gb RАМ 64 Gb RОМ», чорного кольору, імеі: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 та видаткова накладна, які передано на зберігання потерпілому ОСОБА_7 ,, - залишити потерпілому ОСОБА_7 , як власнику.

- мобільний телефон - «Хіаоmі Rеdmі 5 Рlus Вlаск 4 Gb RАМ 64 Gb RОМ», чорного кольору, імеі: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , який передано на зберігання потерпілому ОСОБА_7 , - залишити потерпілому ОСОБА_7 , як власнику.

На вирок може бути подана апеляція до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Кіровський районний суд м. Кіровограда, а обвинуваченим, які перебувають під вартою, у той же строк з моменту вручення їм копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя Кіровського районного суду
м. Кіровограда ОСОБА_1