Житомирський апеляційний суд
Справа №279/4048/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.539 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10.09.2020 року,

в с т а н о в и л а:

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 09.02.2018 року покарання, у зв`язку з поганим станом здоров`я.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10.09.2020 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

В ухвалі суду зазначено, що засуджений хоча і відбув певну частину призначеного судом покарання, однак не характеризується як особа, яка за весь час відбування покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково. При цьому, неможливість подальшого відбування покарання через наявну хворобу, на що посилається засуджений у клопотанні та своїх поясненнях в судовому засіданні, не підлягає розгляду в порядку ст.81 КК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та постановити нову, якою задовольнити його клопотання та звільнити від подальшого відбування покарання. Зазначає, що судом не взято до уваги, те, що він тяжко хворіє, є інвалідом 3-ї групи та судом не перевірено всіх необхідних даних згідно його медичної карти. Стверджує, що суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги ч.2 ст.84 КК України. Додатково зазначає, що має дружину, яка є інвалідом 3-ї групи, та потребує його допомоги та підтримки, а також неповнолітню дитину, якою він опікується. Також опікується дитиною від першого шлюбу дружини та має матір похилого віку, якій необхідна допомога та опіка.

Заслухавши доповідача, прокурора, який вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з клопотання, поданого засудженим ОСОБА_7 до місцевого суду, останній просив застосувати відносно нього ст.81 КК України у зв`язку з тяжкою хворобою, врахувати його сімейний стан та відбуту більшу частину призначеного покарання. До вказаного клопотання засуджений ОСОБА_7 долучив довідку КНП «ББЛІЛ» поліклінічного відділення від 26.06.2020.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджено вироком Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2018 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ст.71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання - 14.05.2018 року; кінець строку відбуття покарання - 14.06.2021 року.

З 25.05.2018 року засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Коростенська виправна колонія №71». До цього періоду перебував у ДУ «Київський слідчий ізолятор» (з 16.05.2018 року по 25.05.2018 року), де не допускав порушень режиму утримання, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією установи не заохочувався. Інші характеризуючі дані за даний період часу в особовій справі засудженого відсутні.

За час відбування покарання в ДУ «Коростенська виправна колонія №71» засуджений ОСОБА_7 характеризується задовільно, допускав порушення встановленого порядку відбування покарання та двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності (7 діб ДІЗО, сувора догана). На даний час всі стягнення погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не має. На виробництві установи не працевлаштований, працювати не бажає. До праці відноситься задовільно, на заходи виховного характеру реагує не завжди належним чином, участі в суспільному житті установи та в роботі самодіяльних організацій не приймає. Вину у скоєному злочині визнав повністю, але каяття з приводу вчиненого не проявляє.

Суд першої інстанції, розглядаючи в порядку ст. 539 КПК України клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно- дострокового звільнення від відбування покарання, враховуючи вимоги ст. 81 КК України, обґрунтовано відмовив у задоволенні його клопотання, оскільки засуджений хоча і не має непогашених стягнень, однак не характеризується як особа, яка довела своє виправлення, він характеризується задовільно, не працевлаштований, працювати та брати участь у суспільно-корисній роботі не бажає. Засуджений за весь період відбування покарання допускав порушення та жодного разу не заохочувався. Вину у вчиненні злочину визнає, але каяття з приводу вчиненого не проявляє.

Згідно вимог ст.81 КК України обов`язковою вимогою для застосування умовно-дострокового звільнення є доведення засудженим виправлення своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Разом з тим, з матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення, а його поведінка не є сумлінною.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2018 року.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що звільнення від покарання за хворобою, про що засуджений ОСОБА_7 зазначає як в своєму клопотанні до місцевого суду, так і в апеляційній скарзі, регулюється нормами ст.84 КК України.

Так, відповідно до ч.2 ст.84 КК України особа, яка після вчинення кримінального правопорушення або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Відповідно до ч.5 ст.154 КВК України подання про звільнення від відбування покарання внаслідок іншої тяжкої хвороби подається до суду начальником органу або установи виконання покарань. Одночасно з поданням до суду надсилаються висновок лікарської комісії й особова справа засудженого. У поданні вказуються дані, які характеризують поведінку засудженого під час відбування покарання.

Тобто, засудженим ОСОБА_7 порушено процедуру звернення до суду про звільнення від покарання за хворобою.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про те, що неможливість подальшого відбування покарання через наявну хворобу, як зазначає засуджений ОСОБА_7 , не підлягає розгляду в порядку ст.81 КК України, є законним та обґрунтованим, з чим і погоджується апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги засудженого висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для зміни чи скасування ухвали суду, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10.09.2020 року щодо нього - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: