ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2260/20 Справа № 201/957/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2020 року у кримінальному провадженні № 0003221 стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 22.11.2019 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Дніпропетровську, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 20.09.2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 26.03.2019 року звільнений по відбуттю покарання,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2020 року:
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначено ОСОБА_6 остаточне покарання шляхом часткового приєднання частини невідбутого покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22.11.2019 року, визначивши остаточно до відбуття 6 років позбавлення волі.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.
Цим вироком ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кожного окремо визнано винними за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, при наступних обставинах.
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 25.12.2019 приблизно о 03-00 годин, перебували на перехресті вул. Д. Яворницького та пл. Соборна в м. Дніпро, де ОСОБА_6 , реалізуючи досягнену раніше злочинну домовленість, виконуючи відведену йому роль, яка полягала у подавленні волі потерпілої шляхом спричинення тілесних ушкоджень, вчиняючи злочин повторно, підійшов до ОСОБА_11 та, діючи умисно, завдав два удари кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_11 в результаті чого остання впала на землю, тим самим позбавив останню можливості чинити опір.
Після чого ОСОБА_7 підбіг до потерпілої ОСОБА_11 та правою рукою, шляхом ривку заволодів сумкою «Fashion style Bags Milano» помаранчевого кольору (з червоними вставками по боках) потерпілої, в якій знаходились її речі на загальну вартість 1190 грн. та грошові кошти в сумі 1000 грн. Після чого ОСОБА_6 разом із співучасником ОСОБА_7 покинули місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 2190 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вважає, що суд не взяв до уваги його показання, а також пояснення ОСОБА_7 , впізнання проводилося без його участі та понятих, а всі процесуальні дії здійснювалися без його захисника, хоча він наполягав на його виклику. Вказує, що потерпіла, коли він з ОСОБА_7 проходили біля неї, знаходилася в алкогольному сп`янінні, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , технічним записом судового засідання. Зазначає, що даного злочину не вчиняв, в змову з ОСОБА_7 не вступав, з потерпілою познайомилися і вона попросила провести її додому, від них знаходився на відстані і збирався їхати додому, а гроші, які в нього вилучили працівники поліції, були подаровані його дитині на день народження і надані йому дружиною для купівлі певних речей. Крім того, суд залишив поза увагою, що його мати пенсійного віку і потребує допомоги, а бабуся є інвалідом і знаходиться майже в паралізованому стані і він допомагає їм декілька разів на тиждень, а також він має на утриманні двох малолітніх дітей, а цивільна дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Окрім цього, посилається на порушення судом вимог КПК України, оскільки при оголошенні вироку не було ні прокурора, ні захисника.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію його дій, просить вирок суду змінити, та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок змінити в частині призначеного покарання та обрати більш м`яке покарання ОСОБА_7 . Вважає призначене покарання надто суворим, суд не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, тому до обвинуваченого можливо застосувати положення ст. 69 КК України. Посилається на такі обставини, що пом`якшують покарання, як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність шкоди і цивільного позову, а також ОСОБА_7 не застосовував насильницьких дій стосовно потерпілої. При цьому прокурор просив призначити ОСОБА_7 покарання 4 роки позбавлення волі, а суд призначив більш суворе.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, він не вчиняв, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вина ОСОБА_6 у вчиненні цього кримінального правопорушення підтверджується показами потерпілої ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні розповіла про обставини вчиненого кримінального правопорушення, та вказала на обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як на осіб, які відкрито викрали її майно, застосовуючи щодо неї насильство.
Про винність обвинуваченого ОСОБА_6 також свідчать покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які працюють поліцейськими УПП м. Дніпро, та які пояснили суду, що 24.12.2019 року вони заступили на зміну, а вночі надійшов сигнал про пограбування дівчини. Коли вони їхали на місце події, то на пр. Д.Яворницького побачили підозрілих хлопців, почали з ними спілкуватись, оскільки вони нервували, то було проведено їх поверхневий огляд, в ході якого в кишенях обвинувачених виявлено кнопочний телефон, навушники, зарядний пристрій. Все оглянуте сфотографували і направили через інтернет зв`язок екіпажу, який був з потерпілою, яка впізнала свої речі. На місце викликали слідчо-оперативну групу, які вилучили вказані речі в присутності понятих.
Відповідно до показів свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які вони надали в судовому засіданні, вбачається, що вони працюють поліцейськими УПП м. Дніпро і 25.12.2019 року отримали інформацію про пограбування дівчини. Коли вони приїхали на місце вчинення кримінального правопорушення, то побачили заявницю з гематомою під оком, яка була твереза, та розповіла про напад й описала нападників та викрадені речі. Вони передали прикмети нападників екіпажам та через деякий час один екіпаж надіслав фотографії підозрюваних і заявниця їх впізнала. Під`їхавши до затриманих чоловіків разом з потерпілою, остання впізнала нападників, які заволоділи її майном. На місце було викликано слідчо-оперативну групу, які в подальшому вилучили у громадян викрадені ними речі.
Також вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, а саме:
- протоколом огляду місця події від 25.12.2019 року, в ході якого біля буд. 10 по пр. Д.Яворницького в м. Дніпро було оглянуто блок живлення з електродротом, який ОСОБА_7 дістав з правої кишені своєї куртки в присутності понятих (а.п. 10-11 т.2);
- протоколом огляду місця події від 25.12.2019 року, яким оглянуто місце вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_11 , яке розташоване на перехресті пл. Соборної та вул. Д.Яворницького (а.п. 15-17 т.2);
- протоколом огляду місця події від 25.12.2019 року, в ході якого була оглянута ділянка місцевості навпроти приймального відділення лікарні ім. Мечникова, де на даху електростанції були виявлені: паспорт ОСОБА_11 , посвідчення водія на імя ОСОБА_11 , свідоцтво про реєстрацію на автомобіль Митсубиси Лансер, д.з. НОМЕР_1 , за парканом виявлено жіночу сумку помаранчевого кольору з особистими речами, а саме, папери, зошит, косметика (а.п. 18-20 т.2);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.01.2020 року за участю потерпілої ОСОБА_11 , яка вказала на ОСОБА_6 як на особу, яка 25.12.2019 року о 03.00 годині на пер. Соборної та вул. Д.Яворницького, біля хостелу Вишня, наніс кулаком два удари в область обличчя, після чого він з іншим чоловіком заволоділи її майном (а.п. 34-37 т.2);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.01.2020 року за участю потерпілої ОСОБА_11 , яка вказала на ОСОБА_7 як на особу, яка 25.12.2019 року о 03.00 годині на пер. Соборної та вул. Д.Яворницького, біля хостелу Вишня, вирвав в неї з правого плеча її жіночу сумку з майном та після двох ударів іншого чоловіка, побіг разом з ним до фітнес центру Цунамі (а.п. 38-41 т.2);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 09.01.2020 року за участю потерпілої ОСОБА_11 , в ході якого потерпіла вказала місце, обставини, механізм вчинення щодо неї кримінального правопорушення, що мало місце 25.12.2019 року, а саме те, що один з чоловіків наніс їй два удари кулаком правої руки в область обличчя справа, а інший чоловік в цей момент вирвав її сумку з речами (а.п. 42-51 т.2);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.01.2020 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника, в ході якого ОСОБА_7 вказав місце, обставини, механізм вчинення щодо потерпілої кримінального правопорушення, що мав місце 25.12.2019 року, а саме те, що ОСОБА_6 наніс два удари кулаком правої руки в область обличчя потерпілої справа, а він в цей час вирвав її сумку з речами (а.п. 199-208 т.2);
- висновком експерта № 107е від 26.12.2019 року, згідно якого у потерпілої ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця в правій параорбітальній області та на червоній каймі верхньої губи, 8-х саден на тильній поверхні правої та лівої кисті, 3-х саден в проекції правого колінного суглобу, 2-х саден в пронації лівого колінного суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки та спричинені від дії тупого твердого предмету чи удару об такий, які спричинені від 15-ти механічних дій та в короткий проміжок часу (а.п. 54-55 т.2);
- висновком судово-товарознавчої експертизи № 18-20 від 03.01.2020 року за № 18-20 (а.п. 60-62 т.2);
- відеозаписом на диску формату DVD-R від 25.12.2019 року щодо затримання обвинувачених патрульною поліцією (а.п. 176 т.2).
Покази потерпілої та свідків, зазначені у вироку, підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому обґрунтовано покладені в основу вироку суду.
Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд не знаходить.
Разом з цим, колегія суддів вважає частково обгрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо недопустимості як доказу - протоколу огляду від 25.12.2019 року за його участю.
Так, посилання суду першої інстанції як на доказ винуватості ОСОБА_6 - протокол огляду від 25.12.2019 року за участю ОСОБА_6 (а.п.12 т.2) підлягає виключенню як недопустимий згідно із п.2 ч.2 ст.87 КПК України, оскільки обвинуваченим було заявлено про застосування до нього працівниками поліції фізичного насильства, що не було належним чином перевірено, адже в матеріалах провадження відсутні результати перевірки заяви ОСОБА_6 щодо недозволених методів досудового розслідування, а тому доводи заяви ОСОБА_6 не було спростовано. Відповідно до листа ТУ ДБР у м. Полтаві від 04.05.2020 року підстав для внесення відомостей до ЄРДР, в порядку ст.214 КПК України, не було встановлено (а.п.66 т.1). При отриманні будь-яких інших доказів не був використаний зазначений доказ.
Отже, достовірність решти доказів сумнівів не викликає та їх сукупність у взаємозв`язку є достатньою для висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а тому вирок суду скасуванню не підлягає, однак вирок підлягає зміні відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України шляхом виключення з його мотивувальної частини посилання суду як на доказ - протокол огляду від 25.12.2019 року за участю ОСОБА_6 .
Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки відповідно до вироку суду та технічного засобу судового засіданні від 23.04.2020 року обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину визнав, від дачі показань відмовився, однак вказав, що він підтримує свої показання, надані ним під час досудового слідства в ході слідчого експерименту за участю захисника, відповідно до яких він повідомив, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення він вчинив з ОСОБА_6 , який наніс два удари кулаком правої руки в область обличчя потерпілої справа.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що впізнання проводилося без його участі та понятих є безпідставними, оскільки таке впізнання за участю потерпілої проводилось за фотознімками, що не передбачає особистої участі ні підозрюваного, ні його захисника, окрім того, відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.01.2020 року, таке впізнання проводилось, окрім потерпілої, також за участю понятих, якими був підписаний вказаний протокол (а.п.34-36 т.2).
Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що всі процесуальні дії здійснювались без участі його захисника, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що Дорученням Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області від 25.12.2019 року ОСОБА_6 було призначено захисника ОСОБА_16 (а.п. 86 т.2), та з цього часу всі процесуальні дії під час досудового розслідування, в яких брав участь ОСОБА_6 , було проведено за участю цього захисника, а саме: допит підозрюваного ОСОБА_6 від 26.12.2019 року та 23.01.2020 року (а.п. 97-99, 186-187 т.2), огляд предмету (демонстрації відеозапису) наданого патрульною поліцією на запит слідчого 23.01.2020 року (а.п. 177 т.2).
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що під час досудового розслідування не було проведено слідчий експеримент за його участю, є такими, що не свідчать про неповноту досудового розслідування, оскільки згідно положень кримінального процесуального закону, слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, та на власний розсуд визначає об`єм дій, спрямованих на отримання (збирання) доказів, достатній та необхідний, за переконанням слідчого чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень ч.2 ст.283 КПК України.
Окрім того, така слідча дія як слідчий експеримент був проведений за участю потерпілої та обвинуваченого ОСОБА_7 , які на місці вчинення кримінального правопорушення детально розповіли про обставини вчинення кримінального правопорушення та продемонстрували механізм заподіяння ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_11 тілесних ушкоджень.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що потерпіла перебувала в алкогольному сп`янінні, не заслуговують на увагу, оскільки воно спростовується показами свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які в судовому засіданні суду першої інстанції вказаний факт не підтвердили.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що він у змову з ОСОБА_7 задля вчинення кримінального правопорушення щодо потерпілої не вступав, - є безпідставними, оскільки вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 підтверджується показами потерпілої, а також протоколами проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_7 , взятими судом до уваги. Окрім того, протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 був складений в присутності захисника ОСОБА_8 , в суді першої інстанції ОСОБА_7 його підтвердив, про застосування недозволених методів досудового розслідування не заявляв, а тому твердження ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції про те, що до ОСОБА_7 працівниками поліції було застосовано недозволені мети досудового розслідування не підтверджуються як матеріалами кримінального провадження, так і показами, наданими самим обвинуваченим ОСОБА_7 в судовому засіданні.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що під час оголошення вироку не були присутні прокурор та захисник, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки вказана обставина не свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке передбачає скасування чи зміну вироку суду, адже ОСОБА_6 до постановлення вироку реалізував надані йому як обвинуваченому права, в тому числі право на захист, надання пояснень, виступ в судових дебатах, з останнім словом та на подачу апеляційної скарги, а тому відсутність прокурора та захисника в залі судового засідання під час проголошення вироку жодним чином не вплинуло на законність і обґрунтованість ухваленого рішення.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, що застосована відповідно до ч.2 ст.4 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься, згідно із ст. 12 КК України, до категорії тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за злочини проти власності, вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей, а також обставини вчиненого кримінального правопорушення; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання - не встановлено, що дає підстави суду вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 у межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст.71 КК України.
Апеляційним переглядом встановлено, що доводи, на які посилається обвинувачений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі, а саме, що він має на утриманні двох малолітніх дітей, не заслуговують на увагу, оскільки вказана обставина врахована судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання, а тому повторному врахуванню вона не підлягає.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що його мати пенсійного віку, бабуся, яка є інвалідом, та цивільна дружина, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, потребують його допомоги, на думку колегії суддів, не можуть бути безумовними підставами для пом`якшення покарання обвинуваченому, який раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься, згідно із ст. 12 КК України, до категорії тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, менш ніж через рік після відбуття покарання знову вчинив кримінальне правопорушення, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також обставини вчиненого кримінального правопорушення; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання - не встановлено.
Апеляційним переглядом встановлено, що судом першої інстанції враховані обставини, на які посилається захисник ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі, а саме ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а тому вказані обставини не підлягають повторному врахуванню.
Твердження захисника про те, що ОСОБА_7 не застосовував насильницьких дій стосовно потерпілої, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки дії обвинувачених кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України за ознаками насильства щодо потерпілої, при цьому співучасники керувались єдиним умислом.
Доводи захисника щодо наявності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , таких як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки судом першої інстанції не було встановлено таких обставин, не знайшли вони свого підтвердження і в ході апеляційного розгляду, оскільки ОСОБА_7 підтримував апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , який не погоджується з пред`явленим йому обвинуваченням та оспорює фактичні обставини кримінального провадження.
Також посилання апеляційної скарги захисника як на обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 - відсутність шкоди, є безпідставним, оскільки майно, яким заволоділи обвинувачені, було в них вилучено та повернуто потерпілій працівниками поліції, а не на підставі добровільних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .
Окрім того, твердження захисника щодо відсутності цивільного позову не є обставиною, яка може знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжкого злочину.
Доводи захисника про те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання більше, ніж просив прокурор, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки при призначенні ОСОБА_7 покарання суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, позиція прокурора щодо призначення покарання не є для суду обов`язковою.
Таким чином, колегія суддів вважає, що вказані обвинуваченими та захисником ОСОБА_8 обставини не можуть бути підставами для призначення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.ст. 75, 69 КК України, враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення, а також наявність тієї обставини, що обвинувачені раніше судимі за умисні злочини проти власності, що свідчить про схильність обвинувачених до вчинення таких кримінальних правопорушень, а тому виправлення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Отже, обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення, як обвинуваченими, так і захисником ОСОБА_8 не наведено, а тому підстави для застосування більш м`якого покарання відсутні.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для їх виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційних скарг, вважаючи доводи обвинуваченого ОСОБА_6 в цій частині, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника не обґрунтованими.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 409 КПК України, підставами для зміни судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Колегія суддів вважає, що, за наведених вище обставин, вирок суду щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підлягає зміні, відповідно до ч.2 ст.404 КПК України, що не погіршує становище обвинувачених, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, шляхом виключення з мотивувальної частини вироку посилання як на доказ - протокол огляду від 25.12.2019 року за участю ОСОБА_6 , а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2020 року - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2020 року - задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2020 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - змінити, виключити з мотивувальної частини вироку посилання як на доказ - протокол огляду від 25.12.2019 року за участю ОСОБА_6 .
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, - з моменту отримання копії судового рішення.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4