Номер провадження: 11-сс/813/1910/20
Номер справи місцевого суду: 519/1066/20 1-кс/523/3986/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

представник власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги власників майна ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 06.11.2020 року, якою було задоволено клопотання слідчого Южненського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене заступником керівника Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000211 від 13.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 240 ч.1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 06.11.2020 року було задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000211 від 13.10.2020 року, та накладений арешт на майно, вилучене 13.10.2020 року під час проведення огляду місця події, зокрема, ділянки місцевості, розташованої у прибережній зоні уздовж вулиці Приморської в м. Южне Одеської області між СП «Портовик» та клубом «Міленіум», а саме на екскаватор гусеничний марки «JCB», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », заводський № НОМЕР_2 , зареєстрованого за ТОВ «АТП ЮГСТРОЙ», з поміщенням його на зберігання на територію ТОВ «ДОРОЖНА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ДОРСЕРВІС»; спеціалізований вантажний самоскид марки «TATRA», державний реєстраційний номер « НОМЕР_3 », номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , зареєстрований за ОСОБА_7 , з поміщенням його на зберігання до спеціального майданчика МВС України; самоскид марки «TATRA», державний реєстраційний номер « НОМЕР_5 », номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , зареєстрованого на ОСОБА_11 , з поміщенням його на зберігання до спеціального майданчика МВС України, з забороною відчуження та використання майна.

Зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційних скаргах власники майна ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просять скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, посилаючись на те, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам справи, так як слідчий суддя не врахував, що

- підозра жодній особі не вручена;

- в діях власників майна відсутній склад злочину за яким були внесені відомості до ЄРДР;

- майнова шкода відсутня та позови в порядку цивільного провадження не були заявлені;

- матеріали провадження не містять доказів, що автомобіль використовувався для вчинення злочину;

Слідчий суддя не врахував наслідків арешту майна для власників майна та розумність і співмірність такого обмеження права власності.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, представника власників майна, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Окрім того, ч. 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Так, положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 року).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ст. 173 ч.ч. 1,2 п.5 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати розумність та співрозумність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали провадження та пояснення учасників апеляційного розгляду, вважає, щовисновок слідчого судді щодо наявності передбачених законом підстав для накладення арешту на майно знайшов підтвердження тільки в частині накладення арешту на екскаватор гусеничний марки «JCB», зареєстрований за ТОВ «АТП ЮГСТРОЙ».

Так, в клопотанні слідчого, в обґрунтування накладення підстав для накладення арешту на майно, зазначено, що 13.10.2020 року, о 11:27 годині, до чергової частини Южненського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області надійшло телефонне повідомлення про те, що на прибережній зоні, яка розташована уздовж вулиці Приморської в м. Южне Одеської області, неподалік СП «Портовик», вантажна техніка вивозить родючий ґрунт.
За даним фактом відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 240 ч.1 КК України 13.10.2020 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000211.
Виїздом слідчо-оперативної групи було встановлено, що працівники ТОВ «ДОРОЖНА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ДОРСЕРВІС», перебуваючи на прибережній зоні, неподалік СП «Портовик» по вул. Приморській в м. Южне Одеської області, використовуючи екскаватор марки «JCB», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 ; власник ТОВ «АТП ЮГСТРОЙ»), під керуванням ОСОБА_12 , здійснювали відбір піщано-глиняного ґрунту прибережної зони.
Грунт навантажували на вантажний автомобіль марки «TATRA», державний реєстраційний номер « НОМЕР_3 » (свідоцтво про реєстрацію ТЗ « НОМЕР_8 »; власник ОСОБА_7 ) під керуванням ОСОБА_13 .
Крім того, поряд знаходився інший вантажний автомобіль марки «TATRA», державний реєстраційний номер « НОМЕР_5 » (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 ; власник ОСОБА_8 ), під керуванням ОСОБА_14 , кузов якого був наповнений ґрунтом.
На підставі викладеного, в клопотанні слідчого зазначено, що арешт вилученого майна необхідний з метою забезпечення збереження доказів, які мають важливе доказове значення у кримінальному провадженні, так як існують ризики їх приховування, зникнення, пошкодження та відчуження.
Слідчий суддя задовольнив клопотання про арешт майна мотивуючи ухвалу тим, що вилучені транспортні засоби є доказами у кримінальному провадженні, оскільки з наданих матеріалів досудового розслідування вбачається, що майно, зазначене в клопотанні слідчого, має доказове значення у кримінальному провадженні №0000211 від 13.10.2020 року, так як зберігали його сліди, в зв`язку з чим існують ризики приховування, пошкодження та відчуження.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що зазначені висновки в ухвалі слідчого під час апеляційного розгляду знайшли підтвердження тільки в частині вимог про накладення арешту на екскаватор гусеничний марки «JCB», зареєстрований за ТОВ «АТП ЮГСТРОЙ».
Так, у клопотанні слідчого правовою підставою для накладення арешту на майно зазначений п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме забезпечення збереження доказів, оскільки вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.
Однак, в клопотанні слідчого, в порушення вимог п. 1 ч.2 ст.171 КПК України, належним чином не обґрунтована зазначена підстава для арешту майна, відповідно до вимог ч.1 ст. 170 КПК України, а саме не зазначено яким критеріям ст. 98 КПК України відповідаютьспеціалізований вантажний самоскид марки «TATRA», який належить на праві власності ОСОБА_7 , а також самоскид марки «TATRA», який належить на праві власності ОСОБА_11 , які були вилучені під час огляду місця події 13.10.2020 року, а також конкретно не зазначено яке доказове значення мають самі по собі зазначені транспортні засобиу кримінальному провадженні, з урахуванням внесення відомостей до ЄРДР за фактом порушення працівниками ТОВ «ДОРОЖНА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ДОРСЕРВІС» правил охорони надр, за ознаками ст. 240 КК України.
Так, диспозицією ч.1 ст. 240 КК України передбачена кримінальна відповідальність за порушення встановлених правил охорони надр, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля.
З витягу з ЕРДР за №0000211 від 13.10.2020 року вбачається, що відомості внесені по факту здійснення працівниками ТОВ «ДОРОЖНА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ДОРСЕРВІС» відбору піщано-глиняного ґрунту прибережної зони для перевозки до будівельних майданчиків вітряних електростанцій, які розташовані між селами Любополь та Сичавка Лиманського району Одеської області.
Таким чином, з клопотання слідчого та наданих до нього матеріалів кримінального провадження вбачається, що відбір ґрунту здійснювався ТОВ «ДОРОЖНА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ДОРСЕРВІС» при виконанні своєї господарчої діяльності. При цьому, власники самоскидів ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , а також водії цих самоскидів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не є працівниками ТОВ «ДОРОЖНА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ДОРСЕРВІС», з підприємством у трудових відносинах не перебувають, водії цих самоскидів за одноразовою оплатною угодою перевозили грунт за усною вказівкою керівництва ТОВ «ДОРОЖНА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ДОРСЕРВІС».
При цьому, водії ОСОБА_13 та ОСОБА_14 надали у кримінальному провадженні письмові пояснення щодо зазначених обставин.
Апеляційний суд вважає, що при судовому розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя не з`ясував всі зазначені обставини, які свідчать про відсутність правової підстави, зазначеної у клопотанні слідчого для арешту спеціалізованого вантажного самоскиду та самоскиду марки «TATRA», а також не врахував розумність та співрозмірність обмеження права власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з огляду на посилання останніх, що експлуатація цих транспортних засобів є єдиним джерелом доходу їх родин, а також з урахуванням того, що підозра власникам майна у кримінальному провадженні не оголошувалась, цивільного позову у кримінальному провадженні до них подано не було.
В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя не в повному обсязі дотримався приписів пп.1,2 ч.2 ст. 173 КПК України, які передбачають обов`язкове врахування при вирішенні питання про арешт майна правової підстави та можливості використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, та не надав належної оцінки тому, що в клопотанні не зазначено, а при його розгляді прокурором не доведено передбачених законом обставин, в зв`язку з чим прийшов до безпідставного висновку про наявність передбачених законом підстав для накладення арешту на спеціалізований вантажний самоскид та самоскид марки «TATRA».
Крім того, в ухвалі слідчого судді не обґрунтовано потреби досудового розслідування, які б виправдовували такий ступінь втручання у права ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є власником вказаних автомобілів майна, з огляду на те, що експлуатація цих транспортних засобів є єдиним джерелом доходу їх родин.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_15 та ОСОБА_8 у кримінальному провадженні не мають процесуального статусу, зокрема, їм йому не було вручено повідомлення про підозру, в зв`язку з чим не може бути накладений арешт на їх майно з метою забезпечення цивільного позову, так як, відповідно до ч.6 ст. 170 КПК України, арешту на майно для забезпечення цивільного позову можу бути накладений на підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
При таких обставинах, відповідно до вимог ч.3 ст. 407 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга має бути задоволена, ухвала слідчого судді має бути скасована з зазначених підстав та постановлена нова ухвала, якою клопотання слідчого про накладення арешту на екскаватор гусеничний, як доказ у кримінальному провадженні, підлягає задоволенню, однак у задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на спеціалізований вантажний самоскид марки «TATRA», який належить на праві власності ОСОБА_7 , а також самоскид марки «TATRA», який належить на праві власності ОСОБА_11 , має бути відмовлено за відсутністю правової підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст.170 КПК України.
Відповідно до приписів ч.3 ст. 173 КПК України, майно, а саме спеціалізований вантажний самоскид та самоскид марки «TATRA», відносно яких ухвалою апеляційного суду відмовлено у задоволенні клопотання про арешт, мають бути негайно повернуті слідчим ОСОБА_9 або іншими слідчими у кримінальному провадженні, власникам майна ОСОБА_7 та ОСОБА_8 або їх представникам.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 170, 171, 173, 370-372, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційні скарги власників майна ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 06.11.2020 року, якою було задоволено клопотання слідчого Южненського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про арешт майна, вилученого під час проведення 13.10.2020 року огляду місця події, а саме ділянки місцевості, розташованої у прибережній зоні уздовж вулиці Приморської в м. Южне Одеської області між СП «Портовик» та клубом «Міленіум», у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000211 від 13.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 240 КК України, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого Южненського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , про арешт майна,вилученого під час проведення 13.10.2020 року огляду місця події, а саме ділянки місцевості, розташованої у прибережній зоні уздовж вулиці Приморської в м. Южне Одеської області між СП «Портовик» та клубом «Міленіум», у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000211 від 13.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 240 ч.1 КК України, - задовольнити частково.
Накласти арешт на екскаватор гусеничний, марки «JCB», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », заводський № НОМЕР_2 , зареєстрований за ТОВ «АТП ЮГСТРОЙ», з поміщенням його на зберігання на територію ТОВ «ДОРОЖНА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ ДОРСЕРВІС».
Відмовити в накладенні арешту на спеціалізований вантажний самоскид, марки «TATRA», державний реєстраційний номер « НОМЕР_3 », номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 , який належить на праві власності
ОСОБА_7 .
Відмовити в накладенні арешту на самоскид марки «TATRA», державний реєстраційний номер « НОМЕР_5 », номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_6 , який належить на праві власності ОСОБА_8 .
Зобов`язати слідчого Южненського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 або інших слідчих групи у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000211 від 13.10.2020 року, повернути майно, яке поміщене на зберігання до спеціального майданчика МВС України:
-спеціалізований вантажний самоскид, марки «TATRA», державний реєстраційний номер « НОМЕР_3 », номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 , власнику ОСОБА_7 ;
-самоскид марки «TATRA», державний реєстраційний номер « НОМЕР_5 », номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_6 , власноску ОСОБА_11 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст ухвали буде оголошено 01.12.2020 року, о 14 годині 00 хвилин, в залі судових засідань № 10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4