КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6262/2020 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
09 грудня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах обслуговуючого кооперативу «АРЕАЛЬ» на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року,
прокурора ОСОБА_7 ,
ОК «АРЕАЛЬ» - адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:
Накладено арешт на нерухоме майно, земельні ділянки, які були отримані обслуговуючими кооперативами:
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що слідчим суддею, за результатами розгляду клопотання про накладення арешту на зазначену земельну ділянку, зроблені висновки, які не відповідають фактичним обставинам. Не були враховані ті обставин, які мають бути враховані при розгляді клопотання про накладення арешту на майно.
Апелянт звертає увагу на те, що земельна ділянка сама по собі не може бути речовим доказом у даному кримінальному провадженні, так як вона не є знаряддям кримінального правопорушення, право власності на земельну ділянку набуто законним шляхом, і вона не є об`єктом кримінального правопорушення, земельна ділянка не зберегла та не могла зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, земельна ділянка на собі не містить і не може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Крім того апелянт зазначає, що земельна ділянка не підлягає спеціальній конфіскації адже право власності на неї набуто законним шляхом, земельна ділянка не є майном одержаним внаслідок злочину, не призначалась та не використовувалась для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення, земельна ділянка не була предметом злочину. Земельна ділянка не може бути конфіскована як вид покарання, адже покарання може бути призначено тільки особі, що є винною у вчиненні кримінального правопорушення, а ОК «АРЕАЛЬ», засновник, власник та керівник взагалі не є фігурантами даного кримінального правопорушення. Матеріальна шкода завдана кримінальним правопорушенням має відшкодовуватись за рахунок майна, що належить особі/особам винним у вчиненні кримінального правопорушення, та не може бути відшкодована майном сторонніх осіб, які не мають відношення до кримінального правопорушення.
На обґрунтування клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що при розгляді клопотання та ухвалення рішення про накладення арешту на земельну ділянку засновник, власник, керівник чи представник обслуговуючого кооперативу «АРЕАЛЬ» присутні не були, про розгляд такого клопотання ніхто ні письмово, ні усно не повідомляв, ухвала про накладення арешту не вручалась та через поштове відправлення не отримувалась. Про факт перебування земельної ділянки в арешті стало відомо випадково, про ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.04.2019 р. дізналися 13.11.2020 р. після ознайомлення представника ОК «АРЕАЛЬ» з матеріалами судової справи.
Заслухавши доповідь судді, думку представника ОК «АРЕАЛЬ» - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
З матеріалів вбачається, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто 02.04.2019 року слідчим суддею без виклику представників ОК «АРЕАЛЬ». Копію оскаржуваної ухвали, отримано 13.11.2020, дані факти не спростовуються матеріалами провадження, тому колегія суддів вважає, що строк подачі апеляційної скаргиадвокатом адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах обслуговуючого кооперативу «АРЕАЛЬ» на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року, пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню.
Під час досудового розслідування встановлено, що посадові особи Харківської міської ради упродовж 2008-2014 роках, діючи за попередньою змовою із невстановленими особами (посередниками), налагодили схему незаконної видачі земельних ділянок на території міста Харкова особам понад норми встановлені ст. 121 Земельного кодексу України, шляхом реєстрації останніми юридичних осіб обслуговуючих кооперативів за напрямом діяльності житлово будівельні.
У подальшому, члени кооперативів, які нібито потребували поліпшення своїх житлових умов, подавали до Харківської міської ради заяви на отримання земельних ділянок для будівництва житла, на підставі рішень сесії Харківської міської ради про надання у власність земельних ділянок організовували розроблення технічної документації; після отримання державних актів на право власності на земельні ділянки за грошові кошти продавали земельні ділянки видані міською радою для будівництва житла третім особам.
У свою чергу посадові особи Харківської міської ради, після надходження заяв кооперативів до міської ради, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, без проведення перевірок заяв членів кооперативів відповідно до процедури, передбаченої регламентом міської ради, як суб`єкти нормотворчої ініціативи безпідставно забезпечували внесення до проекту порядку денного заяви кооперативів про виділення земельних ділянок; під час сесії міської ради шляхом замовчування фактів про непроведення перевірок за заявами членів кооперативів, а також повідомлення депутатам міської ради неправдивої інформації про проведення таких перевірок створювали у присутніх депутатів уявлення про обґрунтованість включення таких заяв до проекту порядку денного та законність безоплатної передачі земельних ділянок у власність кооперативів, чим фактично забезпечували позитивне голосування депутатів з цих питань.
Зокрема, упродовж 2008-2014 років особами, які не перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, з метою незаконного заволодіння земельними ділянками, були створені численні обслуговуючі кооперативи, серед яких: ОК «ЖБК «Віртус», ОК «ЖБК «Елара», ОК «ЖБК «Південний горизонт», ОК «ЖБК «Домовий», ОК «ЖБК «Лісне», ОК «ЖБК «Омега»,
ОК «ЖБК «Атлант Сервіс», ОК «ЖБК «Партнер Плюс», ОК «ЖБК «Грін Вуд», ОК «ЖБК «Ботанічний», ОК «ЖБК «Яблунева Садиба», ОК «ЖБК «Фортеця», ОК «ЖБК «Житлобуд -11», ОК «ЖБК «Ареаль», ОК «ЖБК «Уністрой», ОК «ЖБК «Ялинка», ОК «ЖБК «Тульський», ОК «ЖБК «Оформлювач», ОК «ЖБК «Дарвім» та інші. В подальшому, голови вказаних кооперативів зверталися до Харківської міської ради та відповідні кооперативи отримували у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлової забудови. В той же час, у порушення вимог законодавства та статутів кооперативів, частина кооперативів у порушення рішення сесії у зазначений термін будівництво не здійснили, частина інших кооперативів за допомогою удаваних договорів купівлі-продажу та удаваних іпотечних договорів, земельні ділянки відчужили на користь третіх осіб, які не мали жодного відношення до вказаних кооперативів.
Досудовим розслідуванням встановлено, що обслуговуючими кооперативами були отримані наступні земельні ділянки, а саме:
02.04.2019 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва клопотання прокурора було задоволено.
Оскільки вказану ухвалу оскаржено лише в інтересах обслуговуючого кооперативу «АРЕАЛЬ»то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах поданої апеляційної скарги, а щодо інших обслуговуючих кооперативів, на земельні ділянкияких накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на земельні ділянкиколегією суддів не вирішується.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому були досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у діяльність ОК «ЖБК «Ареаль»з потребами кримінального провадження.
Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Оскільки у даному кримінальному провадженні слідчий суддя вивчивши клопотання, надавши оцінку документам, що долучені до нього, встановив достатні підстави для накладення арешту на нерухоме майно, з метою збереження речових доказів та недопущення їх перетворення, відчуження чи зникнення.
Крім того, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Тому, посилання апелянта на те, що посадові особи обслуговуючого кооперативу «АРЕАЛЬ» не є особами щодо яких здійснюється провадження, оскільки вони не мають статусу підозрюваного, обвинуваченого чи засудженого у даному кримінальному провадженні, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з правових підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.
Доводи представника власника майна про те, що земельна ділянка не підпадає під критерії ч. 1 ст. 98 КПК України є безпідставними та не спростовують висновки, а ні органу досудового розслідування, викладені в клопотанні, а ні суду першої інстанції, викладені в ухвалі слідчого судді, з якими в повній мірі погоджується і колегія суддів.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі представника власника майна обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309,376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:
Поновити адвокату ОСОБА_6 , який діє в інтересах обслуговуючого кооперативу «АРЕАЛЬ» строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4