Житомирський апеляційний суд
Справа №274/118/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 391 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського районного суду від 30 липня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 -

в с т а н о в и л а:

Згідно ухвали суду, 09.01.2020 року до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 за ст. 391 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.11.19 за № 0001299.
Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався, обвинувачений етапований для судового розгляду до слідчого ізолятору.
Підготовче судове засідання судового провадження призначено ухвалою від 13.01.20 (захисник у клопотанні вказала, що засідання не призначено судом, що суперечить дійсності).

Згідно ч.3 ст.315 КПК України, під час судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Статтею 331 КПК України визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого на 60 днів, вказавши про наявність визначених в ст. 177 КПК України ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою вказаної статті. Крім того, звертає увагу, що обвинувачений раніше неодноразово був засудженим судами України за умисні тяжкі злочини, є особа без громадянства, постійного місця проживання та реєстрації в Україні не має, вчинив особливо тяжкий злочин.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду м.Житомира від 30 липня 2020 року провадження призначено до розгляду та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк дії запобіжного заходу - шістдесят днів, тобто до 27.09.2020 року.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить ухвалу суду скасувати та відмовити прокурору у його клопотанні про обрання запобіжного заходу у кримінальному провадженні та звільнити ОСОБА_7 з-під варти. Вказує, що дана ухвала є необгрунтованою, невмотивованою, незаконною, судом безпідставно прийнято обвинувальний акт до розгляду, не надано належної оцінки дослідженим в судовому засіданні матеріалів, клопотанню прокурора та запереченню захисника проти нього, не дотримано норм гл.18 КПК України, ст. 291 КПК України та інших вказаних норм КПК України. Вказує, що клопотання прокурора є безпідставним, невмотивованим та необгрунтованим, до наданих прокурором стороні захисту копій даного клопотання не надано додатків на обгрунтування вказаних вимог та підстав. Клопотання прокурора повинно відповідати ст. 184 КПК України, при його розгляду необхідно дотримуватись вказаної норми та гл. 18 КПК України в цілому. Обов`язково повинно бути обгрунтовано неможливіть запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Такого обгрунтування прокурор не надав, як і не надав ніяких додатків до нього. Але, всупереч ст. ст. 7, 17, 21, 22 , 23 ,182, 183, 193, 194 КПК України суд розглянув клопотання прокурора формально, без дослідження в судовому засіданні будь-яких документів, а прокурор і не заявляв про дослідження будь-яких документів, виклик свідків на підтвердження вказаних ним у клопотаннях обставин. Зазначає, що безпідставним є посилання прокурора на інші обставини щодо того, що її підзахисний не мав до засудження роботи (тобто, до 2012 року), не мав доходів, не одружений , слабкий ступінь соціальних зв`язків. Посилання на негативну характеристику з місця відбування покарання є безпідставним, так як згідно до наданого обвинувального акту ці обставини вказані у обвинувальному акті, який ще не досліджувався. Прокурором не доведено можливість її підзахисного зашкодити судовому розгляду. Щодо посилання прокурора як на підставу застосування тримання під вартою відносно підзахисного на те , що він є уродженцем Луганської області, де й зареєстрований на даний час, взагалі є недоречним, несправедливим, порушенням ст. 7, 10 КПК України. Прокурор посилається на ст. 177 КПК України, але не навів підстав та не довів ризиків згідно до ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказаних ним обставин притягнення раніше до кримінальної відповідальності, наявності судимостей у ОСОБА_7 недостатньо для задоволення його судом. Відносно посилання прокурора на підозру та обвинувальний акт за ст. 391 КПК України ,то в даному випадку необхідно дотримуватись норм ст.ст.7, 17 КПК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин: підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На думку колегії суддів, як прокурором при зверненні з клопотанням про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою так і судом при вирішенні вказаного клопотання зазначених вимог закону в цілому було дотримано.

Предметом дослідження судом під час розгляду провадження при розгляді даного клопотання були саме обставини, передбачені ч.3 ст. 199 КПК України, тобто обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження.

Так, як вбачається з матеріалів окремого провадження, в ході досудового розслідування до обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався у зв`язку з перебуванням ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі. Однак враховуючи тяжкість злочину, у разі визнання винним за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, відбуває покарання у виді позбавлення волі, за місцем відбування покарання характеризується вкрай негативно, не є мешканцем ні територіальної юрисдикції суду, ні навіть області чи найближчих областей, обставини скоєння злочину, що інкримінується, відбування на час інкримінованих вчинків покарання у виді позбавлення волі, що навіть за умов посиленого контролю не забезпечило належної поведінки, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що існують ризики, передбачені статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити порушення, у якому обвинувачується на даний час також відбуває покарання за скоєння злочину, передбаченого ст. 391 КК України, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тому більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не можуть запобігти, вказаним ризикам а також виконанню обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про доведеність прокурором можливих ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також про доведеність недостатності в даному випадку більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Під час розгляду клопотання прокурора судом перевірено доводи про наявність ризиків, пов`язаних з застосуванням запобіжного заходу, а також враховані всі обставини, які мають вагоме значення для визначення запобіжного заходу для обвинуваченого у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи всі обставини провадження та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд правильно прийшов до висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить можливість запобігання ризикам зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що відсутні будь-які докази вчинення обвинуваченим злочину, та те, що його дії не охоплюються санкцією статті за якою він обвинувачується, а всі доводи базуються лише на припущеннях, з огляду на стадію підготовчого судового розгляду кримінального провадження є передчасними.

Твердження захисника про те, що сторона обвинувачення не підтвердила належними доказами наявність перелічених ризиків оскільки, до клопотання не додано додатків на обгрунтування вказаних вимог та те, що суд першої інстанції формально розглянув клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на думку колегії суддів є безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, оскільки суд діяв у відповідності до положень ст. 315 КПК України та цілком правомірно, враховуючи наведені вище обставини прийняв рішення про застосування запобіжного заходу саме під час підготовчого судового засідання.

Посилання захисника на те, що копія клопотання прокурором не була надана їй завчасно , що прокурор на підтвердження клопотання посилався майже на всі матеріали кримінального провадження, безпідставно для характеристики особи обвинуваченого посилався на матеріали дисциплінарної комісії, також не можуть бути підставою в даному випадку для скасування ухвали суду та зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Разом з тим, погоджуючись з висновком суду про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що обираючи запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, судом не в повному обсязі враховано положення ч.3 ст.183 КПК України, згідно яких суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим кодексом, крім випадків передбачених ч.4 ст.183 КПК України.

При цьому з клопотання про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу не вбачається, що кримінальне провадження, в якому він обвинувачується, вчинене ним із застосуванням насильства чи з погрозою його застосування, тому не може бути підставою для незастосування положень ч.3 ст. 183 КПК України лише та обставина, що на даний час обвинувачений фактично відбуває покарання за попереднім вироком.

Крім того апеляційний суд звертає увагу, що у разі закінчення строку відбуття покарання за попереднім вироком і сплати обвинуваченим визначеного розмік застави, його може бути звільнено з під варти в даному кримінальному провадженні. Таким чином невизначення розміру застави в даному випадку порушує права обвинуваченого та є порушенням вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги з приводу того, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою безпідставно не визначив розміру застави є слушними.

Таким чином апеляційний суд, погоджуючись з рішенням суду про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає за необхідне застосувати до нього положення ч.3 ст. 183 КПК України та визначити при цьому відповідний розмір застави.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Пунктом 2 ч.5 даної норми КПК України передбачено визначення розміру застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, враховуючи не дотримання судом вимог ст.183 КПК України, ухвала суду підлягає зміні, шляхом застосування до обвинуваченого розміру застави в межах, передбачених п.2 ч.5 ст. 182 ККПК України, із врахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , його сімейного стану, доходу із визначенням встановленням відповідних обов`язків обвинуваченого у разі внесення такої застави відповідно до положень ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 331, 404 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду м.Житомира від 30 липня 2020 року змінити.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_7 заставу - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 42040 грн. та у разі внесення застави визначити обвинуваченому ОСОБА_7 наступні обов`язки:

-з`являтися за кожною вимогою до суду;

-повідомляти суд про зміну місця проживання;

-утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: