УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про застосування запобіжного заходу

09 листопада 2020 року м. Володимир - Волинський

Слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні №0000652, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідування 06 листопада 2020 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.185 КК України:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Володимир-Волинський Волинської області, громадянина України, з освітою повною загальною середньою, непрацюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого.

ВСТАНОВИВ:

Згідно фабули справи у клопотанні, 05.11.2020 близько 22 год. ОСОБА_5 , керуючись корисливим мотивом та реалізуючи умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу проник до господарського приміщення та незаконно заволодів незареєстрованим в законному порядку мопедом, марки «ALPHA» моделі «ZS50F», 2008 року виготовлення, об`ємом двигуна 49,9 кубічних сантиметрів, рама № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , чим спричинив потерпілому майнову шкоду на суму 3000 гривень.

06.11.2020 року відомості про дане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000652 з попередньою кваліфікацією за ч.2 ст.289 КК України.

06.11.2020 о 20 год. 00 хв. ОСОБА_5 був затриманий як підозрюваний у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, в порядку ст. 208 КПК України.

Окрім цього, в ході досудового розслідування було встановлено 05.11.2020 близько 22 год. ОСОБА_5 , керуючись корисливим мотивом та реалізуючи умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу проник до господарського приміщення звідки таємно викрав бензопилу марки «Foresta» серійний номер: НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_7 , чим спричинив потерпілому майнову шкоду на суму 2000 гривень.

07.11.2020 року відомості про дане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000653 з попередньою кваліфікацією за ч.3 ст.185 КК України.

07.11.2020 постановою прокурора Володимир-Волинської прокуратури матеріали досудових розслідувань, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000652 від 06.11.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, під № 0000653 від 07.11.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, об`єднано в одне кримінальне провадження під № 0000652, про що внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

07.11.2020, слідчим, за погодженням з прокурором, складено та вручено ОСОБА_5 письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.185 КК України.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, підтверджуються зібраними у кримінальному проваджені доказами, а саме: протоколами огляду місця події, протоколами допитів свідків та іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може здійснити дії, передбачені у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- через тяжкість злочину, по якому йому повідомлено про підозру, зібраних у справі доказів та можливе покарання у виді позбавлення волі, у разі доведення його провини, ОСОБА_5 , може переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- враховуючи тяжкість вчинених ним злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 289 КК України, може незаконно впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні;

- може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше вчиняв аналогічний злочин.

Вищевказані обставини, на думку сторони обвинувачення, дають достатні підстави вважати, що лише застосування підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти встановленим та доведеним під час досудового розслідування зазначеними вище у клопотанні ризикам, визначеним у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлено тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, якими є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт не зможе запобігти встановленим та доведеним під час досудового розслідування ризикам.

Так, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочинів, які відноситься до категорії тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк до восьми років, наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, продовжуватиме вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому менш суворі запобіжні заходи ніж тримання під вартою є недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам.

В судовому засіданні слідчий з прокурором заявлені ними вимоги підтримали.
Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 просили в задоволенні клопотання слідчого відмовити та не обирати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою. Підозрюваний вказав на готовність до активної співпраці із слідством. Зазначив про наявність постійного житла у селі Галинівка Володимир-Волинського району та роботи для забезпечення своєї сім`ї, до складу якої входять дружина та тримісячна дитина. Захисник заявила, що підозрюваний має постійне місце проживання, не має жодного наміру: ухилятись від слідства, впливати на свідків чи інших осіб у кримінальному провадженні, а тим більше вчиняти інших кримінальних правопорушень. Ризики, про які заявила сторона обвинувачення, є виключно припущеннями, які не були обгрунтованими жодними доказами.

Вислухавши пояснення слідчого та думку прокурора, які підтримали заявлене клопотання та просили клопотання задовольнити за підставами, викладеними у ньому, думку підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника, які просили відмовити у задоволенні клопотання слідчого, та дослідивши додані до клопотання матеріали, проаналізувавши докази на обґрунтування клопотання у їх сукупності, приходжу до наступного висновку.

Згідно змісту ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Обґрунтованість підозри є самостійним і досить важливим елементом доказування на стадії досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Лише за умови наявності обґрунтованої підозри кримінальний процесуальний закон передбачає застосування запобіжних заходів.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, тому, виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, яка відображена, зокрема у п.175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Зазначеним, ЄСПЛ встановив мінімальні гарантії, яких мають дотримуватись правоохоронні органи саме під час здійснення невідкладних дій задля попередження вчиненню злочинів чи відвернення негативних наслідків вже вчиненого злочину.

В цьому ж п.175 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» ЄСПЛ зазначає - «однак, вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри».

На підтвердження зазначеного також свідчить наступна практика ЄСПЛ: Рішення у справах «Іловецький проти Польщі» (Ilowiecki v. Poland), N 27504/95, п.61, від 4 жовтня 2001 року, та «Смирнова проти Росії» (Smirnova v. Russia), NN 46133/99 і 48183/99, п.63, ECHR 2003-IX. «Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними й абстрактними».

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує вимоги п.п.3-5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia) № 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання, Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Разом з тим, у рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року сформульована практика Європейського суду з прав людини, яка зокрема, свідчить про те, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Суд зважає на те, що у кримінальному провадженні на етапі досудового розслідування кваліфікація правопорушення є виключною прерогативою сторони обвинувачення, яка зобов`язана висувати версії, перевіряти їх на предмет достовірності обставин, збирати докази на підставі яких кваліфікувати дії особи, що вчинила правопорушення у відповідності до положень Кримінального кодексу України. Проте при обранні підозрюваному запобіжного заходу суд зобов`язаний надати оцінку сукупності доказів, якими обґрунтовується підозра у вчиненні злочину, для врахування можливості застосування того чи іншого запобіжного заходу.

За змістом ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, наявність у нього судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Згідно наданих суду матеріалів клопотання слідчого, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.185 КК України, які кваліфікуються як: крадіжка поєднана з проникненням у житло, та незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене із проникненням у приміщення чи інше сховище.
У відповідності до змісту ст.12 КК України, дані кримінальні правопорушення класифіковані як тяжкі злочини, санкція за вчинення яких передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк до восьми років .

Отже, суд приймає до уваги як одну із обставин, що враховується при обранні запобіжного заходу, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі доведення його винуватості.

Не вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_5 та правильність кваліфікації кримінального правопорушення, виходячи лише з фактичних даних, зазначених у доданих до клопотання документів, приходжу до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_5 до вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень, за викладених у клопотанні обставин.
Слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні заявлено ризики того, що ОСОБА_5 матиме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду; впливати на свідків, приховувати докази, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вказані ризики стороною обвинувачення не обгрунтовані та не підтверджені жодним доказом у справі.

Станом на сьогоднішній день судимість ОСОБА_5 на підставі п.1 ч.1 ст.89 КК України є погашеною.

У відповідності до ч.2 ст.88 КК України, судимість має правове значення у разі вчинення нового злочину, а також в інших випадках, передбачених законами України.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у т.ч. і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим (Правова позиція Верховного Суду у постанові від 27.09.2018 року у справі ВС/ККС № 647/1831/15-к).

Іншого належного обґрунтування заявлених ризиків, крім тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному в разі доведення його винуватості, стороною обвинувачення наведено не було. Жодного доказу у їх підтверджено також суду не надано.

За таких обставин твердження щодо існування таких ризиків є виключно припущеннями сторони обвинувачення, які в жодному випадку не можуть бути прийнятими судом та використані у процесі доказування обставин у кримінальному процесі.

Крім того, прокурором та слідчим не було обґрунтовано неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, щодо даних про його особу, в їх сукупності.

Відповідно до п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення із під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Крім того, згідно ст.5 Європейської конвенції з прав людини, яка у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи. Крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом.

У справі «Смирнов проти Росії» Європейський суд з прав людини наголосив, що особа, обвинувачена в скоєнні злочину, завжди повинна знаходитися на свободі, до закінчення розгляду справи, якщо Держава не зможе довести, що маються «умісні і достатні» причини взяти її під варту, і зокрема, коли є підстави вважати, що особа ухилятиметься від слідства та суду, перешкоджатиме встановленню істини у справі, або продовжить злочину діяльність.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує необґрунтованість ризиків про які зазначив прокурор, а також не наведення переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти вказаним ризикам.

Отже, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, дані про особу підозрюваного, який має визначене місце проживання за місцем розслідування кримінального провадження, заявив про готовність активно сприяти досудовому розслідуванню не приховуючи жодних фактів та обставин вчиненого, неможливість ним приховати інші докази, оскільки за місцем проживання підозрюваного вже було проведено обшук, докази, які вилучені, знаходяться у розпорядженні сторони обвинувачення, слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність належного обґрунтування існуючих ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та доказів щодо їх наявності.

Також суд приймає до уваги про наявність у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків, а саме, що він працює, одружений, на утриманні має малолітнього тримісячного сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . По місцю проживання характеризується позитивно.

Зважає суд і на те, що за вчинення злочину раніше, за який його було засуджено, підозрюваний ОСОБА_5 не утримувався під вартою, в розшук не оголошувався, виконав свої процесуальні обов`язки, досудове розслідування та судовий розгляд у справі завершились вироком та відбуттям покарання із визначенням іспитового строку, за яким, покладені вироком суду обов`язки він також виконав, наслідком чого було звільнення від покарання та погашення судимості.

Прокурором під час розгляду клопотання не подано переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти вказаним ризикам.

Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України, слідчий суддя має право застосувати до підозрюваного інший, більш м`який запобіжний захід.

На підставі вище викладеного, слідчий суддя не встановив підстав щодо необхідності задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки обставин необхідності тримання особи під вартою в даному конкретному випадку немає, тому приходить до висновку про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, який забезпечить виконання підозрюваним, покладених на нього, процесуальних обов`язків визначених частиною 5 ст.194 КПК України, та який в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, в тому числі і тих, які прокурор вважає пріоритетними.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 176-183, 193, 194, 198 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
В клопотанні слідчого СВ Володимир Волинського ВП ГУ НП у Волинській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Володимир Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.185 КК України ОСОБА_5 відмовити.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Володимир-Волинський Волинської області, громадянина України, непрацюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,- запобіжний захід у виді домашнього арешту терміном на два місяці із забороною без дозволу слідчого, прокурора або суду залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. щодня.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:
- за першим викликом прибувати до слідчого, прокурора у даному кримінальному провадженні;
- не відлучатися із місця свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні, крім випадку в присутності слідчого та/або прокурора необхідності відшкодування потерпілому заподіяної шкоди;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (в разі їх наявності).
Строк дії ухвали 2 (два) місяця з дня її оголошення.
Ухвалу передати для виконання у Володимир-Волинський відділ поліції Головного управління Національної поліції України у Волинській області.
Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали складено 10 листопада 2020 року.
Слідчий суддя (підпис).

Згідно з оригіналом.
Суддя Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_1