Справа № № 585/236/21
Номер провадження 1-в/585/66/21
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
10 лютого 2021 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

прокурора ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

засудженого - ОСОБА_4

секретаря - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ромни у режимі відеоконференцзв`язку із ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування до нього дії Закону України №838 VIII від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та зарахування строку попереднього ув`язнення,

В С Т А Н О В И В:
На розгляд Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування до нього дії частини 5 статті 72 КК України у редакції Закону України № 838 VIII від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та зарахування строку попереднього ув`язнення. Клопотання засуджений обґрунтовує тим, що вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10.09.2019 його було засуджено за ст. ст. 115 ч. 1, 70 ч. 4 КК України на 9 років позбавлення волі. Він перебував під вартою в умовах попереднього ув`язнення з 10.02.2019 по 30.11.2019, а також по прибуттю в РВК №56 з 24.11.2019 р. по 30.11.2019 р., але судом йому не було враховано строк попереднього ув`язнення у попередній редакції статті 72 КК України, яка втратила чинність. У зв`язку із зазначеним просить зарахувати йому вказаний строк попереднього ув`язнення із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки скасування дії статті у вказаній редакції з 20.07.2017 р. значно погіршує його становище та не відповідає загальним засадам Конституції України та Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод

У судовому засіданні засуджений та його захисник наполягали на задоволенні клопотання з підстав, викладених у ньому, при цьому засуджений також доповнив своє клопотання та просив суд перерахувати йому із наведених вище підстав як строк попереднього ув`язнення строк його етапування до РВК та утримання у карантинній зоні..

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки заудженому у повному обсязі зараховано строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання.

Суд, заслухавши засудженого та його захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання та особової справи, приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом, вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24.11.2015 р., з урахуванням ухвали апеляційного суду Донецької області від 08.02.2017, ОСОБА_4 було засуджено за ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України на 2 роки позбавлення волі та штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн., який призначений вироком Костянтинівського міськрайонного суду від 02.09.2015 р., на підставі ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу постановлено виконувати самостійно. Ухвалено, що до набрання вироком законної сили засудженому буде обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, строк відбування покарання підлягає обрахуванню з дня приведення вироку до виконання. Вирок набрав законної сили 08 лютого 2017 року.

Також, з довідки про судимість в особовій справі засудженого вбачається, що ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 30.11.2016 року ОСОБА_4 невідбуту частину строку покарання у виді 1 року 2 місяців 17 днів позбавлення волі замінено на більш м`яке покарання у виді обмеження волі. 14 грудня 2016 року ОСОБА_4 відбув з Машівської виправної колонії № 9 до Комсомольського виправного центру Полтавської області (№ 136). Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 07.07.2017 року ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання умовно - достроково на 7 місяців 3 дні (а.о.с. 22).

Надалі, вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2019 року ОСОБА_4 було засуджено за ч.2 ст. 309 КК України на 3 роки та 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного ОСОБА_4 за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2015 року, у виді 6 місяців обмеження волі, і остаточно визначено покарання у виді 3 років 9 місяців позбавлення волі. Зазначено, що строк відбування покарання підлягає обчисленню з моменту приведення вироку до виконання (а.о.с. 24-25).

Відповідно до розпорядження про виконання вироку, зазначений вирок набрав законної сили 14 березня 2019 року (а.о.с.23).

Також, вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 вересня 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст. 115 КК України на 9 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за цим вироком та за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2019 року, остаточно призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі. У вироку визначено, що строк відбування покарання засудженому рахувати з 10 лютого 2019 року (а.о.с. 29 - 32).

Відповідно до розпорядження про виконання вироку, зазначений вирок набрав законної сили 11 жовтня 2019 року.

Вказані обставини перевірялись у ході судового розгляду клопотання засудженого, за результатами розгляду якого ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03.04.2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зарахування строку попереднього ув`язнення в порядку ч.5 ст. 72 КК України було відмовлено, ухвала набрала законної сили.

Надалі, ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16.11.2020 року було задоволено подання начальника Роменської ВК-56 у відношенні ОСОБА_4 щодо приведення вироку у відповідність із Законом України від 22.11.2018року №2617-VIII.

Резолютивну частину вироку Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02.09.2015 року справа №233/4913/15-к яким ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що складає 1020 грн.), залишити без змін.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24.11.2015 року справа №233/5550/15-к привести у відповідність до Закону України від 22.11.2018року №2617-VIII та вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 1 ст. 309 КК України до 4 (чотирьох) років обмеження волі.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11.02.2019 року справа №233/6103/17 за ч.2 ст.309 КК України привести у відповідність до Закону України від 22.11.2018року №2617-VIII та вважати ОСОБА_4 засудженим за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк п`ять років. На підставі ст.ст.71 ч.1, 72 ч.2 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного ОСОБА_4 за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24.11.2015 року у вигляді обмеження волі, і остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років обмеження волі.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10.09.2019 року у справі №233/1994/19 привести у відповідність до Закону України від 22.11.2018 року № 2617-VIII. Відповідно ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за цим вироком та за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11.02.2019 року остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Вказана ухвала набрала законної сили 26.12.2020 року.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року), - зарахування судом строку попереднього увязнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє увязнення, провадиться з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

При цьому, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 29.08.2018 року, якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015.

Відповідно до ст. ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

У той же час, при вивченні матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_4 у їх сукупності судом не було здобуто відомостей про те, що засуджений утримувався в умовах попереднього ув`язнення до 21.07.2017 року.

При цьому, у п.п. 2 п. 10 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних «Узагальнення судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків» від 01.04.2017 вказано, що до питань про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку належать питання про зарахування строку тримання особи під вартою в строк відбування покарання, якщо таке зарахування не проведено судом або допущена неточність при його обчисленні.

Відповідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є одною з основних засад судочинства. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Також, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Отже, якщо суд першої інстанції в порядку виконання вироку буде зараховувати засудженому строк попереднього ув`язнення в строк відбутого покарання з розрахунку день за два, якщо це питання вже чітко вирішено судом першої або апеляційної (касаційної) інстанції і сумнів щодо змісту цих рішень не виникає, то фактично буде здійснюватися перегляд вироку (ухвали, постанови) суду з питань неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. А такі повноваження має лише суд апеляційної та касаційної інстанції, а не суд першої інстанції. Тому вирок (ухвала, постанова) суду є законним, доки він не скасований чи змінений в апеляційному (касаційному) порядку або не переглянутий компетентним судом в іншому порядку, зокрема, за нововиявленими або виключними обставинами.

При цьому, суд першої інстанції в порядку, передбаченому ст. ст. 537, 539 КПК України, не може переглядати інше рішення суду (ухвалу), коли вирішує питання в порядку виконання вироку, тому не може вважатися компетентним судом, який може змінити рішення суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.

Згідно з кримінальним процесуальним законодавством, суд першої інстанції, в порядку виконання вироку, не наділений повноваженнями зараховувати засудженому строк попереднього ув`язнення у строк покарання, якщо це питання вже однозначно та чітко вирішено судом першої інстанції.

При цьому доводи засудженого щодо зарахування за правилами ч.5 ст. 72 КК України у редакції Закону України №838 VIII від 26.11.2015 року строку його етапування до РВК та утримання у карантинній зоні, не можуть бути вирішені в ході розгляду даного клопотання, оскільки наведені ОСОБА_4 обставини не є строком попереднього ув`язнення у розумінні кримінально-виконавчого кодексу України.

У зв`язку із зазначеним суд приходить до висновку, що заява засудженого ОСОБА_4 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 72 КК України, ст. 1 Закону України «Про попереднє увязнення», Закону України №838 VIII від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

ПО С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування до нього дії Закону України №838 VIII від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та зарахування строку попереднього ув`язнення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Роменський міськрайонний суд Сумської області, а для особи, яка тримається під вартою - з моменту вручення копії судового рішення.

Повний текст ухвали проголошено о 11 лютого 2021 року о 08 год. 30 хв.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО
МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_7 ЦВЄЛОДУБ