КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 23 грудня 2020 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 28 листопада 2020 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бердичів Житомирської області, громадянин України, з незакінченою вищою освітою, працює фотографом ТОВ «ЕКСТРА», розлучений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 152, ч. 1 ст. 156 КК України, -

за участю: прокурора захисників підозрюваного ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , погоджене начальником відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 , та змінено раніше застосований відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 26 січня 2021 року.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а встановлені під час розгляду клопотання обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, не може на даному етапі запобігти доведеним ризикам та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями до неї, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 28 листопада 2020 року, та постановити нову ухвалу, якою змінити застосований відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Зокрема, захисник зазначає про порушення слідчим територіальної підсудності під час подання клопотання про зміну запобіжного заходу, зважаючи на те, що місце знаходження (реєстрації) Головного управління Національної поліції в Київській області знаходиться у Шевченківському районі міста Києва.

Також, захисник зауважує, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 152 та ч. 4 ст. 152 КК України, відомості за якими внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі ЄРДР) 26 листопада 2020 року є окремими кримінальними правопорушеннями, які не об`єднано з матеріалами кримінального провадження № 0000890 від 14 серпня 2020 року та жоден запобіжний захід підозрюваному за вказаними кримінальними правопорушеннями не обирався, у зв`язку з чим клопотання слідчого не відповідає п. 2 ч. 2 ст. 200 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями до неї і просили її задовольнити, виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги з доповненнями до неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним управлінням Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 14 серпня 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000890, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 152, ч.ч. 1, 2 ст. 156КК України.
24 листопада 2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 156 КК України.

Наступного дня ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 25 листопада 2020 року відносно підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

27 листопада 2020 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні розпусних дій щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку; дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням у тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинене щодо неповнолітньої особи; ці ж самі дії вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, незалежно від її добровільної згоди, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 156, ч.ч. 3, 4 ст. 152 КК України.

Цього ж дня старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , за погодженням з начальником відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва з клопотанням про зміну раніше застосованого відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді згаданого районного суду від 28 листопада 2020 року клопотання слідчого задоволено.
Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми обрання запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про зміну запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу перевірялись при розгляді клопотання. При цьому, заслухано думку сторони обвинувачення та сторони захисту, з`ясовано інші обставини, які мають значення при вирішенні питання про зміну застосованого запобіжного заходу.

Окрім того, слідчим суддею з`ясовано питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для зміни застосованого запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України та враховано обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилався слідчий у клопотанні, колегією суддів з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 156, ч.ч. 3, 4 ст. 152 КК України. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, слідчим зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, слідчий суддя, як уважає колегія суддів, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки об`єктивно зв`язують його з ними, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дані правопорушення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 з вчиненими кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що підозра ОСОБА_6 у вчиненні згаданих кримінальних правопорушень, є обґрунтованою, що дає підстави для застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.
Колегією суддів встановлено, що як у клопотанні, так і в судовому засіданні слідчим і прокурором доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки, які теж залишаються існувати та вірогідність їх настання є досить високою.

Зокрема можливості ОСОБА_6 перебуваючи на волі, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, у якому він підозрюється.
Як убачається з матеріалів клопотання, після застосованого запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 у вигляді цілодобового домашнього арешту, останньому повідомлено про зміну повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 156, ч.ч. 3, 4 ст. 152 КК України.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із рішенням слідчого судді про те, що застосований запобіжний захід відносно підозрюваного ОСОБА_6 у вигляді цілодобового домашнього арешту після повідомлення йому про зміну підозри й отримання органом досудового розслідування нових фактичних даних про вчинення кримінально протиправних діянь у вчиненні, яких підозрюється ОСОБА_6 не може запобігти настанню негативних наслідків, які зазначені стороною обвинувачення.
Змінюючи застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою ОСОБА_6 , суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Колегія суддів уважає, що ухвала суду відповідає вказаним вимогам, а тому слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зміни підозрюваному ОСОБА_6 застосованого запобіжного заходу.

Даних, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, і які б унеможливлювали перебування підозрюваного ОСОБА_6 під вартою, матеріали судового провадження не містять.

Доводи захисника про те, що клопотання слідчого не відповідає вимогам ст. 200 КПК України, є надуманими, зважаючи на те, що кримінальні провадження №№ 0000890, 0001082, 0001083 об`єднано в одне кримінальне провадження за загальним № 0000890, відповідно до постанови прокурора про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 24 листопада 2020 року (т. 1 а.п. 16-17).

Твердження сторони захисту з приводу того, що клопотання органу досудового розслідування не підсудне Святошинському районному суду міста Києва, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в матеріалах провадження наявна копія постанови про зміну слідчої групи від 24 листопада 2020 року, з якої убачається, що місцем проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні визначено відділ розслідування особливо тяжких злочинів Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області, за адресою: м. Київ, вул. Святошинська, 2А (т. 1 а.п.14-15).

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник підозрюваного просить скасувати ухвалу судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження.

Разом з цим, слідчий суддя обґрунтовано змінивши відносно ОСОБА_6 запобіжний захід на тримання під вартою, порушив вимоги ст. 197 КПК України, оскільки від моменту повідомлення про підозру 24 листопада 2020 року, визначив строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 січня 2021 року, тобто за межами строку досудового розслідування.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що таке порушення тягне за собою скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді в частині визначення строку її дії та необхідність постановлення судом апеляційної інстанції в цій частині нової ухвали, якою визначити строк дії оскаржуваної ухвали до 24 січня 2021 року.

Керуючись ст.ст. 176 178, 181, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 28 листопада 2020 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , погоджене начальником відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 , та змінено раніше застосований відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 26 січня 2021 року, скасувати в частині визначення терміну дії оскаржуваної ухвали.
Постановити в цій частині нову ухвалу, якою визначити строк дії ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 28 листопада 2020 року до 24 січня 2020 року.

В решті ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 759/21117/20 Справа №11-сс/824/6564/2020 Категорія: ст. 199 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_11 Доповідач: ОСОБА_1