Справа № 352/1524/20
Провадження № 1-кс/352/322/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ

Слідча суддя Тисменицького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

підозрюваного ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу застосованого до підозрюваного в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000280 від 15.06.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

11.08.2020 року адвокат ОСОБА_4 звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області із клопотанням про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000280 від 15.06.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України.

Мотивуючи клопотання, захисник вказує на те, що ухвалою слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17.06.2020 року підозрюваному ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. При цьому, посилаючись на абз.12 п.3 мотивувальної частини рішення Великої палати Конституційного Суду України за №1-р/2017 від 23.11.2017, зазначає, що обґрунтованість застосування запобіжного заходу має піддаватись судовому контролю через певні проміжки часу. Відтак, зважаючи на те, що підозрюваний не переховувався від органів досудового розслідування; не знищував, не переховував, не спотворював речі чи документи, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; не впливав на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного; не перешкоджав кримінальному провадженню іншим чином, вважає, що відсутні ризики, передбачені ст.177 КПК України. Крім того зазначає, що застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту обмежує право підозрюваного на працю, свободу та особисту недоторканість. З огляду на зазначене, просив змінити запобіжний захід цілодобовий домашній арешт на особисте зобов`язання.

В судовому засіданні захисник та підозрюваний подане клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника з тих підстав, що воно необґрунтоване, оскільки ризики, які були враховані слідчим суддею під час застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу, продовжують існувати. Окрім того, враховуючи тяжкість вчинених злочинів, зважаючи на затримання підозрюваного в порядку ст.208 КПК, відсутність у ОСОБА_3 постійного місця роботи та закінчення строку дії запобіжного заходу через 3 дні вважає, що визначених чинним законодавством України підстав для зміни запобіжного заходу немає.

Слідча суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку учасників судового провадження, дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 ст. 181 КПК України передбачено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно з ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України за №1-р/2017 від 23.11.2017 обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.

Згідно із ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Тобто, саме на заявника при зверненні до суду покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається.

Так, слідчою суддею встановлено, що кримінальні правопорушення у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_3 , передбачені ч.2 ст.189, ч.2 ст.146 КК України, згідно ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких та нетяжких злочинів, за вчинення яких у відповідності до санкцій статей, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років та до п`яти років позбавлення волі.

Згідно з ухвалою слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17.06.2020 року підозрюваному ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до 17 серпня 2020 року включно. При цьому слідчим суддею при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу до підозрюваного враховано дані про його особу, те, що його було затримано безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, а також характер, час та місце вчиненого правопорушення, проявлену зухвалість під час його вчинення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, відсутність постійного місця роботи та доводить те, що він будучи на волі може в подальшому продовжити свою злочинну діяльність, що підтверджується його стійкою злочинною спрямованістю, і незаконно вплинути на потерпілого та свідків, у зв`язку із тим, що йому відоме їх місце проживання. Крім того, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177КПК України.

Звертаю увагу на те, що п. 58-59 рішення Європейського суду з прав людини «Корнійчук проти України» (Korniychuk v. Ukraine) № 10042/11 від 30 квітня 2018 року зазначено, до обґрунтувань, які відповідно до практики Суду вважаються «відповідними» та «достатніми» доводами, входять такі підстави, як небезпека переховування від слідства, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину, ризик спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого.

При цьому, заявником не наведено жодних доказів, які б свідчили про те, що враховані судом обставини змінились, а ризики, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177КПК України перестали існувати.

Одночасно звертаю увагу на те, що вид запобіжного заходу, який необхідно застосовувати до підозрюваного, не може оцінюватися виключно на підставі позитивної процесуальної поведінки особи, а це слід робити з урахуванням низки відповідних обставин, які можуть підтверджувати існування ризиків, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для зміни запобіжного заходу.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зазначені стороною захисту підстави для зміни запобіжного заходу, зокрема вимоги ст.5 п.п. 3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини, були враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу ухвалою від 17.06.2020.

Щодо посилання захисника на порушення застосованим запобіжним заходом права підозрюваного на працю слідча суддя зазначає, що ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомив, що під час пандемії коронавірусу COVID-19 він не працював. Крім того, слідчою суддею враховано, що період дії адаптивного карантину на території України на даний час не закінчений, а до спливу строку дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту залишилось 3 дні.

Одночасно, Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2011 року N 10-рп/2011).

Жодних інших обставин, які б свідчили про можливість зміни підозрюваному запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на особисте зобов`язання стороною захисту не зазначено.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у яких підозрюється ОСОБА_3 , дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст.177 та не доведення стороною захисту зміни обставин, які були враховані слідчим суддею при постановленні ухвали від 17.06.2020, вважаю, що підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а відтак в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. 2, 26, 177, 181, 201 КПК України слідча суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:
у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 , внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000280 від 15.06.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_1