ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.10.2020 Справа №607/13400/20

провадження №1-кп/607/1531/2020
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тернополі матеріали кримінального провадження №0000917 від 12 серпня 2020 року про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Слов`ятин Бережанського району Тернопільської області стрільця помічника гранатометника другого відділення охорони третього взводу охорони другої роти охорони батальону охорони військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), громадянина України, освіта професійно технічна, одруженого, жителя : АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12 лютого 2015 року), за участю сторін кримінального провадження: прокурора військової прокуратури Тернопільського гарнізону ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,-
ВСТАНОВИВ:
Сержант військової служби за контрактом ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 (крім строкової служби), всупереч вимог ст.ст. 9, 11, 12, 16, 49, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, в умовах особливого періоду, без поважних причин та за відсутності дозволу відповідного командування військової частини, вчасно, а саме о 08 годині 30 хвилин 05 лютого 2020 року до місця проходження військової служби розташування військової частини НОМЕР_1 , що розташована по АДРЕСА_1 , не з`явився та в подальшому проводячи час на власний розсуд, о 10 год.00 хв. 12 серпня 2020 року прибув до військової прокуратури Тернопільського гарнізону.
Вказаними діями, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12 лютого 2015 року), тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12 лютого 2015 року) визнав повністю, підтвердивши зазначені в обвинувальному акті обставини та показав, що з 05 лютого 2020 року до 12 серпня 2020 він перебував поза межами розташування військової частини НОМЕР_1 та свої службові обов`язки не виконував, проводячи час на власний розсуд. Прибув у військову прокуратуру самостійно лише 12.08.2020 р. У вчиненому він щиро розкаюється, просить його суворо не карати.
Крім власного визнання вини, обвинувачений повністю погодився зі всіма доказами, що були зібрані під час досудового розслідування і підтверджували його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12 лютого 2015 року), згідно повідомлення про підозру та обвинувального акта, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.
З`ясувавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд, у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12 лютого 2015 року), тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та наслідки вчиненого злочину; його ставлення до нього та поведінку після його вчинення; особу винного, зокрема те, що він раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; конкретні обставини справи, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема, до обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття у вчиненому. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого та підстав для застосування ст. 69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому суд не вбачає.
Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 йому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі. Вищевказане покарання суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченого, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.
Разом з тим, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки виправлення останнього можливе без відбування покарання.
Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст. 75 КК України, суд бере до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, із врахуванням його характеризуючих даних, ступеню тяжкості вчиненого злочину та вищевказаних обставин справи.
З огляду на обставини справи, зокрема те, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем та проходить військову службу, суд вбачає за необхідне покладати на нього обов`язки, передбачені п.1 п.2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, нагляд за яким покласти на командира військової частини за місцем проходження військової служби, а у випадку звільнення з військової служби - на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12 лютого 2015 року) і призначити йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку.
Зобов`язати ОСОБА_3 , відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч.3 ст.76 КК України, в період дії іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Нагляд за ОСОБА_3 покласти на командира військової частини за місцем проходження військової служби, а у випадку звільнення з військової служби на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1