Справа № 404/3051/20
Номер провадження 1-кс/404/1477/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року

Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 розглянувши в приміщенні Кіровського районного суду міста Кіровограда скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області про закриття кримінального провадження №0000057, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2020 року ОСОБА_3 звернулася до Кіровського районного суду міста Кіровограда зі скаргою, та після поданих доповнень (09.09.2020 року) в перерві розгляду її заяви про відвід слідчого судді, остаточно просила:

-поновити термін оскарження постанови від 07.08.2020 року про закриття кримінального провадження №0000057;

-визнати незаконною та скасувати постанову від 07.08.2020 року про закриття кримінального провадження №0000057;

-скерувати кримінальне провадження №0000057 до СВ Кропивницького ВП ГУНП В Кіровоградській області для проведення досудового розслідування;

-визнати бездіяльність слідчого Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_4 .

В обґрунтування заявлених вимог скаржник зазначає, що постанова слідчого є незаконною, необґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню. Так, скаржник вказує на те, що слідчий передчасно закрив кримінальне провадження №0000057 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, не провівши всіх необхідних слідчих дій.

Скаржник вимоги скарги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в ній та доповненнях до неї.

Слідчий заперечив проти задоволення скарги, вказав на обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваної постанови.

Прокурор в судове засіданні не з`явився, його неявка не перешкоджає у вирішенні заявлених вимог за поданою скаргою.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0000057, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Встановлено, що у слідчому відділі Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області розслідувалось кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000057 за ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18.03.2020р. за фактом зловживання службовим становищем лікарем відносно ОСОБА_3 .

Згідно до протоколу допиту ОСОБА_5 від 23.04.2020 року вбачається, що невідомий для неї лікар-психіатр встановив їй психіатричний діагноз, хто та за яких підстав це зробив їй не відомо, оскільки ніколи у такому закладі у лікаря-психіатора не була.

Вважає, що діагноз міг бути встановлений з 1983 по 1995 р.р. в Кіровоградській РЦЛ невідомим лікарем психіатром.

Також зазначала, що вищезазначені документи про її психіатричний діагноз також знаходяться у Кіровоградській обласній психіатричній лікарні.

ОСОБА_3 в своїх поясненнях, зазначала, що документи про її психіатричний діагноз можна отримати в результаті проведення відповідних слідчих дій(а.к.п.18).

ОСОБА_3 було вручено пам`ятку про процесуальні обов`язки потерпілої та в цьому статусі її було допитано (а.к.п. 21-25).

Згідно до протоколу допиту, потерпіла ОСОБА_3 вважає, що в період часу з 1977 по 2011 р.р. відносно неї невідомим лікарем-психіатором було постановлено психіатричний діагноз: психіатрична нестабільність, але не виключає, що діагноз був іншим. Відмовилась повідомити джерело інформації.

Підозра про наявність такої довідки з таким діагнозом виникла після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, що розглядалося Долинським районним судом Кіровоградської області по її обвинуваченню за ч. 1 ст. 125 КК України, в зв`язку із призначенням щодо неї відповідної психіатричної експертизи.

У 2013 році ОСОБА_3 зверталась до Комунального закладу «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня (КЗ «КОПЛ») з запитом про перебування її на обліку та інформації про її звернення до даного закладу, проте було повідомлено про відсутність такої інформації.

Вищезазначена довідка за 2013 року міститься в матеріалах кримінального провадження №0000057 (а.к.п. 32)

На запит слідчого КНП «Обласна психіатрична лікарня КОР» (стара назва - КЗ «КОПЛ») від 04.05.2020 року надала довідку, що ОСОБА_3 на диспансерному обліку у даному закладі не перебуває, за медичною допомогою не зверталася (а.к.п. 30).

Згідно до відповіді КНП «Кропивницька центральна районна лікарня» на запит слідчого надано відповідь, що громадянка ОСОБА_3 , за медичною допомогою до даного закладу не зверталась (а.к.п.20).

Постановою від 07.08.2020 року слідчий Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області капітан поліції ОСОБА_4 закрив кримінальне провадження №0000057 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

На обґрунтування постанови про закриття кримінального провадження слідчим зазначено, що в рамках досудового розслідування 28.04.2020 було надіслано запит головному лікарю КНП «ОКПЛ КОР» ОСОБА_6 для встановлення чи знаходиться чи колись знаходилася на обліку в лікаря психіатра ОСОБА_3 , та вході досудового розслідування 04.05.2020 було отримано відповідь від КНП «ОКПЛ КОР» в якій зазначено, що ОСОБА_3 , 1954 р.н. на диспансерному обліку не перебуває та за медичною допомогою не зверталася.

В ході досудового розслідування встановлено, що відповідно до довідки виданої 04.05.2020 КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської області» психоневрологічне диспансерне відділення ОСОБА_3 1954 року народження, на диспансерному обліку не перебуває, за медичною допомогою не зверталась.

Відповідно до довідки №5531/01 від 26.12.2013 виданої Комунальним закладом «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» ОСОБА_3 1954 року народження, мешканка АДРЕСА_1 про те, що вона на диспансерному обліку не перебуває і за медичною допомогою до комунального закладу «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» не зверталась.

Відповідно до інформації Олександівської сільської ради Долинського районну Кіровоградської області № 02-15/109 від 31.03.2016 в період з 2007 року по 2016 повідомлень, скарг чи заяв, щодо притягнення ОСОБА_3 1954 року народження, до відповідальності, до Олександрівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області не надходило.

Слідчим винесена постанова від 15.06.2020 про зміну процесуального статусу особі ОСОБА_3 в матеріалах кримінального провадження, внесенепо Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000057 від 25.03.2020 яка відповідно до ст.303, 304 КПК протягом десяти днів з дня отримання особою такої постанови не оскаржувалась та станом на сьогодні судом не скасована.

Слідчий вважає, що заявнику ОСОБА_3 жодної шкоди не завдано, яка полягає у завданні матеріальних збитків, вважаються так: наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Як висновок слідчим зазначено, що кримінальне провадження закривається у зв`язку з встановленням відсутності кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Дану скаргу подано належною особою, та слідчий суддя вважає, що строки подачі скарги не пропущені, фактично текст постанови скаржником отримано після подачі цієї скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_3 на час закриття кримінального провадження мала статус потерпілої. Посилання слідчого по тексту постанови, що є предметом оскарження на постанову від 15.06.2020року про зміну процесуального статусу скаржниці з потерпілої на свідка до уваги не береться, оскільки ухвалою слідчого судді від 14.07.2020року ця постанова скасована, відтак її процесуальний статус не змінився.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 56 КПК України потерпілий наділений правом подавати докази, однак лише в рамках кримінального провадження під час досудового розслідування. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України крім інших обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 92 КК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Згідно зі ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Вичерпний перелік підстав закриття кримінального провадження міститься в ст. 284 КПК України, згідно якої кримінальне провадження закривається в разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст.ст. 2, 284 КПК України).

Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України). Тобто, на слідчого суддю, відповідно до норм КПК України, покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то слідчий суддя має звернути увагу на те, чи містить постанова детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить постанова висновки слідчого щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Таким чином, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Отже, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що його виключають. А тому, прийняття рішення про його закриття можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження й оцінки слідчим доказів у сукупності.

Виходячи із приписів ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України, котра визначає завдання кримінального провадження, держава не наділяє заявників правом припису для правоохоронних органів щодо конкретних норм матеріального або процесуального законів, саме в межах яких, повинно здійснюватись таке провадження.

На це звернуто увагу і Європейським судом з прав людини при постановленні рішення у справі «Аль Фаєд проти Франції» (Al Fayed v. France) від 02.10.2007 р., в якому зазначено, що розбіжності, що виникали між слідчими та заявником, не вказували на існування недоліків чи перешкод, які б завадили компетентним органам з`ясувати ці обставини. Крім того, невдоволення заявника рішеннями, схвалюваними суддями-слідчими в ході провадження, не були достатньою підставою для визнання несправедливості процесу у сенсі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 384 КК України зловживання владою або службовим становищем визнається злочином за наявності трьох спеціальних ознак в їх сукупності: використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби; вчинення такого діяння з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб; заподіяння такими діями істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб. Відсутність однієї із зазначених ознак свідчить про відсутність складу злочину, передбаченого ст. 364.

Таким чином, з об`єктивної сторони цей злочин може мати такі форми: 1) зловживання владою, що завдало істотної шкоди; 2) зловживання службовим становищем, що завдало істотної шкоди.

Під зловживанням владою слід розуміти умисне використання службовою особою, яка має владні повноваження, всупереч інтересам служби своїх прав щодо пред`явлення вимог, а також прийняття рішень, обов`язкових для виконання іншими фізичними чи юридичними особами. Зловживати владою може як представник влади, так і службова особа, яка виконує організаційно-розпорядчі обов`язки, оскільки остання також має владні повноваження, що розповсюджуються на підпорядкованих Їй осіб.

Зловживання службовим становищем - це будь-яке умисне використання службовою особою всупереч інтересам служби своїх прав і можливостей, пов`язаних з й посадою. У цілому зловживання, службовим становищем - це більш широке поняття, воно охоплює зловживання владою, оскільки використовувати всупереч інтересам служби службова особа може і владні права та можливості, якщо вона ними наділена.

Зловживання владою або службовим становищем передбачає наявність взаємозв`язку між службовим становищем винного і його поведінкою, яка виражається в незаконних діях або бездіяльності, Службова особа при зловживанні у будь-якій формі прагне скористатися своїм службовим становищем, яке передбачає як наявність Передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами повноважень (прав і обов`язків), так і наявність фактичних можливостей, які надає їй сам авторитет посади (її загальновизнана вага, важливість, впливовість).

Словосполучення всупереч інтересам служби передбачає, що службова особа не бажає рахуватися з покладеними на неї законом чи іншим нормативно-правовим актом обов`язками, діє всупереч їм, не звертає увагу на службові інтереси. Про поняття цієї ознаки детальніше див. коментар, викладений у Загальних положеннях до цього розділу.

Під інтересами служби слід розуміти, насамперед, інтереси держави взагалі, і крім того, інтереси певного органу, підприємства, установи або організації, що не суперечать, не протиставляються інтересам держави. Тому дії службової особи, вчинені у вузьковідомчих інтересах на шкоду загальнодержавним інтересам чи інтересам інших підприємств, установ та організацій, також можуть визнаватися вчиненими всупереч інтересам служби.

За наданої ОСОБА_3 інформації щодо вчиненого відносно неї злочину в рамках кримінального провадження, вбачається, що їй не відомо, рік в якому міг бути створений медичний документ, щодо стану її психічного здоров`я, особу, яка такий документ могла створити, медичний заклад в якому працює ця особа, будь-яка інша ідентифікуюча інформації, У своїх поясненнях ОСОБА_3 відмовилась повідомити джерело інформації з якого їй стало відомо про наявність такого документу лікаря-психіатора. За отриманих довідок щодо відсутності інформації про зверненням ОСОБА_3 до КЗ «КОПЛ», КНП «Обласна психіатрична лікарня КОР», КНП «Кропивницька центральна районна лікарня», допит будь-яких осіб з цього приводу є недоцільним за браком інформації, яку необхідно з`ясувати для підтвердження доводів ОСОБА_3 .

Також, скаржниця вказує, що в рамках кримінального провадження, яке розглядалось Долинським районним судом Кіровоградської області по її обвинуваченню за ч. 1 ст. 125 КК України ця інформація також відсутня.

Доцільність проведення слідчих дій нівелюється відсутністю даних, які необхідно з`ясувати в розумінні ч. 1 ст. 364 КК України

Прийнята постанова винесена уповноваженою особою, на підставі та в порядку, визначеному процесуальним законом.

При цьому, слідчим суддею були перевірені всі зазначені у скарзі твердження стосовно безпідставності та необґрунтованості постанови, проте слідчим доведено, що таке розслідування було проведено у відповідності до вимог КПК України, а його закінчення у формі закриття кримінального провадження відповідає приписам кримінального процесуального закону.

Висновки слідчого про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, ґрунтуються на вимогах процесуального закону та матеріалах кримінального провадження.

Наведена скаржником мотивація звернення з даною скаргою, свідчить про те, що особа, яка подала скаргу, у виниклій спірній ситуації вбачає незгоду з механізмом досудового розслідування, яке здійснювалось слідчим, методами такого розслідування, обсягом матеріалів, який був використаний у ході такого розслідування та правовим судженням слідчого по тексту постанови.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що рішення про закриття кримінального провадження прийнято слідчим на підставі дослідження усіх фактичних обставин кримінального провадження, тому постанова про закриття кримінального провадження є законною та обґрунтованою.

Таким чином, скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження №0000057 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 309 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області про закриття кримінального провадження №0000057 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, а при оскарженні ухвали - при відхиленні апеляції.

Слідчий суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1