ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №:11-кп/818/1035/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.289 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю стажиста секретаря ОСОБА_6 , з участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , без участі потерпілих по даній справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Київського районного суду м. Харкова від 15.10.2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вищевказаним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянин України, не працюючого, одруженого, раніше судимого: 16.10.2007 року Фрунзенським р/с м. Харкова за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 187, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років (04.10.2012 р. звільнений на підставі постанови Харківського р/с Харківської області умовно достроково, невідбутий строк 1 рік 7 місяців 17 днів); 31.05.2019 року притягнуто до кримінальної відповідальності Чугуївським ВП ГУНП в Харківській області за ч.2 ст.185 КК України (обвинувальний акт знаходиться на розгляді в Чугуївському р/с Харківської області), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,- визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 289 ч.2 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на три роки із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 490,35 грн. на користь держави.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , будучи 16.10.2007 року засудженим Фрунзенським р/с м. Харкова за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 187, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років (звільнений 04.10.2012 умовно достроково, на не відбутий строк 1 рік 7 місяців 17 днів), 05.06.2020 року, приблизно о 19.00 годині знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел, спрямований на незаконне заволодіння колісним транспортним засобом спеціального призначення, з метою особистого незаконного збагачення, повторно, таємно, без дозволу юридичного власника ОСОБА_10 , якому на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серія НОМЕР_1 належить колісний транспортний засіб спеціального призначення, міні-навантажувач «Bobcat 751», заводський номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1999 р.в., а також фактичного власника ОСОБА_11 , якому на підставі цивільно-правової угоди між ним та ОСОБА_10 передано без перереєстрації вищевказаний колісний транспортний засіб спеціального призначення, відкрив двері міні-навантажувача, який за усною домовленістю між ОСОБА_12 і ОСОБА_8 знаходився на тимчасовому зберіганні за адресою його проживання, а саме у дворі домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , та реалізовуючи свій злочинний умисел, запустив двигун ключем, який знаходився в кабіні міні-навантажувача, і керуючи вказаним колісним транспортним засобом спеціального призначення вивіз його на вулицю та завантажив на раніше викликаний ним авто-евакуатор «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_4 , після чого зник з місця вчинення злочину, таким чином незаконно заволодівши вказаним міні-навантажувачем та розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд, тим самим спричинивши фактичному власнику ОСОБА_11 матеріальну шкоду, відповідно до висновку судово-автотоварознавчої експертизи №6/1/136/СЕ-20 від 22.06.2020 на суму 279299,58 грн. (т.1 а.с.76-77).

Вказані дії ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ч.2 ст.289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, перший заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.289 КК України у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна (т.1 а.с.83-85).
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з безпідставним звільненням ОСОБА_8 , на підставі ст.75 КК України, від відбування призначеного покарання, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. На думку прокурора, судом не приділено належної уваги даним, що характеризують обвинуваченого, а саме: ОСОБА_8 раніше був засуджений за вчинення тяжкого корисливого злочину; 31.05.2019 р. його притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину та на даний час в суді стосовно нього розглядається обвинувальний акт; потерпілому спричинено матеріальну шкоду майже на 280 тис. грн.; обвинувачений не працює, що свідчить про антисоціальну спрямованість його поведінки та небажання стати на шлях виправлення.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор підтримала апеляційну скаргу, просила задовольнити її в повному обсязі. Вказала, що суд безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки він вже притягався до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину. Крім того, в даний час в провадженні Чугуївського міськрайонного суду Харківської області також перебуває кримінальна справа відносно ОСОБА_8 за вчинення ним умисного злочину, тому вважає, що для його виправлення та перевиховання необхідно призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі з реальним відбуттям строку без конфіскації майна.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційної інстанції не заперечував своєї провин, висловив щирий осуд своєї поведінки, розкаявся у вчиненому. Вважає, вирок суд законним та обґрунтованим, а призначене покарання достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Крім того, вказав, що на період карантину працює вдома та надає послуги з електро- та газозварювання; проживає разом з дружиною та виховує її двох дітей.

Заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 підтримав позицію обвинуваченого, заперечував проти задоволення апеляційної вимоги прокурора та вказав, що вирок суду є законним та обґрунтованим, а призначене покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі ОСОБА_8 .

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, а сам обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, вказавши, що згодний з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.

Правова кваліфікація та обґрунтованість засудження обвинуваченого за даним вироком учасниками розгляду не оспорюється.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст.65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Під час призначення ОСОБА_8 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, а саме: врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, вину у його вчиненні обвинувачений ОСОБА_8 визнав повністю, щиро розкаявся. Також суд належним чином врахував особу винного, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується посередньо, раніше судимий: 16.10.2007 року Фрунзенським р/с м. Харкова за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 187, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років (04.10.2012 року звільнений на підставі Харківського р/с Харківської області умовно достроково, невідбутий строк 1 рік 7 місяців 17 днів).

Відповідно до ст.66 КК України судом враховано обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , а саме щире каяття та відшкодування шкоди.

Обставин, передбачених ст.67 КК України, що обтяжують його покарання, судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання, суд визнав за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання, яке необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів без його ізоляції від суспільства, в межах санкції ст.289 ч.2 КК України у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75, 76 КК України та без застосування додатково покарання у вигляді конфіскації майна, що відповідає вимогам ст.77 КК України, з підстав звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

Стосовно апеляційних доводів прокурора про необґрунтоване застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він за місцем проживання характеризується як особа щодо якої скарг від мешканців не надходило, громадський порядок не порушував (т.1 а.с. 66), перебуває у фактичних шлюбних відносинах, працює вдома та надає послуги з електро- та газозварювання, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, у скоєному щиросердно розкаявся, визнав вину, завдана шкода потерпілим відшкодована, які, в свою чергу, не подавали позовів про стягнення з ОСОБА_8 майнової чи моральної шкоди. При цьому, відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Сукупність наведених даних свідчать про те, що обвинувачений заслуговує на довіру суду та отримання шансу на виправлення й повернення до суспільно корисного, законослухняного життя без ізоляції від суспільства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 , а також попередження вчинення ним нових злочинів можливе без його ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою уповноваженим органом пробації за місцем проживання. Звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, є мотивованим та не суперечить вимогам ст.ст. 75, 76 КК України. Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, стане ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення ОСОБА_8 .

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України є непереконливими, спростовуються викладеними у вироку районного суду та в даній ухвалі обставинами, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_8 більш суворого покарання, як просить в апеляційній скарзі прокурор.

Стосовно апеляційних доводів прокурора про те, що судом першої інстанції не достатньо враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення особливо тяжкого злочину, а також той факт, що стосовно нього спрямовано до іншого суду ще один обвинувальний акт, то судом першої інстанції такі обставини враховані з достатньою повнотою.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими та не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судовий розгляд даного кримінального провадження проведено повно, всебічно, об`єктивно, із додержанням вимог закону України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог КПК України не встановлено, за результатами судового розгляду постановлено законне й обґрунтоване рішення.

Інших переконливих доводів апеляційних скарг, які б безумовно спростовували висновки суду та були підставою для скасування або зміни вироку, апелянтами не наведено і при розгляді судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Вирок Київського районного суду м.Харкова від 15.10.2020 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
____________ _______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4