КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 13 липня 2020 року, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 квітня 2020 року,

за участі: прокурора представника володільця майна ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , та накладено арешт на майно, вилучене у ОСОБА_9 22 квітня 2020 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- перстень із металу жовтого кольору, на внутрішній частині якого міститься надпис «Маме от ОСОБА_10 14.03.79г.», на зовнішній частині два гравіювання у вигляді рослин, а посередині камінь червоного кольору;
- перстень із металу жовтого кольору, на внутрішній частині якого міститься надпис «Валерику от мамы июль 79», по середині з зовнішньої частини гравіювання у вигляді колосків, перев`язаних стрічкою;
- перстень із металу жовтого кольору, на якому з зовнішньої частини міститься камінь овальної оформи рожевого кольору, навколо якого гравіювання у вигляді мережива;

- перстень-каблучка із металу жовтого кольору, на якому з зовнішньої частин міститься камінь білого кольору;
- ланцюг із металу жовтого кольору, що має пошкодження у вигляді розриву;
- ланцюг із металу жовтого кольору, що має кулон, на якому з однієї сторони є гравіювання «ТЧИ», з другої сторони «Тане от бабуси Тани 6.10.2010г»;
- підвіска із металу жовтого кольору у вигляді шару та неправильного трикутника.
В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначив про наявність підстав для накладення арешту на згадане майно оскільки воно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України є предметом кримінального правопорушення та метою такого арешту є забезпечення конфіскації майна як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) відповідно.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 квітня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого і зобов`язати останнього повернути вилучені речі.
Щодо строку на апеляційне оскарження, то автор апеляційної скарги зазначає, що клопотання слідчого розглянуто за відсутності володільця майна та його представника, копію прийнятого рішення вони не отримували, про накладення арешту дізналися від слідчого 15 червня 2020 року.
Зокрема, представник зазначає, що зазначене вище майно, не відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки не є предметом кримінального правопорушення, у зв`язку з чим не може бути конфіскованим, ні в якості виду покарання, ні в якості забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Так, звертає увагу на те, що під час проведення обшуку ОСОБА_11 з дружиною повідомили слідчому, що вказані речі належать їх знайомому - ОСОБА_12 , після, чого дружина ОСОБА_9 , увімкнувши голосний зв`язок, зателефонувала ОСОБА_12 , котрий зазначене підтвердив, наголосивши, що на деяких речах навіть маються подарункові надписи членів його родини з вказанням днів народжень його, його покійної матері та старшого сина, що відповідає дійсності. Вказане майно знаходилось у родині ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що ОСОБА_12 позичив у них грошові кошти та у якості застави залишив зазначені ювелірні вироби, що також підтверджується договорами позики та застави від 25 липня 2017 року.
Проте, слідчий не повідомила слідчого суддю про існування вказаних обставин, а слідчий суддя при розгляді вказаного клопотання не викликала володільця тимчасово вилученого майна або його представника для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, порушивши вимоги ст. 172 КПК України.
Крім того, звертає увагу на те, що досудове розслідування триває з 18 березня 2015 року, і на теперішній час, питання про можливість належності зазначеного майна до такого, яке могло бути викраденим з ІБС, не може ґрунтуватися на вірогідності, тим паче ювелірні прикраси мають відмінні риси.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника володільця майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити в силі ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів справи видно, що клопотання слідчого про арешт майна розглянуто за відсутності володільця майна та його представника. Даних, які б свідчили про отримання ними копії постановленого рішення матеріали провадження не містять, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне поновити представнику пропущений строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді.

Як убачається з наданих суду матеріалів провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 18 березня 2015 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідуваньпід № 0002534, зокрема за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185 КК України.

У ході досудового розслідування виявлено, що невстановлені особи у 2015 році для вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів з метою заволодіння майном громадян в особливо великих розмірах на території України, створили злочину організацію, а також здійснювали організацію, керівництво та безпосередньо брали участь у вчинюваних нею злочинах.
Крім того, у період часу з 26 лютого по 03 липня 2018 року злочинною організацією, створеною у 2015 році для вчинення таємного викрадення чужого майна з індивідуальних банківських сейфів (далі ІБС) шляхом проникнення до депозитарних сховищ, розміщених в окремих банківських установах, під керівництвом ОСОБА_13 , за участю, у тому числі ОСОБА_6 , готувалося вчинення нового злочину на території Республіки Узбекистан, зокрема, із ІБС ЧАКБ «Orientfinance bank» Шайхонтохурського філіалу міста Ташкент.
22 квітня 2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у пособництві готування до таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в приміщення чи інше сховище, вчиненого в особливо великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб, у складі злочинної організації, тобто, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 185 КК України.
24 квітня 2020 року старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернулася до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене у ОСОБА_9 22 квітня 2020 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
- перстень із металу жовтого кольору, на внутрішній частині якого міститься надпис «Маме от ОСОБА_10 14.03.79г.», на зовнішній частині два гравіювання у вигляді рослин, а посередині камінь червоного кольору;
- перстень із металу жовтого кольору, на внутрішній частині якого міститься надпис «Валерику от мамы июль 79», по середині з зовнішньої частини гравіювання у вигляді колосків, перев`язаних стрічкою;
- перстень із металу жовтого кольору, на якому з зовнішньої частини міститься камінь овальної оформи рожевого кольору, навколо якого гравіювання у вигляді мережива;

- перстень-каблучка із металу жовтого кольору, на якому з зовнішньої частин міститься камінь білого кольору;
- ланцюг із металу жовтого кольору, що має пошкодження у вигляді розриву;
- ланцюг із металу жовтого кольору, що має кулон, на якому з однієї сторони є гравіювання «ТЧИ», з другої сторони «Тане от бабуси Тани 6.10.2010г»;підвіска із металу жовтого кольору у вигляді шару та неправильного трикутника.
Того ж дня, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва клопотання слідчого задоволено.

Таке рішення слідчого судді, колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, у порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно зі ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При цьому, з метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання арешт - на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0002534 про накладення арешту на вказане майно, слідчий суддя, як убачається з оскаржуваної ухвали, вивчивши клопотання слідчого та дослідивши матеріали додані до нього, всупереч доводам викладеним в апеляційній скарзі прийшов до правильного висновку, що згадане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 185 КК України, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.
Слідчий суддя обґрунтовано встановив, що накладення аршту на згадане майно є необхідним, у тому числі, з метою забезпечення збереження речових доказів і забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, врахувавши долучені до клопотання матеріали, зокрема, постанову старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 від 23 квітня 2020 року про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні та наявність підозри пред`явленої ОСОБА_6 у вчиненні згаданих кримінальних правопорушень.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна з метою забезпечення кримінального провадження збереження речових доказів та конфіскації майна, як виду покарання, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Також, колегія суддів враховує і те, що у відповідності до листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2013 року № 223-559/0/4-13, у разі подання особами, визначеними у ст. 174 КПК України, скарги на ухвалу слідчого судді суду першої інстанції про арешт майна у зв`язку з необґрунтованістю його накладення, судді судів апеляційної інстанції мають перевірити, чи подавалось цими особами клопотання про скасування цього заходу забезпечення слідчому судді місцевого суду та в разі негативної відповіді на зазначене питання, можуть залишити ухвалу без змін. Іншими словами, з підстави необґрунтованості накладення арешту на майно, особи, перелік яких визначено у ч. 1 ст. 174 КПК України, вправі звернутися до слідчого судді суду першої інстанції із клопотанням про скасування ним своєї ухвали (абз. 2 ч. 2 ст. 174 КПК України), а уже потім, у разі незгоди з прийнятим рішенням, вправі оскаржити ухвалу про арешт майна в апеляційному порядку згідно зі ст. 309 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на раніше вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Твердження представника щодо належності згаданого майна третій особі ОСОБА_12 , не є підставою для скасування ухвали слідчого судді та відмови у накладенні арешту на майно, зважаючи на те, що з метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Доводи в апеляційній скарзі про порушення слідчим суддею вимог ст. 172 КПК України, щодо неповідомлення володільця майна та його представника про розгляд клопотання слідчого є слушними, однак не є самостійною підставою для скасування ухвали слідчого судді, з урахуванням обставин провадження, які у сукупності свідчать про обґрунтованість накладення арешту на згадане майно.

Зважаючи на викладене, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому твердження в апеляційній скарзі стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, у провадженні не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника володільця майна, навіть з урахуванням усіх викладених в них доводів, задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Поновити адвокату ОСОБА_5 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_6 , строк апеляційного оскарження.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 квітня 2020 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , та накладено арешт на майно, а саме: ювелірні вироби вилучені у ОСОБА_9 22 квітня 2020 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/824/3356/2020 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_14 Доповідач: ОСОБА_1