УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2020 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000922 від 14.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

1.Фактичні обставини даного кримінального провадження та обґрунтування поданого клопотання.
Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000922від 14.08.2020за ознаками скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
У ході проведення слідчих дій встановлено, що 14.08.2020, до слідчого управління ГУНП в Одеській області надійшла інформація про те, що на території м. Одеса та Одеської області діє група осіб, учасники якої займаються незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин, а саме зберіганням, фасуванням, виготовленням та збутом наркотичних засобів та психотропних речовин.
Разом з тим, під час проведення слідчих (розшукових) дій, органом досудового розслідування при оперативному супроводі УБН в Одеській області ДБН НП України в встановлено, що до складу вказаної групи осіб входить ОСОБА_5 , який маючи досить здібні лідерські та вольові якості свого характеру, з метою створення у подальшому організованої злочинної групи, діяльність якої направлена на придбання, виготовлення наркотичних засобів та психотропних речовин з подальшим їх збутом на території України та країн членів Євопейського союзу, вступив у протиправну змову з ОСОБА_6 та залучив останнього до створеної ним групи, у якості особи, яка здійснює варіння, технологічну обробку та синтез наркотичних засобів, тобто відповідає за процес виготовлення наркотичних засобів та психотропних речовин.
Також слідством встановлено, що ОСОБА_5 складу очолюваної ним організованої групи, у якості виконавця скоєння кримінального правопорушення залучив ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить досить часта поява останнього безпосередньо в місці виготовлення наркотичних засобів та психотропних речовин.
Під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, з метою відшукання речей, предметів та документів, які мають значення для встановлення об`єктивної істини у вказаному кримінальному провадженні, 04.12.2020 отримано ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси про дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 .
Далі, 07.12.2020, в порядку ст. 236 КПК України, на підставі вищевказаної ухвали слідчого судді, проведено слідчу дію, а саме обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого виявлено та вилучено речі, які мають вагоме значення для встановлення об`єктивної істини у вказаному кримінальному провадженні, перелік яких міститься в клопотанні.
Сторона обвинувачення звертається з клопотанням, обґрунтовуючи його тим, що з метою недопущення пошкодження, знищення, псування, перетворення, відчуження вищевказаного вилученого майна, яке є об`єктом, предметом та знаряддям кримінального правопорушення, та яке визнано в порядку діючого кримінально процесуального законодавства речовими доказами, задля виконання завдання та дотримання загальних засад кримінального провадження, виявлення та фіксації слідів вчинення кримінального правопорушення за допомогою проведення відповідних судових криміналістичних експертиз, з метою забезпечення збереження речових доказів, які можуть бути використані для встановлення об`єктивної істини у вказаному кримінальному провадження, а також те, що є достатні підстави вважати що вище зазначені вилучені речі та документи набуті кримінально протиправним шляхом, в результаті чого зберігають на собі сліди кримінального правопорушення які мають суттєве значення для подальшого розслідування вказаного кримінального провадження, виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене майно.
2. Позиції учасників в судовому засіданні при розгляді клопотання.
Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явились. Від слідчого надійшла заява про розгляд клопотання без його участі.

Від представника власника майна ОСОБА_7 надійшло клопотання, відповідно до якого останній заперечував проти накладення арешту на мобільний телефон, зазначивши, що телефон йому потрібен для зв`язку, він ніяких злочинів не вчиняв, телефон не є предметом та знаряддям злочинів.

3. Висновки слідчого судді.
Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
3.1. Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про арешт майна.
Ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Ч. 1 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

Ч. 2 ст. 170 КПК України - арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 3 ст. 170 КПК України - у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 98 КПК України - речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
3.2. Правова підстава та мета арешту майна.
Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження, за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, що підтверджується долученими до даного клопотання матеріалами в сукупності.
Так, тимчасово вилучене майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки вилучені речі можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, та можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім того, на вилученому мобільному телефоні може міститися інформація, яка має відношення до кримінального провадження, зокрема, щодо обставин ймовірного вчинення кримінального правопорушення та осіб причетних до його вчинення.

Також, вилучене майно необхідне для проведення експертних досліджень, зокрема, для встановлення того, чи містяться на вилучених речах речовини, які є наркотичними засобами, психотропними речовинами, їх аналогом або прекурсором.

Вищевикладене також підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою про визнання речей, предметів та документів речовими доказами та передачу їх на зберігання від 07.12.2020 року, відповідно до якої вилучені речі та документи визнані речовими доказами в рамках кримінального провадження.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, оскільки існує необхідність в забезпечені збереження речових доказів, та з метою проведення необхідних слідчих дій з вказаним майном.

3.3. Завдання та необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, документи можуть бути речовими доказами в рамках кримінального провадження.
При цьому, оскільки майно є речовими доказами в рамках кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що існує ризик його можливого зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії, у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення досягнення завдань кримінального провадження наявна необхідність в накладенні арешту майна на вилучені документи.
3.4. Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.
При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.
3.5. Висновки слідчого судді.
На підставі викладеного, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, а також з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, зокрема, для проведення ряду слідчих дій та експертних досліджень, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, про які йдеться в клопотанні, та якого така особа зазнає внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, тому клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000922 від 14.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке вилучено 07.12.2020 у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- Паперовий короб, у якому знаходиться висушена речовина рослинного походження зеленого кольору, вагою 3 гк, 58 гр. разом з коробом;

- Скляна банка об`ємом 0,5 літрів, у якій знаходиться речовина зеленого кольору зі специфічним запахом, яка упакована у спец-пакет № ЕХР 0299843.

- речовина рослинного походження зеленого кольору, яка упакована у спец-пакет ЕХРT№ 0203033.

- Мобільний телефон марки «Samsung» моделі A-21C, imei НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , в якому знаходиться сім карта оператора «Київстар» НОМЕР_3 , який упаковано у сейф-пакет ЕХР № 0299842.

Виконання ухвали покласти на слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1