Дата документу 12.01.2021 Справа № 317/2737/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/475/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 317/2737/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 17 грудня2020 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Труженки Куйбишевського району Запорізької області, громадянину України, із неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, який не має постійного місця реєстрації, до затримання мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 14 лютого 2021 року включно. Визначено заставу у розмірі 42040,00 грн.

Згідно з матеріалами провадження, 23 вересня 2020 року до Запорізького районного суду Запорізької області від прокурора надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000072 від 01.09.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів.
В обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор зазначив, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу обвинуваченому збереглись, він може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків в цьому кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. Зауважив, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.
Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зауважив, що має на утриманні мати похилого віку, яка в зв`язку із поганим станом здоров`я потребує його догляду, має намір працевлаштуватися, щиро розкаявся у вчинених правопорушеннях.

За наслідками розгляду клопотання було прийнято рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби. Вказує, що у нього на утриманні перебуває хвора матір, 1949 р.н. Зобов`язується з`являтися на першу вимогу, влаштуватись на роботу, вести нормальне життя.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному проваджені з урахуванням конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При розгляді питання про застосування тримання під вартою судовий орган має брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер і тяжкість злочину; підвищена суспільна небезпечність; обґрунтованість доказів; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення; характер особи підозрюваного; минуле особи та його зв`язки з суспільством (Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лебіта проти Італії»).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Високий суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Отже, для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен дослідити всі факти «за» та «проти» існування реальних ризиків для обрання запобіжного заходу. Такі доводи повинні бути не загальними і абстрактними, в усіх випадках, суд повинен надати оцінку ризикам.

Так, відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України на теперішній час не зменшилися та продовжують існувати.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що ухвала є законною, обґрунтованою і вмотивованою, при цьому не вбачає достатніх підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, оскільки на переконання колегії суддів доводи обвинуваченого є необґрунтованими.

Судом першої інстанції дана належна оцінка наявним доказам, прийняті до уваги всі обставини, які мають бути враховані при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано послався на необхідність продовження запобіжного заходу з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Також судом враховано дані, які характеризують особу обвинуваченого, конкретні обставини вказаного кримінального провадження, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України (основними і очевидними є ризики переховування від суду, незаконно впливати на свідків і потерпілих, вчинення нових кримінальних правопорушень, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи тяжкість інкримінованих злочинів, відсутність у нього тяжких захворювань, які б унеможливлювали перебування останнього в ізоляції, данні про особу обвинуваченого, який був раніше неодноразово судимий та обвинувачується у скоєнні епізодів злочинних діянь проти чужої власності для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, а саме спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків і потерпілих, які не допитані в ході судового розгляду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому підстави для продовження запобіжного заходу тримання під вартою не зникли та не зменшилися, застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім.
Ризик переховування від суду, підтверджується тим, що за інкриміновані злочинні епізоди передбачено покарання у виді позбавлення волі, а тому обвинувачений усвідомлюючи тяжкість кримінального покарання, яке може бути застосоване до нього судом, може переховуватися від суду.
Існування ризику незаконного впливу на свідків і потерплих та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, підтверджується стійкою антисоціальною поведінкою обвинуваченого, який може спробувати вмовити, переконати, примусити або здійснити погрози на свідків і потерпілих у кримінальному провадженні для зміни їх показів.
Підтвердження ризику скоїти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що обвинувачений раніше був засуджений за скоєння корисливих злочинів, та маючи не зняту і не погашену судимість знову скоїв злочини.
ОСОБА_7 раніше судимий, маючи не зняту та не погашену в установленому порядку судимість, на шлях виправлення антисоціальних установок не став, належних висновків не зробив та повторно скоїв злочини.
Також обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків, не працевлаштований, не має постійного місця реєстрації, має не повну середню освіту, раніше судимий за корисливі злочини.
Щодо доводів про те, що обвинувачений має матір, яка має проблеми зі здоров`ям і потребує догляду, на думку апеляційного суду не впливають на прийняте судове рішення, оскільки у матеріалах провадження відсутні відомості про те, що матір перебуває на утриманні ОСОБА_7 та потребує стороннього догляду.
Окрім того, у матеріалах провадження відсутні відомості, що обвинувачений потребує невідкладного лікування поза межами попереднього ув`язнення або таке лікування не може бути надано в умовах тримання під вартою.
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що до ОСОБА_7 можливо застосувати домашній арешт, не може бути підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки такий запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, і запобігти наявним ризикам у кримінальному провадженні.
Апеляційний суд наголошує, що суд першої інстанції доводи обвинуваченого, які викладені в апеляційній скарзі врахував, та з урахуванням обставин провадження, призначив заставу у розмірі 42040,00 гривень, як альтернативу запобіжному заходу у виді тримання під вартою.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали суду, при апеляційному розгляді також не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 17 грудня2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 14 лютого 2021 року включно, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4