ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/576/21 Справа № 185/7525/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000732 від 30 вересня 2020 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого та законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року, ухвалений щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Булахівка Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавленні волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, із покладенням обов`язків, визначених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за таких обставин.
Так, ОСОБА_6 30 вересня 2020 року, о 10 год. 10 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Dacia Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві приватної власності згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , зі швидкістю приблизно 60 км/год рухався по крайній лівій смузі руху проїжджої частини вулиці Дніпровська, яка має по дві смуги для руху у кожному напрямку, у місті Павлоград Дніпропетровської області від міста Донецька в напрямку міста Дніпра.
Рухаючись по зазначеній проїжджій частині, автомобіль «Dacia Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , в умовах необмеженої видимості, наближався до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого навпроти будівлі № 334/2 по вулиці Дніпровська міста Павлограда, позначеного дорожньою розміткою червоно-білого кольору, яка згідно з п. 1.14.3. Правил дорожнього руху, інформувала про наявність пішохідного переходу з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод, світлофором з одним сигналом, постійно мигаючим жовтим кольором, який згідно з п. 8.7.3. д) Правил дорожнього руху інформував про наявність небезпечного нерегульованого пішохідного переходу, та позначеного по ходу його руху дорожнім знаком 5.35.1. Правил дорожнього руху «Пішохідний перехід».
У вказаний час попереду вказаного автомобіля у попутному напрямку зі швидкістю приблизно 50 км/год рухався автомобіль «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_3 , наближаючись до зазначеного пішохідного переходу.
У зазначений час попереду автомобілів «Dacia Logan» та «Daewoo Lanos», з правого узбіччя на нерегульований пішохідний перехід вийшов неповнолітній пішохід ОСОБА_9 , 2005 року народження, який по вказаному пішохідному переходу у темпі кроку почав перетинати проїзну частину вулиці Дніпровської міста Павлограда, справа наліво відносно їх напрямку руху.
У той же час перед вказаним пішохідним переходом, з метою дати дорогу неповнолітньому пішоходу ОСОБА_9 , зупинилися транспортні засоби, які рухалися по вулиці Дніпровській міста Павлограда у зустрічному напрямку, а саме в лівій смузі автопотяг, що складався з тягача-Е «Renault Premium 42019Т», реєстраційний номер НОМЕР_4 , та напівпричепа платформи-Е «Schmitz», а в правій смузі невстановлений малотоннажний автомобіль під керуванням невстановленого водія.
Виявивши неповнолітнього пішохода ОСОБА_9 на нерегульованому пішохідному переході, водій автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційній номер НОМЕР_3 , ОСОБА_10 з відстані близько 100 м до початку пішохідного переходу почав зменшувати швидкість керованого автомобіля з метою дати йому дорогу.
Наближаючись по лівій смузі руху до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким зупинилися транспортні засоби зустрічного напрямку та знижував швидкість транспортний засіб, що рухався по правій суміжній смузі і на якому перебував неповнолітній пішохід ОСОБА_9 , водій ОСОБА_6 не діяв таким чином, щоб не піддавати небезпеці життя та здоров`я себе і громадян, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпеки руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, вчасно не зменшив швидкість руху та не зупинив керований ним автомобіль, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, та продовжив рух далі, тим самим створивши небезпеку іншим учасникам дорожнього руху.
У ході подальшого руху водій ОСОБА_6 виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де 30 вересня 2020 року, о 10 год. 10 хв., навпроти будівлі АДРЕСА_2 допустив наїзд лівою передньою частиною керованого ним автомобіля «Dacia Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_9 ..
Від наїзду пішохода ОСОБА_9 відкинуло на зустрічні смуги вулиці Дніпровської міста Павлограда, де він контактував тілом з передньою частиною сідлового тягача-Е «Renault Premium 42019Т», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який стояв у лівій смузі зустрічного напрямку руху вулиці Дніпровської міста Павлограда.
Своїми діями водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п. 18.1. та п. 18.4. Правил дорожнього руху, які знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої неповнолітній пішохід ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент заподіяння.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати в частині призначеного додаткового покарання.
Обґрунтовуючи свої вимоги обвинувачений, не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та призначеного основного покарання, вважає вирок необґрунтованим та незаконним в частині призначення йому додаткового покарання, через допущене істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання його особі та ступеню тяжкості вчиненого злочину. Так, на думку обвинуваченого, суд призначаючи таке покарання, не надав належної оцінки його особі, а саме тому, що він не зникнув з місця події, не перебував у стані алкогольного сп`яніння, повністю визнавав свою вину, щиро розкаявся, та повністю відшкодував спричинені збитки потерпілому, й цивільний позов ним не заявлений, сприяв розслідуванню, вперше притягується до кримінальної відповідальності, є пенсіонером, та інвалідом ІІІ групи, позитивно характеризується за місцем роботи і проживання. До того ж, обвинувачений звертає увагу, на те, що він має непрацездатну матір, яка мешкає одна в іншому місті та, згідно висновку лікарів, потребує постійного догляду, та інших працездатних членів сім`ї, які мали б водійське посвідчення у них не має.
В апеляційній скарзі законний представник потерпілого просить вирок скасувати в частині призначення ОСОБА_6 додаткового покарання.
В обґрунтування своїх вимог законний представник потерпілого, не оспорюючи фактичних обставин вчинення злочину та міру основного покарання, вважає вирок незаконним та необґрунтованим в частині призначення обвинуваченому додаткового покарання. Так, на думку апелянта, суд призначаючи обвинуваченому додаткове покарання не надав належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений приділяв потерпілому підвищену увагу, придбав усе необхідне для лікування, постійно цікавиться його станом здоров`я та неодноразово просив вибачення. В іншій частині законний представник потерпілого наводить в апеляційній скарзі доводи аналогічні доводам скарги обвинуваченого, та вважає, що вирок підлягає скасуванню в частині призначенні додаткового покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка вважала за необхідне відмовити в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та законного представника потерпілого, з підстав їх необґрунтованості, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів приходить до такого висновку.
У відповідності до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам провадження та підтверджений представленими у провадженні доказами, й ніким із учасників судового провадження не оспорюється, та за відсутності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти в цій частині правильного висновку, не перевіряється колегією суддів, виходячи з положень ч. 1 ст. 404 КПК України.
Доводи апеляційних скарг як обвинуваченого так і законного представника потерпілого щодо суворості вироку в частині призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Як видно з вироку, призначаючи додаткове покарання обвинуваченому, суд в достатній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Так, матеріалами кримінального провадження підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи автомобілем не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпеки руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньо-транспортної обстановки, вчасно не зменшив швидкість руху, не зупинив керований ним автомобіль, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, та продовжив рух далі, допустивши наїзд лівою передньою частиною керованого ним автомобіля на пішохіда ОСОБА_9 , 2005 року народження, внаслідок чого останнього відкинуло на зустрічні смуги руху вулиць міста, де він контактував тілом з передньої частиною сідлового тягача, що стояв у лівій смузі зустрічного напрямку руху вулиці.
Зважаючи на грубе порушення обвинуваченим ОСОБА_6 ПДР України, та наслідки вчиненого злочину, призначене йому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, є об`єктивним та неупередженим.
Отже, призначаючи ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами суд першої інстанції правильно врахував обставини порушення обвинуваченим ПДР, а саме наїзд на потерпілого на небезпечному пішохідному переході, позначеному як дорожньою розміткою так і зовнішнім світовим сигналом і дорожнім знаком, також вік потерпілого.
Разом з цим, оцінюючи доводи апеляційних скарг у своїй сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині необхідності призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки таке покарання забезпечить необхідне й достатнє виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових аналогічних злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.
Більш того, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а також те, що протиправні дії ОСОБА_6 мають істотні наслідки, а саме спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.
З врахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, думка потерпілої сторони, яка полягає в скасуванні вироку щодо обвинуваченого в частині призначення додаткового покарання, не є вирішальною при призначенні покарання та не може бути безумовною підставою для скасування вироку щодо ОСОБА_6 в цій частині.
Отже, доводи обвинуваченого стосовно незастосування до нього додаткового покарання через те, що право на керування транспортними засобами необхідне так як він є пенсіонером та інвалідом 3 групи є неспівмірними з допущеними обвинуваченим порушеннями Правил дорожнього руху України та наслідками, які настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
З огляду на наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, якими визначаються мета та загальні засади призначення покарання, а тому призначене йому покарання, як основне, так і додаткове, зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, не може буде визнане явно несправедливим внаслідок суворості, в тому числі в частині призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення, за вчинення якого засуджено ОСОБА_6 , його особу, а також інші обставини, які наведені у вироку та на які посилаються у скаргах обвинувачений і законний представник потерпілого, колегія суддів, як зазначалось вище, не визнає призначене ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, як явно несправедливе внаслідок суворості, оскільки, відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання, в тому числі додаткове, має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Отже, враховуючи вищенаведене, а також обставини, які прямо передбачені ст.ст. 50, 65 КК України, колегія суддів погоджується з висновком, наведеним у вироку про необхідність застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки суд першої інстанції навів не формальні, а ґрунтовні мотиви прийнятого рішення в цій частині, у зв`язку з чим вважає необгрунтованим посилання в апеляційній скарзі на те, що допущені судом першої інстанції порушення вимог ст. ст. 370, 374 КПК України, в розумінні ч. 1 ст. 412 цього Кодексу, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке дає підстави для зміни вироку, в тому числі через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду за скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та законного представника потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_5 на вирок щодо ОСОБА_6 , колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4