Провадження №11-кп/824/2872/2020 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора За ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2020 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 на строк 60 днів, тобто по 02 серпня 2020 року включно, -
В С Т А Н О В И Л А:

Білоцерківським міськрайонним судом Київської області здійснювався судовий розгляд об`єднаного кримінального провадження №0040 від 01.08.2017 року щодо ОСОБА_7 за обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186; ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 153; ч. 2 ст. 152, ч.2 ст. 186, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 186 України.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2020 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 02 серпня 2020 року включно.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.06.2020 року та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування своїх апеляційних вимог зазначає,що судом першої інстанції було порушено його право на захист, оскільки він не був присутній в судовому засіданні під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, та судом проігноровано його клопотання про залучення в якості захисника адвоката ОСОБА_8 .
Вказує,що висновки суду першої інстанції про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними, а посилання в оскаржуваній ухвалі на наявність у нього судимості є незаконним.
Зазначає, що судом проігноровано дані про особу обвинуваченого,а саме те, що він офіційно працевлаштований, позитивно характеризується з місця роботи, має цивільну дружину та вони разом виховують її малолітнього сина.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника в обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечує проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Правовими приписами ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.
Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, і з якими повністю погоджується суд апеляційної інстанції.

Під час апеляційного розгляду суд також не встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів зможе запобігти ризикам, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 під впливом тяжкості покарання, що йому загрожує у разі доведеності його вини у вчиненому, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними. При апеляційному розгляді встановлено, що прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.
Відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Разом з тим, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів враховує особу обвинуваченого, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , його можливість переховуватись від суду.
Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів, до обвинуваченого ОСОБА_7 не може бути застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби, як того вимагає в апеляційній скарзі обвинувачений.
Надані в судовому засіданні апеляційної інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 довідка та характеристика з місця роботи, постанова про закриття провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, не впливають на законність та обгрунтованість оскаржуваної ухвали.
Що стосується зауважень з приводу розгляду справи судом першої інстанції без участі ОСОБА_7 , то вони є слушними, однак права останнього були відновлені в апеляційній інстанції шляхом можливості висловити свої пояснення та заперечення за участі захисника ОСОБА_8 під час розгляду апеляційної скарги.
Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
За таких обставин, колегія суддів, за наслідками розгляду апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає необхідним залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331, 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2020 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 на строк 60 днів, тобто по 02 серпня 2020 року включно, без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий:
Судді: