Постанова
іменем України
08 вересня 2020року

м. Київ
справа № 715/2507/19
провадження № 51-2410км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Чернівецького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000141 від 21 серпня 2019 року, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Новоандріївка Сімферопольського району АР Крим, жителя АДРЕСА_1 , відповідно до статті 89 Кримінального кодексу України (далі КК) є таким, що судимості не мав,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 грудня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за частиною 1 статті 263 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі статті 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом трьохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину, та на нього покладено обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 частин 1, пунктом 2 частини 2 статті 76 КК.
Згідно з вироком ОСОБА_6 засуджено за злочин, учинений за таких обставин.
Колишній військовослужбовець НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 , який проходив військову службу в районі проведення АТО, за невстановлених слідством обставин, без передбаченого дозволу, всупереч «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, придбав вогнепальну зброю ручний кулемет «Калашнікова» та боєприпаси патрони калібру 5,45 мм, у кількості 90 штук, які зберігав до 20 вересня 2019 року.
20 вересня 2019 року о 19:25 у с. Черепківці Глибоцького району Чернівецької області ОСОБА_6 незаконно збув ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ручний кулемет «Калашникова» та боєприпаси патрони калібру 5,45 мм., в кількості 90 штук, 30 штук з яких знаходились в магазині від «РКК-74», за що отримав від останнього грошові кошти у сумі 35 000 грн. Після чого, в цей же день о 19:40, знаходячись на околиці с. Черепківці ОСОБА_7 добровільно видав працівникам управління СБУ України в Чернівецькій області, отриманий від ОСОБА_6 ручний кулемет «Калашникова», який відповідно до висновку експерта № 1148 К від 27 вересня 2019 року, придатний для стрільби, є нарізною вогнепальною зброєю - 5,45 мм, ручним кулеметом Калашнікова (РКК-74), заводський номер НОМЕР_3 , 1986 року виготовлення, а також боєприпаси патрони калібру 5,45 мм, в кількості 90 штук, 30 штук з яких знаходились в магазині від «РКК-74», які відповідно до висновку експерта № 1147-К від 21 вересня 2019 рокувиготовлені промисловим способом та придатні для стрільби, є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї калібру 5,45 мм, проміжними патронами, призначеними для проведення пострілу з нарізної вогнепальної зброї калібру 5,45 мм (АКС -74, АКС -74У та інш.)
Перевіряючи вказаний вирок суду першої інстанції під час апеляційного розгляду, 19 лютого 2020 року апеляційним судом (з урахуванням виправленої в ньому описки відповідно до ухвали Чернівецького апеляційного суду від 20 лютого 2020 року) ухвалено новий вирок, яким скасовано вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 12 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання за частиною 1 статті 263 КК.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
ОСОБА_6 взято під варту із зали суду негайно.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з 19 лютого 2020 року, тобто з дня взяття його під варту. Зараховано до строку покарання час перебування ОСОБА_6 під вартою з 20 по 23 вересня 2019 року включно.

В іншій частині вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Вважаючи вирок апеляційного суду в частині призначення реального відбування покарання незаконним, засуджений вказує на те, що він в судах визнавав свою винуватість та сприяв органу досудового розслідування, а також зазначає про відсутність негативних наслідків від злочину.
Обґрунтовуючи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зазначає про заслуги перед Батьківщиною, безпосередню участь на передовій в період часу 2014-2017 років під час проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, за що має відзнаку, наявність постійного місця реєстрації та проживання, тісних соціальних зв`язків. Також вказує на те, що він на час підписання касаційної скарги відбув 3 місяці з призначеного покарання у виді позбавлення волі та працює в Чернівецькому слідчому ізоляторі, характеризується з позитивної сторони.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Мотиви Суду

Обґрунтованості доведеності винуватості засудженого ОСОБА_6 за частиною 1 статті 263 КК, правильності кваліфікації його дій та правил дослідження доказів у порядку статті 349 КПК у касаційній скарзі засуджений не заперечує та не оскаржує.
Що стосується доводів засудженого про скасування апеляційним судом відбування покарання з випробуванням, то колегія суддів виходить з такого.
Суд першої інстанції, призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років зі звільненням від його відбування з випробуванням, враховував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, зокрема те, що вчинений злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини вчиненого злочину, відсутність тяжких наслідків від вчиненого. Також суд враховував особу ОСОБА_6 , який є громадянином України, в силу статті 89 КК раніше не судимий, проходив військову службу у Збройних силах України, протягом тривалого часу перебував у зоні проведення АТО, є учасником бойових дій, позитивно характеризується за місцем проживання, при обстеженні житлово побутових умов засудженого, встановлено, що сім`я останнього проживає в тяжких матеріальних умовах. До пом`якшуючих покарання обставин суд відніс повне визнання вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння у розкритті злочину, а також встановив відсутність обставин, які б обтяжували йому покарання.
Вказані обставини судом оцінено такими, що вказують на можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства і вважалося за можливе призначити йому покарання в межах санкції частини 1 статті 263 КК із застосуванням статті 75 КК. Таке покарання вважалося необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Не погоджуючись з висновками районного суду щодо призначеного засудженому покарання без реального його відбування, апеляційний суд визнав їх непереконливими та необґрунтованими, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 КК, який відноситься до тяжких злочинів, а також інші обставини справи, які полягають у значній суспільній небезпеці вчиненого протиправного діяння засудженим, оскільки останній свідомо поставив у небезпеку життя та здоров`я інших людей, збуваючи ручний кулемет «Калашникова» та боєприпаси в кількості 90 штук до нього.
На переконання апеляційного суду, зазначені у вироку районним судом обставини не впливають на зменшення суспільної небезпеки вчиненого злочину.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції взяв до уваги дані про особу засудженого ОСОБА_6 , який в силу статті 89 КК раніше не судимий, вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, вчинив злочин проти громадської безпеки, який відноситься до категорії тяжких злочинів, відповідно до статті 12 КК, є учасником бойових дій, протягом тривалого часу перебував в зоні АТО. Також враховано молодий вік ОСОБА_6 , позитивну характеристику винного за місцем проживання та проживання сім`ї у тяжких матеріальних умовах. Разом з тим зазначено про те, що своїм діям та можливим їх наслідкам останній міг дати оцінку.
Обставинами, які б пом`якшували покарання ОСОБА_6 , апеляційний суд врахував щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також не встановив обставин, які б обтяжували йому покарання.
Відповідно до вимог статті 65 КК, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Положеннями статті 75 КК передбачено, що в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Колегія суддів звертає увагу на те, що виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність.
Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України») у своїх рішеннях вказувалося на необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.
Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі є важливим результатом застосування покарання та суттєвим показником його ефективності.
Враховуючи вказані вимоги закону та наведені судами обставини, колегія суддів не може визнати касаційну скаргу обґрунтованою.
Апеляційний суд правильно оцінив ступінь тяжкості, обставини провадження, дані про особу винного, а тому висновки щодо неможливості виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів без реального відбування покарання колегія суддів вважає правильними.
Отже, колегія суддів не вбачає недотримання судами визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Таким чином, колегією суддів не встановлено порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
На підставі наведеного, касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а вирок апеляційного суду є законним та обґрунтованим.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Чернівецького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3