УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 201/10761/20 (пр. № 1-кп/201/1541/2020), відомості про яке внесено 21 серпня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001576, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, розгляд якого було призначено до підготовчого судового засідання.

Прокурор у судовому засіданні висловив свою позиції щодо можливості призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акту.

Обвинувачений у суді підтримав позицію прокурора, не заперечуючи відносно призначення судового розгляду за цим обвинувальним актом.

Вирішуючи питання щодо призначення судового розгляду на підставі наданого суду обвинувального акту, дослідивши зміст останнього на відповідність вимогам ст. 291 КПК України, суд доходить до наступних висновків.

Згідно положень ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення:

1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;

2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;

3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;

4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження;

5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру;

6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

При цьому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 315 КПК України, суд проводить підготовку до судового розгляду лише у випадку, якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу.

Вимогами ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу;

9) дату та місце його складення та затвердження.

Частиною 4 ст. 291 КПК України встановлено, що надання суду інших документів, аніж тих, що вимагаються зазначеною частиною, до початку судового розгляду забороняється.

У висновках щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, які повинні враховуватись іншими судами при застосуванні таких норм права на підставі ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», визначено, що в обвинувальному акті обов`язково вимагається відображення трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); 3) формулювання обвинувачення.
При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Суд звертає увагу, що дотримання зазначеної вимоги до змісту обвинувального акта є однією із гарантій права особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, на захист, оскільки пред`явлення конкретного обвинувачення і чітке викладення фактичних обставин кримінального правопорушення надає обвинуваченій особі можливість ефективно захищатися від такого обвинувачення та використовувати всі передбачені кримінально-процесуальним законом права на свій захист.
У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи (справа «Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 року зазначається що, «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак, у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, проте зі змісту наданого обвинувального акта встановлено, що загальний розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується ОСОБА_4 за епізодами інкримінованих злочинів, зазначений помилково, так як не відповідає сукупному розміру шкоди завданої при її визначенні шляхом додавання за всіма епізодами. Зокрема, в обвинувальному акті ставиться у провину ОСОБА_4 завдання матеріальних збитків, скупний розмір яких дорівнює 3 737 гривень 69 копійок, однак при додаванні грошових сум шкоди за кожним з інкримінованих епізодів встановлено, що їх розмір складає 40 393 гривні 43 копійки, що істотно відрізняється від обставин, які вважає доведеними прокурор. Тобто, в обвинувальному акті стороною обвинувачення помилково викладено фактичні обставини злочину встановлені під час досудового розслідування, оскільки розмір завданої шкоди визначено неповно, що не відповідає вимогам ст.ст. 91, 92, 291 КПК України, відповідно до яких у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, поряд з подією кримінального правопорушення, також вид і розмір завданої шкоди.

Така невідповідність обвинувачення в свою чергу створює передумови до порушення права на захист особи, яка мусить захищатись від неконкретного та незрозумілого звинувачення.

Крім того слід зазначити, в порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, якими визначається вичерпний перелік анкетних відомостей, що зазначаються стосовно обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), в обвинувальному акті, з яким звернувся прокурор до суду, зазначено більше відомостей щодо особи обвинуваченого, аніж передбачено вищезазначеною статтею кримінального процесуального закону, які повинні встановлюватися судом пізніше, зокрема під час судового розгляду кримінального провадження, а не у підготовчому судовому засіданні.

За таких обставин, суд позбавлений можливості проведення підготовки до судового розгляду та вважає за необхідне повернути обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області для його належного оформлення у розумний строк, відповідно до вимог КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314, 372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 201/10761/20 (пр. № 1-кп/201/1541/2020), відомості про яке внесено 21 серпня 2020 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001576, стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області для його належного оформлення у розумний строк, відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня оголошення ухвали через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська, а сторонами кримінального провадження, які не були присутні у судовому засіданні у той же строк з дня отримання копії ухвали суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_1