У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання заступника начальника слідчого відділення Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:
До слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло вищевказане клопотання про арешт майна, яке обґрунтовано наступним.

У ході досудового розслідування встановлено, що 22.10.2020 до чергової частини Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення від заступника начальника відділу № 3 МП "Тиса" про те, що громадянин України, запропонував працівнику митниці, грошову винагороду в сумі 100 євро за безперешкодне перевезення товару через митницю.

22.10.2020 у ході проведення огляду на місці події на території митного поста «Тиса», розташованого за адресою Закарпатська область, м.Чоп, головний державний інспектор відділу №3 МП «Тиса» Закарпатської митниці видала купюру номіналом 100 євро серії VA №, які зі слів останньої їй передав гр. ОСОБА_5 після оформлення розмитнення вантажу.

02 грудня 2020 року заступником начальника слідчого відділення Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління поліції в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 було оглянуто купюру номіналом 100 євро, серії VA №, після чого її було упаковано в спеціальний пакет з логотипом на горловині «Національна поліція України Головне слідче управління» INZ 1043709.

Так, беручи до уваги те, що вилучені предмети, на думку сторони обвинувачення, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, містять інші відомості, які можуть бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі можуть бути предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, 02 грудня 2020 року слідчим, яким здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, винесено постанову про визнання їх речовим доказом.

Враховуючи викладене, а також те, що вилучене майно є предметами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 369 КК України, постала потреба у збереженні вказаних речових доказів, які надалі можуть бути використані у процесі доказування у порядку ст. 91 КПК України, до прийняття кінцевого процесуального рішення у вказаному кримінальному провадженні.

Зважаючи на те, що вказані речі та предмети вважаються предметами, що були об`єктами кримінально протиправних дій їх перебування на зберіганні у третіх осіб створює високі ризики до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, передачі вказаного майна, що, своє чергою, унеможливить виконання завдань кримінального провадження, передбачених ч. 1 ст. 2 КПК України.

Окрім того слідчий просить суд поновити строк звернення з таким клопотання, оскільки він перебував на лікарняному, відтак не мав можливості звернутися до суду з таким у в межах строку, передбаченого КПК України.

З огляду на те, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, а також те, що у разі задоволення вказаного клопотання може бути виконане завдання арешту, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України, тобто запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення збереження речових доказів, задля захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, орган досудового розслідування просить накласти арешт на вищевказане майно.

Слідчий в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд поданого ним клопотання про арешт майна без його участі. Одночасно подав рапорт, в якому зазначив, що ним було повідомлено власника майна ОСОБА_5 про дату та час судового засідання з розгляду клопотання.

Власник майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

У зв`язку з неявкою учасників кримінального провадження на підставі ч.4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя виходить з наступного.
Слідчим суддею встановлено, що у провадженні Слідчого відділення Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001109 від 22.10.2020, з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст. 369 КК України.

Підставою для внесення відомостей в ЄРДР стало повідомлення, яке надійшло до чергової частини Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області від заступника начальника відділу №3 МП «Тиса» про те, що громадянин України запропонував працівнику митниці грошову винагороду в сумі 100 євро за безперешкодне перевезення товару через митницю.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 22.10.2020 у результаті проведеного огляду на території митного посту «Тиса» Закарпатської митниці вилучено купюру номіналом 100 євро серії VA №, яку видала головний державний інспектор відділу №3 МП «Тиса» ОСОБА_6 . Вказану купюру зі слів ОСОБА_6 їй передав гр. ОСОБА_5 після оформлення розмитнення вантажу.

Грошові кошти, а саме - 1 купюра номіналом 100 євро серії VA №, яка була виявлена та вилучена під час вищевказаного огляду місця події 22 жовтня 2020, визнано речовим доказом і приєднано до кримінального провадження №0001109.

На вищезазначений речовий доказ орган досудового розслідування просить накласти арешт.

Окрім того у клопотанні орган досудового розслідування просить поновити пропущений процесуальний строк для подання клопотання про арешт тимчасово вилученого майна.

Статтею 116 КПК України визначено, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно з ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Проаналізувавши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає за необхідне поновити строк для подання клопотання про арешт майна, оскільки такий пропущений з поважних причин.

Щодо правового обґрунтування вирішення питання накладення арешту на тимчасово вилучене майно, слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Частиною 2 ст. 167 КПК України регламентовано, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення, є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом, набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Згідно з ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за вимогами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно із ч. 1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» визначено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.369 КК України, ступінь його суспільної небезпеки та характер вчиненого діяння, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування в рамках даного кримінального провадження заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна. Відтак клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 171-173, 175, 309, 395, 532 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на вилучені в ході огляду місця події 22.10.2020 грошові кошти, а саме 1 купюру номіналом 100 євро серії VA №.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1