КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/839/20 Провадження № 11-кп/824/1995/2020 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2020 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишевичі Радомишльського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6 ,
представника ДУ «Бориспільська
виправна колонія (№119)» ОСОБА_9 .

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2020 рокувідмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 03 листопада 2016 року.
Таке рішення вмотивоване тим, що засуджений ОСОБА_7 на виробництві установи не працевлаштований, характеризується посередньо, має три стягнення, два з яких не зняті та не погашені у встановленому законом порядку та три заохочення, що свідчить про відсутність сумлінності в поведінці та те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.

Не погодившись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2020 року та постановити нову, якою звільнити умовно-достроково ОСОБА_7 від відбування покарання на невідбутий строк.
В доводах апеляційної скарги захисник зазначає, що ОСОБА_7 відбуває покарання з 31 січня 2017 року та відбув строку призначеного покарання.
Апелянт зазначає, що поза увагою суду залишилось те, що засуджений за період відбування покарання в місцях позбавлення волі характеризується добре, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці має чотири заохочення правами начальника установи, має одне дисциплінарне стягнення, яке погашене і зняте у встановленому законом порядку.
Вказує, що ОСОБА_7 підтримує соціально корисні зв`язки з рідними, у відношенні до засуджених неконфліктний, вину у скоєному злочині усвідомив, глибоко кається.
В апеляційній скарзі захисник також звертає увагу суду на те, що 01 серпня 2019 року керівництвом Бориспільської виправної колонії №119 було складено висновок про можливість залучення засудженого ОСОБА_7 на роботи за межами виправного центру з полегшеними умовами тримання, дільниці соціальної реабілітації, також винесено постанову про переведення засудженого ОСОБА_7 з дільниці ресоціалізації виправної колонії мінімального рівня безпеки до дільниці соціальної реабілітації цієї виправної колонії, тобто ОСОБА_7 починаючи з 01 серпня 2019 року працював за межами колонії.
Як зазначає апелянт, суд першої інстанції залишив поза увагою вищевказані докази та належним чином їх не дослідив.
Крім того вказує, що судом першої інстанції були допитані працівники колонії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які не змогли пояснити де і коли у ОСОБА_7 вилучався телефон, зазначили, що підпис начальника колонії на дозвіл отримання телефону не відповідає дійсності, при цьому ким було вчинено підпис вони не повідомили, в той же час працівники колонії на протязі чотирьох місяців дзвонили на даний телефон і давали вказівки ОСОБА_7 по виконанню робіт.
Також на протязі січня місяця 2020 року ОСОБА_7 було оголошено дві догани про які йому взагалі не повідомлялось.

Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_12 та захисник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор та представник ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» заперечували щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів провадження за клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання судом встановлено, що вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року, ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 357 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.
Початок строку відбуття покарання 31 січня 2017 року, закінчення строку відбування покарання 31 січня 2021 року.
Як вбачається з матеріалів провадження, 28 січня 2020 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання.

Вказане клопотання мотивоване тим, що засуджений ОСОБА_7 відбув майже призначеного покарання, за період відбування покарання характеризується добре, має чотири заохочення та одне дисциплінарне стягнення, яке погашене і зняте у встановленому законом порядку.
Відмовляючи у задоволенні цього клопотання, суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що відсутні усі правові ознаки, які б переконливо свідчили, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та його поведінка під час відбування покарання є сумлінною.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК Українипокарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Приписами ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Відповідно до характеристики ОСОБА_7 , наданої «Бориспільською виправною колонією (№119)», засуджений характеризується посередньо, не працевлаштований на виробництві установи, має три стягнення, два з яких не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, має три заохочення. У червні 2018 року йому відмовлено в переведенні до дільниці соціальної реабілітації. У лютому 2019 року йому відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким. У серпні 2019 року був повторно розглянутий комісією установи та засудженого було переведено до дільниці соціальної реабілітації. Однак, 03 січня 2020 року за допущене злісне порушення порядку відбування покарання (зберігання забороненого предмету) був переведений з дільниці соціальної реабілітації до дільниці ресоціалізації.
Колегія суддів вважає, що Бориспільським міськрайонним судом Київської області під час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання вірно розцінено не бажання засудженого працювати, дотримуватись вимог режиму, як відсутність усіх правових ознак, які б переконливо свідчили, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення та його поведінка під час відбування покарання є сумлінною.
Щодо доводів захисника про необґрунтованість оголошених ОСОБА_7 доган, то апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки такі рішення начальника ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» скасовані не були.
Також не знайшли свого підтвердження доводи захисника про те, що ОСОБА_7 своїм ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки як вбачається із матеріалів особової справи, останній не працевлаштований на виробництві установи, через особисте небажання.
Крім того колегія суддів звертає увагу, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання осіб, до яких можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України, є правом, а не обов`язком суду.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів того, що засуджений ОСОБА_7 дійсно став на шлях виправлення, що є обов`язковою умовою для умовно-дострокового звільнення, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4