печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1
В С Т А Н О В И В :
07.08.2020 прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_5 .
Обґрунтовуючи клопотання прокурор посилається на те, що Державним бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у формі дізнання у кримінальному провадженні №0001280 від 09.08.20 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.343, ч.2 ст.387 КК України.
Посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України, прокурор просить застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 15.08.2020.
У судовому засіданні прокурори клопотання підтримали з підстав, викладених у клопотанні, просили задовольнити.
У судовому засіданні підозрювана заперечувала проти задоволення клопотання.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши копії матеріалів кримінального провадження, доданих до клопотання, слідчий суддя приходить наступного висновку.
У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України на слідчого суддю покладається функція здійснення контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Основна мета функції судового контролю полягає в захисті прав і законних інтересів учасників кримінального судочинства. Для її досягнення перед судовим контролем постає низка завдань: а) запобігти неправомірним діям і рішенням, що порушують конституційні права і свободи громадян; б) відновлювати права, безпідставно порушені органами досудового розслідування; в) надавати правомірним діям і рішенням особи, що провадить дізнання, слідчого, прокурора юридичної сили, легалізувавши, тим самим, отримані докази тощо.

У п.1 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.
Слідчий суддя проаналізувавши докази, надані прокурором у клопотанні, підтримані прокурорами у судовому засіданні, приходить до висновку, що підозра ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.343, ч.2 ст.387 КК України необґрунтована. Проте, слідчому судді прокурорами не було доведено що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, обґрунтування ризиків ґрунтується тільки на припущеннях прокурора.
Повідомлення про підозру це один із найважливіших процесуальних актів, спрямований на практичну реалізацію функції розслідування та забезпечення захисту прав і законних інтересів особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, який полягає у прийнятті рішення про повідомлення про підозру; вручення повідомлення про підозру особі, щодо якої здійснюється провадження, роз`ясненні підозрюваному його прав і наданні можливостей щодо їх реалізації.

Фактичною підставою повідомлення про підозру є безсумнівна система належних до справи, допустимих, достовірних і достатніх доказів, які вказують на наявність складу злочину в діянні підозрюваної особи.

Для повідомлення особі про підозру, зважаючи на принцип презумпції невинуватості, необхідна наявність такої системи доказів, яка унеможливлювала б будь-які сумніви щодо того, що: 1) кримінальне правопорушення справді відбулося; 2) кримінальне правопорушення вчинене підозрюваною особою; 3) діяння підозрюваної особи містить склад конкретного кримінального правопорушення; 4) відсутні обставини, які унеможливлюють її відповідальність.

Зокрема, обґрунтованість підозри встановлюється тими фактами та інформацією, яка наявна у сторони обвинувачення на той час та зібрана під час досудового розслідування. При цьому вказана інформація та факти, викладені у наданих матеріалах, не можуть доводитись у розумінні положень КПК України в порядку встановлення винуватості або невинуватості особи, щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу.
Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з практики Європейського суду з прав людини (рішення «Чеботарь проти Молдови»), яка вказує на те, що слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо вчинила злочин, що підтверджується даними, які містяться в матеріалах, доданих до клопотання в їх сукупності.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві України, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п. 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року), також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

З матеріалів клопотання вбачається, що 04.06.2019 судді ОСОБА_5 надійшов лист начальника першого слідчого відділу Управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , яким проінформовано про те, що обвинувачений ОСОБА_8 у провадженні, яке перебуває на розгляді у судді, водночас є свідком в іншому кримінальному провадженні №002506. У даному кримінальному провадженні свідок ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді про застосування до нього заходів безпеки у вигляді переведення до іншого слідчого ізолятора у зв`язку із побоюванням за власне життя та здоров`я.

05.06.2019 головуючим суддею Городищенського районного суду Черкаської області ОСОБА_5 під час відкритого підготовчого судового засідання щодо розгляду обвинувальних актів у кримінальному провадженні №0000090, за участі учасників кримінального провадження та інших осіб, в приміщенні суду винесено на розгляд питання щодо застосування заходів забезпечення безпеки щодо ОСОБА_8 .

У клопотанні та додатках до нього немає документів, що підтверджують повноваження начальника першого слідчого відділу Управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , не надано доказів на дотримання порядку ознайомлення особи із застереженням щодо нерозголошення таємниці досудового розслідування. Звернення до головуючого судді під час проведення судового засідання не учасником судового розгляду без підтвердження повноважень та дотримання відповідної процедури не може вважатись належним і законним.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частиною три цієї статті 194 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.
Окрім цього, у відповідності до п.3 ч.1 ст.481 КПК України письмове повідомлення про підозру здійснюється: судді, судді Конституційного Суду України, присяжному на час виконання ним обов`язків у суді, Голові, заступнику Голови, члену Вищої ради правосуддя, Голові, заступнику Голови, члену Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, працівникам Національного антикорупційного бюро України - Генеральним прокурором або його заступником.

З матеріалів клопотання вбачається, що повідомлення про підозру вручалось ОСОБА_5 прокурором з групи прокурорів ОСОБА_9 , тоді як мало бути вручено Генеральним прокурором або його заступником, тобто не уповноваженою особою.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_5 не набула процесуального статусу підозрюваної.

Окрім цього, мета кримінального провадження не може бути досягнута, оскільки орган досудового розслідування звернувся із застосуванням запобіжного заходу строком на два дні, що викликає обґрунтований сумнів у дійсних мотивах звернення з клопотанням про обрання запобіжного заходу з покладенням обов`язку утриматись від спілкування з особами, щодо яких суддею ОСОБА_5 здійснювався судовий розгляд.

У судовому засіданні ОСОБА_5 було зазначено, що звернення з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язку утриматися від спілкування з наступними особами: ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 є фактичним вручанням в здійснення нею правосуддя в іншому кримінальному провадженн, яке перебуває на її розгляді, певні особи є підозрюваними, відносно яких обрано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту. Прокурором це твердження ОСОБА_5 не спростовано.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 177, 178, 179, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1