Справа №766/9039/20
н/п 1-кп/766/2667/20
У Х В А Л А
про закриття кримінального провадження

23.10.2020 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

потерпілої особи: ОСОБА_5

представника потерпілого: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Херсона кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002513 від 24.04.2013 р. про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: м. Цюрупинськ, Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 23.04.2013 р. близько 23:00 години, перебуваючи на тротуарі біля перехрестя пр. Ушакова та вул. Віктора Гашкевича в м. Херсоні, переслідуючи прямий умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, під час раптово виниклого конфлікту, умисно наніс потерпілому ОСОБА_5 два удари рукою в область обличчя, від яких спричинив тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, та легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Під час підготовчого судового засідання ОСОБА_4 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Свою вину в інкримінованому правопорушенні визнав повністю, не заперечував проти обставин, встановлених під час досудового розслідування.

Представник потерпілого та потерпілий заперечили проти задоволення заявленого клопотання, зазначивши, що з моменту внесення відомостей про вчинення ОСОБА_4 протиправних дій до ЄРДР, останній ухилявся від слідства, що не давало можливості встановити місце його перебування та оголосити підозру. Наведене свідчить про переривання строків давності. Крім того, просили суд у разі задоволення заявленого клопотання вирішити питання щодо стягнення на користь ОСОБА_5 процесуальних витрат на правову допомогу.

Прокурор вважав за можливе задовольнити клопотання обвинуваченого, заперечив проти позиції потерпілого та представника потерпілого, зазначивши, що ОСОБА_4 в розшук під час досудового розслідування не оголошувався, а відповідно і відсутні підстави розцінювати його відсутність як ухилення від слідства.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності підлягає задоволенню з наступних підстав.
У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти серед іншого і таке рішення: закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу (п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України).

Кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Зі змістом ч. 2 ст. 12К К України можна зробити висновок, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України відноситься до кримінальних проступків, оскільки передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправні роботи на строк до одного року, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років. Наведене вбачається з того, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років (ч. 2 ст. 49 КК України).

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років. (ч. 3 ст. 49 КК України).

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинили нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину (п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Оцінюючи заперечення представника потерпілого, суд враховує таке.

Під ухиленням від слідства або суду (постанова Верховного Суду України від 19.03.2015 р. справа №5-1кс15; постанова Верховного Суду від 17.06.2020 р. справа №598/1781/17) з погляду застосування слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.
При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, яка вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку. Разом з тим на особу, яка вчинила злочин, законодавством не покладається обов`язок самовикриття, а тому, якщо вона до моменту виникнення вказаного обов`язку, в порядку реалізації конституційного права на свободу пересування, змінила місце свого проживання (навіть і з метою уникнення кримінальної відповідальності), про юридично значуще ухилення від слідства говорити не можна.
Так з матеріалів кримінального провадження вбачається, що відомості до ЄРДР щодо протиправних дій вчинених відносно ОСОБА_5 було внесено 24.04.2013 р. Попередня правова кваліфікація ч. 2 ст. 125 КК України. 16.04.2018 р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, пов`язаного із спричиненням легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , у зв`язку з чим внесено 27.04.2018 р. відповідні зміни до ЄРДР.
Оскільки кримінальне правопорушення було вчинено 23.04.2013 р., то ще станом на 16.04.2018 р. спливли строки давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності. В той же час суд не може погодитись із запереченнями представника потерпілого, що строки давності вчиненого обвинуваченим правопорушення переривались, оскільки матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей, що в окреслений період ОСОБА_4 оголошувався в розшук або йому будо повідомлено про підозру, а відповідно останній не був обізнаний щодо свого обов`язку з`являтись на виклик слідчого або суду. Досліджені судом відомості про осіб, які перетнули державний кордон України від 31.01.2018 р. свідчать про те, що ОСОБА_4 дійсно здійснював виїзд поза межі України, проте відповідне відбувалось чотири рази протягом 2017 р., отже останній періодично повертався на територію України, що не може свідчити про його ухиляння від здійснюваного досудового розслідування.
Так, з огляду на викладене, а також те, що кримінальне правопорушення було вчинено 23.04.2013 р., тобто 23.04.2016 р. минув трирічний строк протягом якого ОСОБА_4 міг бути підданий кримінальній відповідальності. За вказаний період, а саме: з квітня 2014 р. по квітень 2016 р. ОСОБА_4 , ані нового проступку, ані злочину не вчинив (відомості з автоматизованого обліку УІАП ГУНП в Херсонській області та ДІ МВС України від 25.09.2020 р. №2277/9/01/4-20), від слідства або суду за цей період не ухилявся, свою вину визнав повністю, а тому судом не вбачається перешкод для відмови в задоволенні клопотання обвинуваченого.

Вирішуючи питання щодо клопотання представника потерпілого про стягнення процесуальних витрат, суд враховує наступне.

У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати (ч. 1 ст. 124 КПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.

Отже, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 р. справа №598/1781/17).

Враховуючи викладене, клопотання представника потерпілого про стягнення на користь потерпілого витрат на правову допомогу підлягає задоволенню.

Також потерпілим було заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого завданої матеріальної та моральної шкоди. При вирішенні питання щодо цивільного позову слід зазначити наступне.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч. 1 ст. 129 КПК України).

З огляду на вказану норму вирішення цивільного позову можливе лише у разі ухвалення обвинувального вироку, а тому у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 124, 284-288, 314 КПК України, ст. 49 КК України, суд

п о с т а н о в и в:
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, закривши кримінальне провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 10000 (десять тисяч) гривень.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1