Дата документу 09.09.2020 Справа № 336/7041/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1499/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/7041/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11 червня 2020 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Близько 13 години 28 травня 2019 року ОСОБА_9 , керуючись умислом на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, біля магазину «Єва» в будинку АДРЕСА_2 під приводом подяки за те, що потерпілий ОСОБА_10 зауважив обвинуваченому на тому, що той загубив гаманець, який обвинувачений з метою привертання уваги потерпілого навмисно вронив на землю, запропонував потерпілому прийняти в дар 250 грн., для чого вручив потерпілому фрагмент паперу розміром з купюру вартістю п`ятсот грн. та зображенням п`ятсот гривневої купюри і запропонував потерпілому повернути йому решту в 250 грн. Під час пошуку потерпілим вказаної суми грошей у власному гаманці ОСОБА_9 запропонував розміняти кілька купюр в п`ятсот грн. на більш дрібні грошові кошти, на що погодився потерпілий та передав ОСОБА_9 2500 грн. в обмін на 12 сувенірних купюр вартістю 500 грн., які потерпілий сприйняв як справжні грошові кошти, чим потерпілому ОСОБА_10 спричинено майнову шкоду в розмірі 2500 грн.

Продовжуючи вчинення шахрайських дій, о 10 годині 30 хвилин 07 червня 2019 року ОСОБА_9 , керуючись умислом на заволодіння чужим майном шляхом обману, з метою привертання уваги потерпілої ОСОБА_7 навмисно вронив на землю біля магазину «АТБ Маркет» в будинку №22 по вул.Професора Толока в м.Запоріжжі гаманець, на втраті якого ОСОБА_9 зауважила потерпіла. Піднявши гаманець, ОСОБА_9 на знак подяки запропонував потерпілій придбати у неї каблучку із золота 585 проби вагою 3,12 грама за 15000 грн., на що потерпіла погодилась та передала обвинуваченому вказану коштовність в обмін на 31 сувенірну купюру з зображенням грошової купюри вартістю 500 грн., чим потерпілій ОСОБА_7 спричинено майнову шкоду в розмірі 2060 грн.

Далі між 01-00 годиною та 07 годиною 30 хвилинами 20 вересня 2019 року ОСОБА_9 з умислом на таємне викрадення чужого майна з багажного відділення, до якого проник з застосуванням фізичної сили, автомобіля ВАЗ 2107 білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходився на території стоянки за адресою: м.Запоріжжя, вул.Кольорова, 20, скоїв крадіжку акумуляторної батареї, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду в сумі 821 грн.

В проміжок часу між 19-00 годиною 23 вересня 2019 року та 09-00 годиною 24 вересня 2019 року ОСОБА_9 , керуючись умислом на крадіжку, з застосуванням м`язової сили рук відкрив капот автомобіля Daewoo Lanos в кузові червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що знаходився біля будинку №109-А по вул.Чарівній в м.Запоріжжі, і таємно викрав акумуляторну батарею, спричинивши потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду в сумі 1373 грн. 86 коп.

Близько 17 години 29 вересня 2019 року ОСОБА_9 , керуючись умислом на крадіжку, із багажного відділення скутера «Viper», що знаходився біля будинку №147 по вул.Чарівній в м.Запоріжжі, таємно викрав належний потерпілому ОСОБА_13 планшет, спричинивши потерпілому майнову шкоду в сумі 1200 грн.

Крім того, 03 жовтня 2019 року приблизно о 12 годині 30 хвилин ОСОБА_9 , керуючись умислом на грабіж, в під`їзді №3 будинку №14 по вул.Богдана Завади в м.Запоріжжі з використанням насильства, що не є небезпечним для здоров`я потерпілої ОСОБА_14 , яке виразилось у одночасному зриванні сережок з обох вух потерпілої, відкрито заволодів належними потерпілій ОСОБА_14 двома сережками з золота 583 проби загальною вагою 3,7888 грами вартістю 4346 грн. 81 коп., чим потерпілій заподіяно садна в ділянках проколу мочок обох вушних раковин, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК, як відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, вчинене повторно; за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за ч.2 ст.190 КК, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.185 КК у виді 1 року позбавлення волі;

- за ч.2 ст.190 КК у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.186 КК у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК шляхом часткового складання покарань, призначених вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 01.11.2019 року та цим вироком, остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок змінити та призначити йому більш м`яке покарання, посилаючись на те, що суд при призначенні покарання не врахував, що він має матір пенсійного віку та двох неповнолітніх племінників сиріт.

Заслухавши доповідь судді, захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; потерпілу та прокурора, які заперечили проти апеляційної скарги та просили вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_9 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_9 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_9 покарання, судова колегія виходила з наступного.

Відповідно до вимог ст.65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких віднесено до тяжких злочинів, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння суду у встановлені фактичних обставин справи, часткове усунення заподіяної злочином шкоди. Обставинами, які обтяжують покарання, судом визнано рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

При цьому судом також обґрунтовано прийнято до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який не працює, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі. У даній справі обвинуваченим вчинено шість епізодів злочинної діяльності, чотири з яких мали місце в період, коли в провадженні суду щодо нього перебувало інше кримінальне провадження за обвинуваченням його у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК.

Така стала поведінка обвинуваченого ОСОБА_9 красномовно свідчить про його схильність до вчинення злочинів та очевидне небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Відтак, з огляду на дані про особу обвинуваченого, кількість епізодів злочинної діяльності та наявність двох обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів не вбачає підстав вважати явно несправедливим призначене обвинуваченому покарання, яке, до того ж, призначено судом у мінімально можливому розмірі за більш тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК.

На переконання колегії суддів, призначене обвинуваченому покарання є співмірним його протиправним діянням, достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Переконливих аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного обвинуваченому за вироком суду, в апеляційній скарзі не наведено.

Відтак, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни судового рішення не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, то апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11 червня 2020 року щодо ОСОБА_9 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4