ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2018/1-1302/11 Номер провадження 11/814/8/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
апелянта ОСОБА_6
розглянула в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляцією ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , на постанову Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2019 року,
в с т а н о в и л а :
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2015 року.
В постанові суду зазначено, що апелянт пропустив строк на апеляційне оскарження постанови суду без поважних причин.
Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 подала на неї апеляцію, в якій просила скасувати вказану постанову. Зазначає про те, що строк на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2015 року вона пропустила з поважних причин, оскільки після скасування Апеляційним судом Харківської області постанови Київського районного суду м. Харкова від 02.12.2014 про розшук ОСОБА_7 і зупинення справи суд першої інстанції в порушення вимог законодавства знову виніс постанову про оголошення в розшук обвинуваченого ОСОБА_7 , яку вона більш як 4 роки намагається оскаржити. Проте всі її апеляції і клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження повертались або відмовлялись у відкритті. Зокрема, оскаржувана постанова Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2015 року.
Також стверджує, що судом першої інстанції порушено право на вибір мови судочинства передбачений ч.1 ст.19 КПК України (в редакції 1960 року).
Заслухавши доповідача, апелянта ОСОБА_6 , яка просила задовольнити подану апеляцію з підстав в ній наведених, прокурора, про законність та обґрунтованість постанови суду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляція задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 349 КПК України (в редакції 1960 року) апеляція на вирок, ухвалу чи постанову суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом може бути подана протягом п`ятнадцяти діб з моменту їх проголошення, а засудженим, який перебуває під-вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Згідно ст. 353 КПК України (в редакції 1960 року) до поважних причин пропуску строку на оскарження відносяться такі обставини, що об`єктивно перешкодили учаснику процесу вчасно подати скаргу на рішення суду.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суди мають перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строків на оскарження судового рішення, такі підстави. При цьому такі обставини належить підтвердити доказами.
З матеріалів справи вбачається, що Київським районним судом м. Харкова 29.04.2015 була прийнята постанова про розшук підсудного ОСОБА_7 та зупинення провадження до його розшуку. В постанові суду зазначено, що вона в частині відмови в поновленні строку на подання апеляційної скарги може бути оскаржена протягом 7 днів з моменту її проголошення.
Захисником ОСОБА_6 05.05.2015 подана апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції від 29.04.2015, яка постановою апеляційного суду Харківської області від 22.06.2015 повернута, оскільки подана особою, яка не має на це право.
В подальшому 30.06.2015 захисником ОСОБА_6 подано ще одне клопотання про поновлення строку на оскарження постанови суду першої інстанції від 29.04.2015, за результатом розгляду якої Київський районний суд м. Харкова своєю постановою від 02.09.2015 відмовив в задоволенні клопотання, оскільки строки подання апеляції захисником пропущені не були, вона скористалась своїм правом своєчасно, однак, постановою Апеляційного суду Харківської області від 22.06.2015 їй було відмовлено в прийнятті апеляції на постанову Київського районного суду м. Харкова від 29.04.2015.
Разом з тим, постановою Київського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2016 року клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Харкова від 29.04.2015 задоволено і поновлено ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження вказаної вище постанови.
За результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 апеляційний суд Харківської області своєю постановою від 02.09.2016 відмовив останній у прийнятті апеляційної скарги на постанову суду від 29.04.2015, оскільки не передбачено КПК 1960 року право оскаржити судове рішення стосовно оголошення підсудного у розшук та зупинення провадження.
Звертаючись у вересні 2016 року до Київського районного суду м. Харкова із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови цього ж суду від 29 квітня 2015 року та втретє подаючи апеляційну скаргу ОСОБА_6 обґрунтувала невчасне подання апеляційної скарги тим, що первинну скаргу нею подано вчасно, однак незаконно повернуто, потім судом першої інстанції їй поновлено строк на подання другої апеляції, відмову в прийняття якої, вона отримала 09.09.2016. За результатом розгляду її клопотання Київський районний суд м. Харкова постановою від 29 вересня 2016 року відмовив апелянту у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови цього ж суду від 29.04.2015, посилаючись на те, що не вбачає підстав повторно поновлювати строк на апеляційне оскарження постанови від 29.04.2015, оскільки постановою від 22.08.2016 ОСОБА_6 вже був поновлений строку на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Харкова від 29.04.2015 проте Апеляційний суд Харківської області постановою від 02.09.2016 відмовив ОСОБА_6 в прийнятті її апеляції.
На вказану вище постанову від 29 вересня 2016 року ОСОБА_6 також подавала апеляційну скаргу, проте постановою Апеляційного суду Харківської області від 23.11.2016 її апеляційну скаргу залишено без задоволення, а постанову від 29.09.2016 без змін.
В подальшому, ОСОБА_6 знову звернулась до місцевого суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2015 року, в задоволенні якої їй постановою цього ж суду від 23 грудня 2016 року було відмовлено. Дану постанову ОСОБА_6 оскаржила до суду апеляційної інстанції, і за результатами її перегляду Апеляційний суд Харківської області ухвалою від 01.12.2017 частково задовільнив її апеляційну скаргу та скасував вказану вище постанову від 23.12.2016 року, відмовив в задоволенні її клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Київського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2015 року про зупинення провадження по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_7 і оголошення його в розшук та залишив без розгляду її клопотання про закриття провадження по даній кримінальній справі.
На ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 01.12.2017 ОСОБА_6 подала касаційну скаргу до Верховного суду, і за результатами касаційного перегляду ухвалу апеляційної інстанції від 01.12.2017 було скасовано і направлено справу на новий судовий розгляд.
Харківський апеляційний суд провівши новий судовий розгляд апеляційної скарги ОСОБА_6 на постанову Київського районного суду м. Харкова від 23.12.2016 своєю ухвалою від 09.04.2019 вказану вище постанову від 23.12.2016 скасував та направив справу на новий судовий розгляд в той же суд.
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови цього ж суду від 29 квітня 2015 року. В постанові суду зазначено, що апелянт пропустив строк на оскарження постанови суду без поважних причин.
Подача апеляційної скарги на судові рішення регулюється главою 29 КПК України 1960р.. Із системного аналізу положень ст.ст.348-350, 355 КПК України, захисник (у випадках передбачених законом) може подати одну апеляційну скаргу на судове рішення, оскільки у зазначених нормах зазначено апеляція ( в однині), а в подальшому її доповнити змінити або відмовитися від неї.
За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_6 скористалась своїм правом на подачу апеляційної скарги, по якій апеляційною інстанцією прийняте судове рішення. При цьому, на переконання колегії суддів, належна правова процедура щодо забезпечення апеляційного оскарження ОСОБА_6 відповідного судового рішення була дотримана.
Твердження апелянта про невиконання Київським районним судом м. Харкова вказівок ухвали Апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2015 року, якою скасовано постанову Київського районного суду м. Харкова від 02.12.2014 про розшук ОСОБА_7 і зупинене провадження по справі є безпідставними, оскільки вказаною ухвалою справу не зупинено, а направлено для подальшого розгляду по суті в той же суд.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність поважних причин на апеляційне оскарження ухвали апеляційного суду від 29 квітня 2015 року та оскарження її до суду більш ніж через рік після проголошення постанови.
Дана позиція повністю відповідає усталеній практиці ЄСПЛ, яку відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ як джерело права. Так, у рішенні ЕСПЛ у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
В свою чергу необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу юридичної визначеності, про що вказує як судова практика Верховного суду України (наприклад, Постанова ВСУ від 13.07.2016 по справі № 3-774гс16 (№ в ЄДРСРУ 58986625) так і судова практика Європейського суду з прав людини.
В той же час, строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.
Твердження апелянта про порушення її права на вибір мови судочинства передбачений ч.1 ст.19 КПК України (в редакції 1960 року) є голослівними з огляду на наступне.
Згідно ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.
В ст. 19 КПК України в редакції 1960 року зазначено, що мова, якою здійснюється провадження в кримінальних справах, визначається статтею 15 Закону України "Про засади державної мовної політики".
Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 14 зазначеного вище закону, судочинство в Україні у кримінальних справах здійснюється державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам ч. 3 ст. 8 цього Закону, за згодою сторін суди можуть здійснювати провадження цією регіональною мовою (мовами), слідчі і судові документи складаються державною мовою.
Тобто, обов`язковою умовою для здійснення судочинства в Україні регіональною мовою (мовами) є її поширення як такої на відповідній території України згідно з рішенням місцевої ради.
У Харкові статус регіональної російській мові надали 30 серпня 2012 року. Водночас, 06 грудня 2018 року рішенням XVІІI сесія VІI скликання № 883-7 "Про визнання такими, що втратили чинність, деяких рішень обласної ради "скасовано рішення про призначення російській мові регіонального статусу.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судовий розгляд правомірно вівся українською мовою, а тому доводи сторони захисту про порушення її права на вибір мови судочинства передбачений ч.1 ст.19 КПК України (в редакції 1960 року) не знайшли свого підтвердження.
Окрім цього, варто зазначити, що Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 57 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про засади державної мовної політики"Справа № 1-1/2018 від 28 лютого 2018 року № 2-р/2018 Закон визнано таким, що не відповідає Конституції України.

Отже в Україні не існує закону, який би надавав право вести судочинство будь якою іноземною мовою.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що законні підстави для поновлення строку апеляційного оскарження постанови від 29.04.2015 - відсутні, тому ухвала місцевого суду від 24 червня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку апеляційного оскарження постанови є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 377 КПК України (в редакції 1960 року) і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 .
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 365, 366, 379 ч.2 КПК України (в редакції 1960 року), колегія суддів
у х в а л и л а :
Апеляцію ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2019 року - без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4
ОСОБА_3