МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 480/542/19
Провадження № 1-кп/945/284/20
Ухвала
Іменем України

24 листопада 2020 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

потерпілої ОСОБА_4 ;

обвинуваченого ОСОБА_5 ;

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання прокурора Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ревда Свердловської області, Російська Федерація, громадянина Російської Федерації, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який не зареєстрований, але проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 07 березня 2008 року вироком Апеляційного суду Миколаївської області, з урахуванням змін внесених 29 травня 2008 року ухвалою Верховного суду України, за ч. 3 ст. 153, п. п. 2, 4, 10 ч. 2 ст. 115 КК України, на підставі п. 5 ч. 3 ст. 102, ст. 70 КК України, до чотирнадцяти років позбавлення волі;

- 21 жовтня 2010 року Каховським міськрайонним судом Херсонської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до чотирнадцяти років двох місяців позбавлення волі. Звільнений 16 жовтня 2018 року умовно-достроково на невідбутий строк 2 роки 2 місяці 13 днів, на підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2018 року,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 152 КК України (в редакції закону, чинній на час вчинення злочину),

встановив:

У провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 січня 2019 року за № 0000002 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 152 КК України.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10 липня 2020 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 152 КК України призначено до судового розгляду.

23 листопада 2020 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 . Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання.

Захисник просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, зазначав про порушення строку подачі клопотання про продовження строку тримання під вартою та просив обрати більш м`який запобіжний захід цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора, вказував, що клопотання не отримував, та просив обрати йому більш м`який запобіжний захід цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши сторін кримінального провадження та вирішуючи питання про продовження строку дії щодо обвинуваченого запобіжного заходу, судом встановлено таке.

01.01.2019 о 23 годині 20 хвилин ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України.

ОСОБА_5 під час проведення досудового розслідування та під час судового розгляду кримінального провадження обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30 вересня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 грудня 2020 року.
Згідно з ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, і може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам, у тому числі: згідно з п. 1 ст.177 КПК України переховуватися від суду; згідно з п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; згідно з п. 5 ч.1 ст.177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Розглядаючи в порядку, визначеному ч. 3 ст. 331 КПК України клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який не має міцних соціальних зв`язків, родини і утриманців, зареєстрованого місця проживання, офіційно ніде не працевлаштований, не має постійного заробітку, а отже і стримуючих факторів від вчинення нового злочину. Крім цього, за час утримання в Державній установі Миколаївський слідчий ізолятор ОСОБА_5 чотири рази порушував вимоги режиму утримання та правил внутрішнього розпорядку, у зв`язку з чим установою попереднього ув`язнення надано характеристику, що ОСОБА_5 має завищений рівень некритичної самооцінки, завищений рівень агресивності, може бути схильним до зловживання алкоголем. Також, суд бере до уваги показання свідка ОСОБА_7 , матері обвинуваченого ОСОБА_5 , про схильність останнього з дитинства до втеч. З вказаного слідує, що у обвинуваченого ОСОБА_5 наявні ризики переховуватися від суду.
Обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий, у тому числі за злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, перебував в місцях ув`язнення і покарання за попереднім вироком повністю не відбув звільнений умовно-достроково та обвинувачується у вчиненні нового умисного злочину, вчиненого через 2,5 місяці після умовно-дострокового звільнення. Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені тяжкого злочину також проти статевої свободи та статевої недоторканості, а тому суд, поміж іншого, враховує і тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років. А, отже, суд вважає, що у ОСОБА_5 продовжує існувати ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також суд бере до уваги і те, що хоча потерпіла та частина свідків у кримінальному провадженні допитані, однак залишився свідок, який ще не допитаний судом, і ОСОБА_5 обізнаний про місце проживання вказаного свідка, а з урахуванням попередньої поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 та його наміру телефонувати сину потерпілої, який також є свідком у даному кримінальному провадженні, суд вважає, що у ОСОБА_5 залишається існувати ризик незаконного впливу на свідків.
Сторона захисту правом збирання та подання до суду документів та інших доказів, в порядку визначеному ст. 22 КПК України, не скористалась.
З огляду на викладене, суд вважає, що є підстави вважати, що у обвинуваченого наявні ризики переховуватися від суду, незаконно впливати на свідка у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Зазначені ризики є суттєвими і їх неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу більш м`якого ніж тримання під вартою.
У зв`язку з викладеним суд, керуючись ст. 331 КПК України вважає, що для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 , відносно останнього слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Щодо посилань обвинуваченого ОСОБА_5 про неотримання клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, то це спростовується копією супровідного листа прокурора, на якому міститься відмітка про отримання ОСОБА_5 копії клопотання.
Щодо посилань захисника на пропуск прокурором десятиденного строку на звернення до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки клопотання було подане 23.11.2020, а строк дії попередньої ухвали про тримання ОСОБА_5 під вартою закінчується 02.12.2020, тобто клопотання було подано у визначений п. 20-5 Розділу XІ Перехідні положення КПК України строк.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 199, 205, 331, 350, 369, ч. 1 ст. 370 КПК України, суд, -
постановив:

Клопотання прокурора Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Строк дії даної ухвали закінчується 30 січня 2021 року о 23 годині 20 хвилин.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 7 днів з дня оголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_1

24.11.2020