ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/6675/16-к Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/369/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.185, ч.2 ст.15- ч.2 ст.185,
ч.2 ст.185, ч.2 ст. 186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Московського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2020 року:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого: 27.01.2016 року вироком Московського районного суду м. Харкова від 27.01.2016 року за ч. 3 ст. 185 України до 3 років позбавлення воля, звільненого на підставі ст.ст.75,104 КК України від відбуття покращання з іспитовим строком на 1 рік, який зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1

визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання:
- за ч.2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;
- за ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
Відповідно до правил ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 27.01.2016 року та остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 дня позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту фактичного затримання після набрання цим вироком законної сили.
В строк відбуття покарання зараховано період перебування ОСОБА_7 під вартою у період з 24.07.2017 року по 22.01.2019 року;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, учня 10 класу, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185 та ч.2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч.1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
Відповідно до правил ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Відповідно до правил ст.ст. 75, 76, 104 КК України, звільнено ОСОБА_7 від призначеного судом покарання з іспитовим строком на 2 роки так на нього покладені обов`язки, передбачені до п.п. 1,2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Вказаним вироком встановлено, що Неповнолітній ОСОБА_7 , 05.05.2016 приблизно о 09:30 знаходився біля будинку АДРЕСА_2 . В цей час у дворі вищевказаного будинку на кріпленні, пристосованому для сушіння одягу, помітив військовий костюм, котрий складався з куртки та брюк, після чого вирішив заволодіти даним майном. Після чого, неповнолітній ОСОБА_7 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу,діючи умисно, з корисливих мотивів, реалізуючи злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, з кріплення для сушіння одягу, таємно викрав військовий костюм камуфляжне-піксельного кольору, загальною вартістю 509,83грн., який належить ОСОБА_10 , після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Таким чином, в результаті умисних протиправних дій потерпілому ОСОБА_10 спричинена матеріальна шкода на загальну суму 509,83грн.
Крім того, 09.05.2016 приблизно о 09:30 неповнолітній ОСОБА_7 разом із своїм малолітнім братом ОСОБА_7 , 2003 року народження, знаходились біля будинку АДРЕСА_3 . В цей час, з тильної частини вищевказаного будинку на кріплені, пристосованого для сушіння одягу, помітили військовий костюм, котрий складався із куртки та брюк. Після чого, ОСОБА_7 вступив в змову з ОСОБА_7 , який є особою, яка не досягла віку, з якого настає кримінальна відповідність, та в них виник спільний умисел, спрямований на таємне заволодіння даним майном.
Реалізуючи спільний намір, неповнолітній ОСОБА_7 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, діючи умисно, з корисливих мотивів, реалізуючи злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з кріплення для сушіння одягу, таємно викрав військовий костюм камуфляжного кольору, загальною вартістю 712,83грн., який належить ОСОБА_11 . Неповнолітній ОСОБА_7 за спільною домовленістю у цей час стояв неподалік та повинен бути допомогти ОСОБА_7 та попереджати його про можливу небезпеку. Після чого, ОСОБА_7 почав рухатися до ОСОБА_7 . Таким чином, обидва вчинили усі дії, які вважали необхідними для реалізації свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення одягу, що належить ОСОБА_11 , однак не довели свій злочинний намір до кінця та не обернули викрадене на свою користь з причин, які не залежали від їх волі, т.я. при спробі зникнути з місця скоєння кримінального правопорушення з викраденим майном, їх дії були помічені перехожим ОСОБА_10 , який зупинив їх та запросив до Московського ВП ГУНП в Харківській області, де вони добровільно видали викрадене майно.
В результаті умисних протиправних дій потерпілому ОСОБА_11 спричинена матеріальна шкода на загальну суму 712,83грн.
Крім того, неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 09.06.2016 о 16:45 разом зі своїм неповнолітнім братом ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, проходили повз будинку АДРЕСА_4 , де помітили біля будинку 355 належні ОСОБА_12 зливні решітки з дюралюмінію, які були встановлені на зливових відводах і, маючи спільний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна,діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, переконавшись, що сторонніх осіб поблизу немає і за їх діями ніхто не спостерігає, підійшли до зливних відводів, де ОСОБА_7 почав діставати з землі зливові решітки та передавати своєму брату ОСОБА_7 , який стояв поблизу нього та спостерігав за навколишньою обстановкою. В результаті спільних, умисних, протиправних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_7 , останні таємно викрали зливні решітки у кількості 8 штук, за ціною 238грн., кожна, а всього на загальну суму 1904грн.
Таким чином, своїми діями неповнолітні спричинили потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 1904грн. та з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 03.04.2017 близько 13:00, знаходячись на дитячому майданчику неподалік від будинку АДРЕСА_5 , побачив раніше незнайомого ОСОБА_13 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, почав з ним спілкуватися і помітив у нього мобільний телефон, який ОСОБА_13 поклав у барсетку, яку тримав на плечі. Після чого, ОСОБА_13 попросив ОСОБА_7 та його брата ОСОБА_7 допомогти йому дійти до під`їзду будинку. ОСОБА_7 та ОСОБА_7 довели ОСОБА_13 до 3-го під`їзду будинку АДРЕСА_5 , після чого ОСОБА_7 пішов, а ОСОБА_7 залишився біля ОСОБА_13 і, маючи раптовий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, переконавшись, що сторонніх осіб поблизу немає, потерпілий на його думку, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння заснув і за його діями ніхто не спостерігає, просунув праву руку у барсетку, звідки таємно викрав мобільний телефон «SAMSUNG Galaxy J2 Prime», вартістю 3100грн. із захисним склом до телефону, вартістю 130грн., чохлом зі штучної шкіри, вартістю 200грн. та стартовим пакетом оператора «МТС», які матеріальної цінності для потерпілого не становить, а всього на загальну суму 3430грн.
В результаті умисних, протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_13 спричинена матеріальна шкода на загальну суму 3430грн., після чого ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, неповнолітній ОСОБА_7 15.07.2017 близько 15:50 підійшов разом із своїм неповнолітнім братом ОСОБА_7 до будинку АДРЕСА_6 , де побачили на мотузці біля 1-го під`їзду кросівки, що належать ОСОБА_14 . Тоді, ОСОБА_7 та ОСОБА_7 , діючи повторно, за попередньою змовою та в групі між собою, за заздалегідь виниклим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна і, реалізуючи його, з корисливих мотивів, розуміючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 , шляхом вільного доступу, зняв з мотузки, яка була натягнута напроти вікна квартири АДРЕСА_7 , де мешкає ОСОБА_14 , кросівки, вартістю 540грн., які належали
ОСОБА_14 , в цей час ОСОБА_7 , підтримуючи протиправні дії ОСОБА_7 , виконуючи покладену на нього роль, стояв поруч та спостерігав за оточуючою обстановкою та в разі появи сторонніх осіб, повинний був сповістити свого співвиконавця. Після цього, ОСОБА_7 та ОСОБА_7 почали залишати місце вчинення кримінального правопорушення, але зрозумівши, що їх дії були помічені ОСОБА_14 , яка намагалась їх наздогнати, при цьому, висловлюючи вимогу зупинитися в адресу останніх, ОСОБА_7 та ОСОБА_7 почали бігти в сторону будинку АДРЕСА_6 . Однак, ОСОБА_7 та ОСОБА_7 , розуміючи, що їх дії були помічені ОСОБА_14 , ігнорували її вимоги зупинитись та, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння кросівками, діючи відкрито для потерпілої ОСОБА_15 зникли з місця вчинення кримінального правопорушення та розпорядились викраденим на власний розсуд.

Не погодившись з рішенням районного суду захисник ОСОБА_8 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_16 подали на нього апеляційну скаргу.

До початку апеляційного розгляду прокурор відмовився від своєї апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок Московського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_7 , пом`якшити покарання та застосувати до нього ст. 75 КК України.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник посилається на те, що ОСОБА_7 визнав свою винну в пред`явленому обвинуваченні в повному обсязі, не намагався уникнути відповідальності, щире каявся та своїми правдивими показаннями сприяв розкриттю злочину, перелік викраденого майна та його вартість не оспорював, цивільний позов потерпілі не заявляли, вкрадене майно ним було повернуто потерпілим, не завдано шкоди потерпілим.
Крім того, апелянт зазначає, що її підзахисний вчинив злочини у неповнолітньому віці, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, з 2010 року оглядався лікарем психіатром, із висновків судово-психіатричних експертиз вбачається , що він виявляє соціалізований розлад поведінки , має постійне місце проживання, за місцем мешкання та навчання характеризується задовільно , сімейний стан : проживає з батьками.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченихта їх захисників, які підтримали подану захисникомОСОБА_8 апеляційну скаргу, а також заперечення прокурора, який вважав оскаржений вирок законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд в суді першої інстанції провадився відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, під час якого було допитано обвинувачених за пред`явленим обвинуваченням, досліджені наданні прокурором матеріали кримінального провадження та вивчено дані, що характеризують особу обвинувачених.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме.
Суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів та дані про особу обвинуваченого, який вчинив інкриміновані злочини у неповнолітньому віці під час іспитового строку за попереднім вирком; за місцем проживання, навчання характеризується задовільно; на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; з 2010 оглядався лікарем психіатром. Із висновків судово-психіатричних експертиз № 433 від 31.05.2016 та №548 від 19.07.2016 вбачається, що ОСОБА_7 ознак психозу та слабоумства не виявляє, виявляє соціалізований розлад поведінки, за своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними; у період часу, до якого відноситься правопорушення, ОСОБА_7 перебував поза будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, здатен усвідомлювати свої дії та керувати ними; за своїм психічним станом у застосуванні примусових заходів медичного характеру не потребує.
Судом першої інстанції також враховано досудову доповідь Сектору ювенальної пробації м. Харкова від 04.10.2017 року стосовно обвинуваченого, з якої вбачається, що ОСОБА_7 має високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, виправлення останнього без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства.
Відповідно до ст.66 КК України, судом враховано наявність обставин, що пом`якшує покарання, у виді вчинення кримінальних правопорушень неповнолітнім та щирого каяття у скоєному.
Обставин, що обтяжують покарання згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, який належить призначити обвинуваченому ОСОБА_7 .
Колегія суддів також враховує, що обвинувачений раніше вже засуджувався за тяжкий злочин проти власності, звільнявся від відбування покарання з випробування, але належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив нові умисні злочини, які відповідно до ст.12 КК України класифікуються як нетяжкий та тяжкий злочин.
ЗахисникомОСОБА_8 не наведено в своїй апеляційній скарзі нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому та могли свідчити про явну суворість покарання як за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, так і остаточного покарання, призначеного за правилами ч.1 ст.70, ст71 КК України. Цих обставин також не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.
Апелянтом також не зазначено в своїх апеляційних доводах жодних підстав щодо можливості призначення йому покарання більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Крім того, колегія суддів враховує роз`яснення, наведені в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно яких частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
За таких обставин, апеляційна вимога щодо звільнення ОСОБА_7 від відбування остаточного покарання з випробуванням є безпідставною.
Окрім цього, судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 призначено мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.186 КК України, а до покарання, призначеного за ч.1 ст.70 КК України, приєднано лише 1 місяць позбавлення волі від невідбутого покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 27.01.2016 року та остаточно за сукупністю визначено покарання у виді 4 років 1 дня позбавлення волі. Апелянтом та обвинуваченим не наведено обґрунтованих доводів щодо явну несправедливість та суворість призначеного покарання.
З урахуванням зазначеного, суд призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та з дотриманням вимог ст.ст.50, 65, 70, 71 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним нових злочинів.
Доводи захисника про необхідність пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання, який вже засуджувався до покарання у виді позбавлення волі та звільнення від його відбування з випробуванням, на думку колегії суддів, - є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 є суспільно-небезпечною особою і своєю поведінкою не доводить свого виправлення та перевиховання.
Враховуючи вищезазначене, колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни оскаржуваного вироку стосовно ОСОБА_7 , з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі захисника.

Разом з цим, на підставі п.4 ч.1 ст.408 КПК України, колегія суддів вважає необхідним переглянути вирок місцевого суду в частині засудження обвинуваченого ОСОБА_7 , з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
У відповідності до положень ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
На підставі ч.1 ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Згідно п.1 ч.2 ст.106 КК України, щодо осіб, які вчинили крмінальне правопорушення у віці до 18 років , встановлюються строки давності притягнення до кримінальної відповідальності два роки - у разі вчинення кримінального проступку.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності відповідного клопотання та згоди обвинуваченого на звільнення на підставі спливу строків давності.
Санкцією ч.1 ст.185 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськи роботи на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.
Як вбачається з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив інкримінований злочин, передбачений ч.1 ст. 185 КК України , 03.04.2017 року, тобто з дня вчинення ОСОБА_7 і до дня апеляційного розгляду пройшло більше 2 років.
Матеріали судового провадження не містять відомостей про те, що обвинувачений протягом цього строку вчинив новий злочин та ухилявся від слідства або суду. Відповідних даних також не надано прокурором і під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.
Обвинувачений ОСОБА_7 в ході перегляду оскаржуваного вироку не заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.185 КК України у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
З огляду на викладене та з урахуванням вимог ч.1 ст.417, п.1 ч.2 ст. 284, ч.3 ст.288 КПК України, належить скасувати оскаржуваний вирок в цій частині та звільнити ОСОБА_7 від кримінальності відповідальності за ч.1 ст.185 КК України на підставі п.1 ч.2 ст.106 КК України, виключивши з оскаржуваного вироку посилання про застосування ч.1 ст.70 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 .
За таких обставин, обвинуваченого належить вважати засудженим до покарання за ч.2 ст.186 КК України із звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.
Окрім цього, відповідно до ст. 5 КК України та з урахуванням правового висновку Верховного Суду, що міститься в постанові від 29 серпня 2018 року по справі №663/537/17, до обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають застосуванню положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), обвинуваченому ОСОБА_7 належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24.07.2017 року до 22.01.2019 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі (арк.88-91 т.5, арк.222-223 т.1).
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_7 в частині засудження ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України скасувати.
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України закрити, звільнивши ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.2 ст.106 КК України, у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Виключити з вироку застосування ч.1 ст.70 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 .
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.186 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75, 76, 104 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та призначенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання. роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цей же вирок стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 24 липня 2017 року по 22 січня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок Московського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Головуючий

Судді