Провадження № 1-кс/752/8252/20
У Х В А Л А

27.10.2020 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 розглянувши клопотання слідчого Другого слідчого відділу територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м.Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , про продовження строку тримання під вартою підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.146-1, ч.2 ст.127 КК України, ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000004 від 11.01.2020 р.,

в с т а н о в и в:

слідчий Другого слідчого відділу територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м.Києві ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.146-1, ч.2 ст.127 КК України, ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000004 від 11.01.2020 р.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000004 від 11.01.2020, за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 152 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 127, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 152 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 127 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що з метою покращення показників, щодо діяльності у сфері розкриття кримінальних правопорушень та території м. Кагарлика та Кагарлицького району Київської області у ОСОБА_10 , та його підлеглих ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , виник спільний злочинний умисел на підшукування соціально незахищених, раніше судимих, осіб і в подальшому шляхом затримання та не визнання факту такого затримання, застосування під час такого затримання до потерпілих побоїв, мучення та інших насильницьких дій, з метою схилити їх до визнання у скоєнні кримінальних правопорушень.

Реалізуючи свій злочинний умисел 09.01.2020 після 20:00 год., ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , прибули до одноповерхової будівлі, за адресою: АДРЕСА_1 , у якій на той час тимчасово знаходилися та відпочивали ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

В подальшому, діючи узгоджено між собою, шляхом відкриття металопластикового вікна з зовнішньої сторони, проникненням до приміщення та відчинення вхідних дверей з внутрішньої сторони ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 зайшли у першу кімнату даного приміщення де на той час біля стіни знаходився ОСОБА_13 . Після чого ОСОБА_10 , побачивши ОСОБА_13 , застосував в обличчя останнього сльозогінний газ та почав наносити йому удари гумовим кийком в область шиї та спини, таким чином заподіюючи йому сильний фізичний біль. Після чого ОСОБА_10 , знову застосував в обличчя ОСОБА_13 сльозогінний газ та наказав лягти останньому на підлогу, завести руки за спину та не піднімати голову, що в подальшому ОСОБА_13 виконав. ОСОБА_10 одягнув на руки ОСОБА_13 кайданки, що виходячи з ст. 209 КПК України є моментом затриманням особи.

В цей час ОСОБА_9 пройшов до другої кімнати, де на той час у ліжку знаходився ОСОБА_12 . Після чого ОСОБА_9 побачивши ОСОБА_12 , застосував в обличчя останнього сльозогінний газ та витягнувши з ліжка кинув його на підлогу. В подальшому ОСОБА_9 почав наносити удари ногами по різним частинам тіла ОСОБА_12 . Після чого ОСОБА_9 підняв ОСОБА_12 та протягнувши останнього до кімнати де лежав ОСОБА_13 , наказав ОСОБА_12 лягти на підлогу, завести руки за спину та не піднімати, що в подальшому ОСОБА_12 виконав, а тому будучи змушеним, через застосування сили за таких обставин, виходячи зі ст. 209 КПК України є моментом затриманням особи.

В подальшому ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 приблизно 30 хвилин періодично, почергово наносили удари ногами та гумовою палкою по різним частинам тіла фактично затриманих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Далі ОСОБА_10 , нехтуючи всіма правилами суспільної моралі зірвав штани та труси з ОСОБА_12 , за цим знайденим у цьому ж приміщенні кухонним приладом «друшляком» з металевою рукояткою, ОСОБА_10 почав всовувати рукоятку в анальний отвір ОСОБА_12 , спричиняючи останньому сильний фізичний біль, фізичні та моральні страждання.

В цей час інші працівники поліції, а саме ОСОБА_9 та ОСОБА_7 насміхалися з вищевказаних дій ОСОБА_10 , та своєю присутністю, здійснювали додатковий психологічний тиск на ОСОБА_12 та таким чином підтримували його дії. В подальшому ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_7 приблизно 10 хвилин періодично та почергово наносили удари ногами по різним частинам тіла ОСОБА_12 .

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, приблизно через 10 хвилин, після вищевказаних дій, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_9 підняли з підлоги ОСОБА_12 та напівоголеного вивели на вулицю, де помістили його у багажне відділення автомобіля марки «DAEWOO», модель «LANOS». В свою чергу ОСОБА_13 за наказом працівників поліції для ОСОБА_12 виніс штани, кросівки та куртку, а сам за наказом сів на заднє пасажирське сидіння вищевказаного автомобіля.

Працівники поліції ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на цьому автомобілі «DAEWOO» із затриманими ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , який при цьому знаходився у багажному відділенні автомобіля поїхали у невстановлене досудовим розслідуванням місце, на безлюдну галявину з деревами.

По прибуттю до безлюдної галявини, працівники поліції та ОСОБА_13 вийшли з салону автомобіля, а з багажного відділення без одягу та взуття виліз ОСОБА_12 . За цим потерпілі за наказом працівники поліції лягли на землю обличчям до низу. В такому положенні потерпілим протягом 30 хв. працівники поліції ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 наносили удари ногами в область голови, тулуба та ніг, а також супроводжували свої дії тим, що при температурі повітря 0.8 градусів тепла обливали потерпілих водою, спричиняючи цим фізичний біль та страждання.

Після вищевказаних дій ОСОБА_12 та ОСОБА_13 працівники поліції підвели до автомобіля та ОСОБА_12 за наказом працівників поліції одягнув на себе штани, кросівки та куртку.

Далі, виконуючи накази працівників поліції та боячись за своє життя та здоров`я ОСОБА_13 першим, а ОСОБА_12 за ним залізли до багажного відділення службового автомобіля.

Після чого, працівники поліції направились до Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУНП у Київській області, що за адресою: Київська обл., м. Кагарлик, вул. Ярослава Мудрого, 13, де припаркувавши автомобіль витягнули з багажного відділення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

В подальшому, фактично затриманих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 працівники поліції, не записуючи в жоден з облікових журналів, провели на третій поверх відділення поліції та наказали залишатись на місці сидячи у кутку коридору.

Через 10 хв. до затриманих підійшов ОСОБА_9 та, одягнувши кайданки на руки ОСОБА_12 , завів до кабінету №34. З порогу вказаного кабінету ОСОБА_10 накинув на голову мішок ОСОБА_12 , та спільно з ОСОБА_9 звалили його з ніг на підлогу. Далі ОСОБА_9 своїми ногами прижав до підлоги голову ОСОБА_12 , а ОСОБА_10 сів на його ноги, таким чином спільно повністю контролювали затриманого.

В подальшому до рук ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 причепили два дроти, які вели від індуктора телефонного апарату «ТА-57», та приводячи в дію шляхом обертання ручки індуктора, протягом 20-30 хвилин подавали електричний струм до тіла ОСОБА_12 , який міг при максимальному обертанні досягати до 100 Вольт, що спричиняло йому сильний фізичний біль та страждання. Періодично зупиняючи подачу електричного струму ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вимагали визнання від ОСОБА_12 у вчинених крадіжках, які мали місце на території м. Кагарлик та Кагарлицького району.

Не отримавши визнання від ОСОБА_12 його витягнули з кабінету №34 та положили на підлозі коридору поряд вказаного кабінету.

Далі в кабінет №34 працівники поліції завели ОСОБА_13 , де стягнувши на голову куртку, його повалили на підлогу. ОСОБА_9 ставши ногами на куртку ОСОБА_13 , а ОСОБА_10 силою утримуючи іншу частину тіла, здійснили повний його контроль та спільно під пояс штанів вставили дроти, які вели від індуктора телефонного апарату «ТА-57», та приводячи в дію шляхом обертання ручки індуктора, протягом 20-30 хвилин подавали електричний струм до тіла ОСОБА_13 , який міг при максимальному обертанні досягати до 100 Вольт, що спричиняло йому сильний фізичний біль та страждання. Періодично зупиняючи електричний струм ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вимагали визнання від ОСОБА_13 у вчинених крадіжок, які мали місце на території м. Кагарлик та Кагарлицького району.

Не отримавши визнання від ОСОБА_13 його також витягнули з кабінету №34 та положили на підлозі коридору поряд вказаного кабінету.

За вищевказаними діями працівників поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_9 із застосуванням до затриманих електричного струму спостерігав ОСОБА_7 , який своєю присутністю здійснював додатковий психологічний тиск на ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , оскільки перед цим й сам застосовував відносно них насильство, тим самим усував можливі перешкоди з боку затриманих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в реалізації свого злочинного умислу.

В подальшому ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_10 , фактично затриманих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 причепив кайданками поряд свого кабінету до батареї опалення, а самі працівники поліції ОСОБА_10 , ОСОБА_9 і ОСОБА_7 покинули робоче місце в Кагарлицькому ВП Обухівського ВП ГУНП у Київській області.

Вранці 10.01.2020 до вищевказаних осіб прийшов ОСОБА_10 та з метою прикриття своїх злочинних дій, продовжуючи не визнавати факт затримання ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , приніс журнал обліку доставлених, відвідувачів та запрошених, де наказав написати останнім, що вони претензій не мають та вказав недійсний час залишення ними відділення поліції 09.01.2020 о 22:30 год.

Надалі з метою прикриття свої злочинних дій ОСОБА_10 та ОСОБА_9 зняли з фактичного затриманого ОСОБА_12 кайданки та, не визнаючи факт такого затримання, вивели його з приміщення Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУНП у Київській області де посадивши до автомобіля вивезли до металобази, яка розташована в районі перехрестя вулиць Першого травня та вулиці Городецької у місті Кагарлик Київської області. Там ОСОБА_10 надав ОСОБА_12 мобільний телефон, з якого ОСОБА_12 повідомив про своє місце знаходження своїй матері ОСОБА_15 . Після чого ОСОБА_12 працівники поліції залишили на вказаному місці та поїхали в невідомому напрямку. Рідні ОСОБА_12 приїхали на вказане місце та виявили його з численними тілесними ушкодженнями.

В той же день, фактично затриманий ОСОБА_13 продовжував бути прикутим кайданками до батареї опалення та в подальшому приблизно 21:00 год. 10.01.2020 працівники поліції знявши з нього кайданки та не визнаючи факт такого затримання з погрозами відпустили з приміщення Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУНП у Київській області.

Працівники поліції ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 здійснивши фактичне затримання ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в період більше доби, а саме приблизно з 20.00 год. 09.01.2020 по 21.00 год. 10.01.2020 не вчинили жодних обов`язкових дій передбачених ст.ст. 210, 212, 213 КПК України, тим самим відмовились визнати факт такого затримання.

Слідчий посилається на те, що оперуповноважений сектору карного розшуку Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_7 вчинив насильницьке зникнення у вигляді затримання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в період 09-10.01.2010 з подальшою відмовою визнати факт такого затримання, а також катування ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в період 09-10.01.2010, за попередньою змовою з оперуповноваженим сектору кримінальної поліції ОСОБА_9 та начальником сектору кримінальної поліції ОСОБА_10 .

01.07.2020 ОСОБА_7 за фактом вчинення катування потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 за попередньою групою осіб повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України.

03.07.2020 ОСОБА_7 рішенням Голосіївського районного суду м. Києва застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Київським апеляційним судом вказане рішення залишено без змін, а апеляційну скаргу сторони захисту без задоволення.

19.10.2020 ОСОБА_7 за фактом вчинення насильницького зникнення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 їх катування, повідомлено про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 127 КК України.

ОСОБА_7 рішенням Голосіївського районного суду м. Києва строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено до 29.10.2020.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що підозрюваний ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні середньої тяжкості та тяжкого кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146-1 та ч. 2 ст. 127 КК України відповідно, за вчинення тяжкого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років.

Посилаючись на наявність обґрунтованої підозри, ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також неможливості застосування, щодо ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, слідчий просить продовжити тримання під вартою підозрюваного в межах строку досудового розслідування без визначення застави.

Прокурор ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримали клопотання просили його задовольнити, посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146-1 та ч. 2 ст. 127 КК України, ризики можливого переховування від органів досудового розслідування, оскільки підозрюваний є працівником правоохоронного органу, обізнаний з методами оперативної роботи та проведення слідства, розуміє невідворотність покарання, а також можливого впливу на свідків та потерпілих, знищення доказів, місцезнаходження яких ще не встановлено. Також прокурори зазначили про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, які не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного

Захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання, зазначаючи на порушення органом досудового розслідування положень ст.199 КПК України. не надання доказів на підтвердження існування ризиків, а також, що такі ризики не зменшились на момент розгляду клопотання. Також сторона захисту звернула увагу суду на те, що обґрунтованість підозри ґрунтується лише на показах потерпілих, які неодноразова притягувались до кримінальної відповідальності, а в ході досудового розслідування були встановлені обставини, які ставлять під сумнів такі покази. Також при вирішенні клопотання адвокати просили врахувати дані, що характеризують особу підозрюваного та змінити йому запобіжний захід на домашній арешт, який зможе забезпечити виконання їх підзахисним своїх процесуальних обов`язків, оскільки підстави для подальшого тримання під вартою ОСОБА_7 відсутні.

Підозрюваний підтримав позицію захисників.

Вислухавши сторони кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив наступне.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000004 від 11.01.2020, за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 152 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 127, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 152 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 127 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України.

01.07.2020 ОСОБА_7 за фактом вчинення катування потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 за попередньою групою осіб повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України.

03.07.2020 ОСОБА_7 на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

19.10.2020 ОСОБА_7 за фактом вчинення насильницького зникнення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 їх катування, повідомлено про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 127 КК України.

ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено до 29.10.2020.

Слідчий звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 без визначення застави в межах строку досудового розслідування.
Згідно з ч.3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як встановлено в ході розгляду клопотання продовження строку досудового розслідування викликано необхідністю проведення ряду слідчих дій, які неможливо завершити до закінчення строку дії раніше обраного запобіжного заходу, а саме: отримання висновків призначених судових експертиз, отримання відомостей про телефонні з`єднання підозрюваних та інших осіб, допит свідків у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
У практиці ЄСПЛ визначено, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою. Але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі «Єчус проти Литви»).
У своїх рішеннях ЄСПЛ звертає увагу на те, що тяжкість злочину, вчиненого обвинуваченим, та ризик його ухилення від слідства залишаються єдиними підставами для відмови суду у задоволенні клопотань про звільнення. Проте згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «I.A. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).
Під час розгляду клопотання встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 146-1, ч. 2 ст. 127 КК України і даним обставинам надавалась оцінка при застосуванні запобіжного заходу.

Слідчий суддя не надає оцінку належності і допустимості доказів, долучених до матеріалів клопотання на підтвердження обґрунтованості підозри, оскільки зазначені обставини підлягають встановленню в ході судового розгляду кримінального провадження, а лише оцінює в даному випадку їх достатність для підтвердження того, що підозрюваний може бути причетний до вчинення злочину.

При вирішенні клопотання щодо наявності підстав для продовження тримання підозрюваного під вартою крім наявності обгрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, слідчий суддя приймає до уваги обставини, що характеризують особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, має стійкі соціальні зв`язки, на його утриманні знаходяться малолітня дитина, дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, позитивні характеристики як з місць навчання, так і місця служби, відомості про стан його здоров`я, а також те, що раніше до кримінальної відповідальності він не притягувався.
Також слідчий суддя приймає до уваги тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є як тяжким, так і злочином середньої тяжкості.
Звертаючись до суду як на підставу для продовження тримання підозрюваного під вартою слідчий посилається на продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували на момент застосування даного виду запобіжного заходу, і не зменшились на час розгляду клопотання про продовження тримання під вартою, а саме: можливість переховування від органів досудового розслідування, можливе знищення, приховування або спотворення будь-яких із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, незаконного впливу шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу на покази свідків та потерпілих, які вже допитані під час досудового розслідування та які можуть бути встановлені в ході досудового проведення досудового розслідування, для того, щоб він зміг уникнути кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення у вчиненні якого останньому повідомлено про підозру. Також слідчий зазначає, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 може сприяти в уникненні такої відповідальності іншими учасниками злочину, без обмеження себе для цього в жодних, у тому числі протиправних засобах.

В обґрунтування наявності ризику можливого переховування від органів досудового розслідування слідчий посилається на те, що ОСОБА_7 є працівником правоохоронного органу, обізнаний з методами проведення досудового розслідування та усвідомлює невідворотність покарання за вчинення злочину.
Однак, зазначені обставини самі по собі не можуть свідчити про намір підозрюваного ухилитись від органу досудового розслідування.
Будь-яких доказів, що ОСОБА_7 після вчинення кримінального правопорушення, або ж на стадії досудового розслідування вчиняв або мав намір вчинити будь-які дії, які б свідчили про його намір переховуватись від органу досудового розслідування, матеріали клопотання не містять і такі обставини не були встановлені в ході розгляду клопотання.
Відповідно до ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:
1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Орган досудового розслідування, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , посилається на те, що не встановлено місцезнаходження пристрою, на яке здійснювалось фото та відео зйомка катувань.
Однак, на зазначені обставини орган досудового розслідування посилався і при попередньому зверненні до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та в подальшому про продовження тримання під вартою ОСОБА_7 .
При цьому, матеріали, долучені до клопотання органом досудового розслідування, не містять будь-яких письмових доказів, які б достовірно свідчили про наявність такого засобу, а також про вчинені органом досудового розслідування дії з метою його відшукання.
Також, слідчий суддя з огляду на обсяг слідчих дій, які необхідно завершити у даному кримінальному провадженні, приходить до висновку про зменшення ризику можливого перешкоджання підозрюваним у проведенні досудового розслідування та знищення або спотворення доказів.
З урахуванням встановлених в ході розгляду клопотання обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що на даній стадії досудового розслідування продовжує існувати ризик можливого впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, які ще не всі допитані, та свідків і потерпілих, які вже надали свої покази.
ЄСПЛ вироблена усталена судова практика та сформульовані основні «правові позиції» щодо вимог, які зобов`язані дотримуватися держави за п. 3 ст. 5 Конвенції. Зокрема, у рішеннях ЄСПЛ наголошується на тому, що згідно з ч. 2 п. 3 ст. 5 Конвенції особу, обвинувачену у правопорушенні, має бути звільнено до судового розгляду, якщо держава не доведе існування «відповідних і достатніх» підстав для подальшого тримання її під вартою (рішення ЄСПЛ від 08 червня 1995 року у справі «Ягчі і Саргін проти Туреччини»). Щоб дотриматися цієї вимоги, національні судові органи повинні дослідити усі факти за і проти існування реального суспільного інтересу, який за належного врахування принципу презумпції невинуватості виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях, якими вони відмовляють у задоволенні клопотання про звільнення.
ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії»). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).
За результатами розгляду клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що органом досудового розслідування ні на стадії звернення до суду, ні в ході розгляду клопотання не доведено неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, які б змогли запобігти наявним ризикам, встановленим в ході розгляду клопотання.
Наявність же обґрунтованої підозри, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_7 та наявність ризику можливого впливу на свідків та потерпілих, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином не можуть виправдовувати подальше тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, враховуючи строки такого тримання та відсутність доказів не неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.
У рішенні ЄСПЛ в справі «Ігнатов проти України» суд зауважив на неприпустимість тримання під вартою на підставі припущень щодо можливого тиску на свідків та перешкоджання слідству та суду. В той час як згідно ст. 5 Конвенції органи державної влади повинні надати реальні докази існування таких ризиків.
Враховуючи встановлені в ході клопотання обставини, зважаючи на існування обгрунтованої підозри, наявність ризиків у даному кримінальному провадженні, ступінь цих ризиків на даній стадії досудового розслідування, вагомість доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, зібраних як органом досудового розслідування, так і стороною захисту, беручи до уваги дані про особу підозрюваного, враховуючи роль ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, а також необхідність проведення ряду слідчих дій у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для продовження дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, які зможуть запобігти наявним ризикам, забезпечать дієвість кримінального провадження та суспільний інтерес у ньому, а також не призведе до порушення прав підозрюваного.
Крім того, згідно правової позиції в справі ЄСПЛ «Манчіні проти Італії» за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції. Тобто цілодобовий домашній арешт цілком може забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та забезпечити належну процесуальну поведінку.
Враховуючи викладене, клопотання слідчого про продовження тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою не підлягає задоволенню, а застосований раніше запобіжний захід підлягає зміні на домашній арешт цілодобово з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 8, 9 ч.5 ст.194 КПК України.

З урахуванням викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 177, 178, 182, 183, 184, 199, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

у задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м.Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , про продовження строку тримання під вартою підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.146-1, ч.2 ст.127 КК України, ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000004 від 11.01.2020 р. відмовити.

Змінити запобіжний захід відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п.1, 2, 3, 4, 8, 9 ч.5 ст.194 КПК України, зобов`язавши:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- не залишати межі населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- не спілкуватись зі свідками, потерпілими у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до органів міграційної служби паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Визначити строк дії ухвали в межах строку досудового розслідування до 24.11.2020 р.

Ухвалу надіслати до виконання до управління поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя