Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7776/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №296/7776/18 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , діючого в інтересах Моторного (транспортного) страхового бюро України, на вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 09 липня 2019 року, відносно

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:
зазначеним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 5100,00 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 50000 грн. заподіяної моральної шкоди.
Стягнуто з Моторне (транспортне) страхове бюро України на користь ОСОБА_10 10044 грн.11 коп. заподіяної матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_9 в прибуток держави процесуальні витрати в розмірі 2860 грн.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 04.07.2018 року близько 08 год. 35 хв., ОСОБА_9 , керуючи технічно-справним автомобілем марки Деу Ланос з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись в м. Житомирі по вул. Корольова, зі сторони вул. Східної в напрямку вул.Вітрука в правій смузі руху, в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, у даній дорожній обстановці при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу і, як наслідок здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка в цей час вийшла з трамваю на зупинці громадського транспорту та перетинала проїзну частину зліва на право відносно руху вищезазначеного автомобіля.
В результаті даної дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_10 , отримала тілесні ушкодження у вигляді саден на верхніх та нижніх кінцівках, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; закритого уламкового перелому середньої третини правої великогомілкової кістки та нижньої третини правої малогомілкової кістки зі зміщенням, які відносяться до середнього ступеню тілесних ушкоджень, що не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я.
Так, необережні дії ОСОБА_9 , які виразились в порушенні ним вимог пунктів 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, перебувають у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у вигляді спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілій ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі представник Моторного (транспортного) страхового бюро України адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду в частині вирішення цивільного позову та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Зазначає, що позивачем до позовної заяви надано чеки на загальну суму 10 036,71 грн., що менше заявлених позовних вимог, та рахує, що це дає підстави вважати, що судом першої інстанції належно не досліджувались докази під час судового розгляду. Наголошує, що позивачем безпідставно включені витрати на лікування, а саме: чек №18439 від 22.08.2019 (275,18); чек від 22.08.2019 (790,00); чек №045 від 29.08.2019 (121,75); чек №0726 від 29.08.2019 (129,00); чек від 04.07.2019 та 14.07.20109 (210,00), тощо, які не пов`язані з отриманою потерпілою травмою та лікуванням, та безпідставно враховано судом при визначенні розміру шкоди ПДВ. Наголошує, що загальна сума витрат пов`язаних з лікуванням потерпілої за наслідками ДТП складає 7931,97 грн. Крім цього, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що обвинуваченим відшкодовано потерпілій шкоду у розмірі 15000 грн.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника потерпілої ОСОБА_7 , який просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, думку прокурора, яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги Моторного страхового бюро, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження, їх кримінально-правова кваліфікація, призначене покарання, задоволення цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_10 , в апеляційному порядку сторонами кримінального провадження не оскаржено, а тому вирок суду в цій частині апеляційним судом не переглядається. Предметом апеляційного розгляду у цій справі є порядок та розмір відшкодування матеріальної шкоди МТ СБУ, заподіяної внаслідок ДТП потерпілій ОСОБА_10 .
Згідно з положеннями ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови в ньому.
Вирішуючи у кримінальному провадженні цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до МТ СБУ про стягнення страхової суми на відшкодування матеріальних збитків, пов`язаних із заподіянням шкоди здоров`ю і лікуванням, суд першої інстанції вказаних вимог процесуального закону не дотримався.
Так, порядок виплати страхового відшкодування регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Як зазначено у ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги представника МТ СБУ адвоката ОСОБА_8 стосовно того, що суд першої інстанції, не даючи правової оцінки наведеним аргументам і наданим позивачем доказам, лише формально зазначив, що доводи, викладені в запереченні цивільним відповідачем на позовні вимоги потерпілої є безпідставними. У мотивувальній частині вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 відсутнє будь-яке мотивування наявності підстав та у зв`язку з цим обґрунтоване визначення розміру грошового відшкодування матеріальної шкоди завданої потерпілій.
Згідно з вимогами п.3 ч.1 ст.91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Положенням ч.1 ст.129 КПК визначено, що суд, зокрема, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому. При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява №4909/04, пункт 58).
Також, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р.,пункт 30).
Суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
Крім того, поза увагою суду першої інстанції залишено роз`яснення, що міститься у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди згідно з якими розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції висновки суду першої інстанції про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі в сумі 10 044 грн. 11 коп. зроблено без належного з`ясування доведеності підстав і розміру цих позовних вимог.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, на підтвердження своїх позовних вимог потерпіла ОСОБА_10 подала як докази завірені копії документів про грошові витрати понесені нею на придбання ряду ліків, засобів гігієни та товарів.
В той же час, всупереч ч.1 ст.129 КПК України не спростованими у вироку суду першої інстанції залишилися заперечення цивільного відповідача про те, що в поданих документах зазначені медичні засоби та товари, які не мають відношення до лікування потерпілої ОСОБА_10 від травм заподіяних їй при дорожньо-транспортній пригоді. Маються товарні чеки та квитанції щодо придбання ліків, засобів гігієни та товарів, які не зазначено у виписці з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №8052 та консультативному висновку. В матеріалах кримінального провадження відсутні документальні докази грошових витрат на лікування потерпілої ОСОБА_10 на суму 10 044 грн. 11 коп.
Крім того, судом першої інстанції не надано правової оцінки тому, що надані потерпілою квитанції та чеки про придбання медичних засобів та товарів не підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я на предмет їх необхідності в застосуванні при лікуванні потерпілої.
На вказані порушення вимог процесуального закону зверталась увага і Верховного Суду, який своєю постановою від 02.06.2020 року скасував ухвалу Житомирського апеляційного суду від 30.09.2019 року інстанції в частині вирішення цивільного позову до МТ СБУ щодо стягнення на користь ОСОБА_10 матеріальної шкоди.
Відповідно до вимог ч.2 ст.439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
Апеляційний суд також підтримує позицію Верховного суду про необґрунтованість доводу, зазначеного в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на відшкодування потерпілій ОСОБА_10 шкоди в розмірі 15000 грн, так як потерпіла і обвинувачений не заперечували, що зазначені кошти були сплачені останнім для цільового використання - придбання металевої конструкції для скріплення переломів, і ці витрати не включалися потерпілою до вимог про відшкодування шкоди.
За вище наведених обставин, на переконання апеляційного суду, вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 про стягнення з МТ СБУ на її користь матеріальної шкоди є незаконним та необґрунтованим, підлягає скасуванню на підставі п.2, п.3 ч.1 ст.409 КПК України у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч.1 ст. 412 КПК України істотним порушення вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Частиною 3 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції зобов`язаний здійснити дослідження доказів виключно за клопотанням учасників судового провадження. Оскільки в ході апеляційного розгляду ніхто з учасників судового провадження з відповідним клопотанням про проведення судового розгляду з дослідженням доказів по цивільному позову ОСОБА_10 не звертався, то апеляційний не наділений процесуальним правом самостійно, з власної ініціативи здійснити їх дослідження.
Крім того, апеляційний суд враховує позицію представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_8 , який як і в апеляційній скарзі, так і в касаційній скарзі просив кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в суд першої інстанції.

Таким чином, вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 про стягнення з МТ СБУ на її користь матеріальної шкоди підлягає скасуванню, а справа в цій частині - направленню на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції.
При новому розгляді в порядку цивільного судочинства суду першої інстанції необхідно перевірити доводи щодо обґрунтованості позовних вимог потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування шкоди і прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , діючого в інтересах Моторного (транспортного) страхового бюро України, задовольнити частково.
Вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 09 липня 2019 відносно ОСОБА_9 , в частині вирішення цивільного позову до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення на користь ОСОБА_10 матеріальної шкоди скасувати, та в цій частині призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді :