Провадження № 11-кп/824/2187/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
У Х В А Л А
іменем України
10 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участю: прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,
захисника адвоката ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 - захисника обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 03.04.2020 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Києва, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 27.04.2019 року близько 16 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 знаходилася ОСОБА_8 та ОСОБА_12 . В цей час до квартири прийшов ОСОБА_13 разом із дружиною ОСОБА_14 . Будучи в квартирі, між ОСОБА_8 та ОСОБА_14 виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_8 відштовхнула ОСОБА_14 та підійшла до ОСОБА_15 . Будучи біля останнього, в ОСОБА_8 виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_16 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_16 , ОСОБА_8 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вхопила ОСОБА_15 руками за горло, після чого почала наносити удари кулаками рук по його обличчю, нанісши при цьому не менше вісімнадцяти ударів та спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді синців неправильно - округлої форми: у лівій скроневій ділянці (ближче до зовнішнього кута лівої надбрівної дуги); у лівій підочній ділянці; в проекції кута нижньої щелепи зліва.
Не погоджуючись з вироком суду, адвокат ОСОБА_9 - захисник обвинуваченої ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Вирок суду вважає таким, що винесено з порушенням вимог кримінального процесуального закону, вимог змагальності та презумпції невинуватості особи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов хибних висновків про те, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які дійсно «поза розумним сумнівом» підтверджують факт вчинення обвинуваченою ОСОБА_8 інкримінованого правопорушення, стороною обвинувачення не доведено, що 27.042019 року ОСОБА_10 були заподіяні тілесні ушкодження саме обвинуваченою ОСОБА_8 . Зазначає, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 склались неприязні відносини, однак того дня, 27.04.2019 року ОСОБА_10 спровокував бійку, зайшовши до кімнати обвинуваченої, яка захищаючи своє право володіння, виштовхала ОСОБА_10 за межі кімнати, тому вважає, що суд мав критично поставитись до пояснень ОСОБА_10 та його дружини ОСОБА_14 , оскільки вони є близькими родичами та не можуть давати об`єктивні показання. Також вважає, що протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.04.2019 не доводить вини ОСОБА_8 , а висновок експерта № 042-1399-2019 від 30.07.2019 року вважає хибним, оскільки під час проведення медичного огляду потерпілого ОСОБА_10 28.04.2019 року та судово-медичного огляду 02.05.2019 року у потерпілого були виявлені різні тілесні ушкодження, які відрізняються як за способом утворення так і локалізацією розміщення, а також відсутня інформація, що вказані ушкодження заподіяні саме ОСОБА_8 . Як недопустимі докази вважає відеозапис та протокол перегляду відеозапису від 24.07.2019 року, з тих підстав, що відеозапис не є оригіналом документа, а протокол перегляду складений за результатами огляду недопустимого доказу. Отже всі усі надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази, на думку апелянта, є спірними, неоднозначними та сумнівними, а тому вважає, що вина ОСОБА_8 не доведена належними та допустимими доказами.
Адвокат ОСОБА_11 - представник потерпілого ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу- без задоволення. Зазначає, що доводи захисту ОСОБА_8 щодо того факту, що ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_14 , які є близькими родичами, є зацікавленими особами, перебувають у прямій залежності, є надуманими. Показання ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 є узгодженими, послідовними, кореспондуються з іншими доказами. Також є безпідставними твердження адвоката ОСОБА_9 , що висновок експерта № 042-1399-2019 від 30.07.2019 є хибним, оскільки, згідно вказаного висновку, характер та локалізація утворення тілесних ушкоджень дозволяють стверджувати, що тілесні ушкодження у потерпілого могли утворитись, саме 27.04.2019 року, тобто під час конфлікту. Що стосується відеозапису та протоколу перегляду відеозапису від 24.07.2019 року це є допустимі докази, так як вони отримані в порядку, встановленому кримінальним процесуальним кодексом.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, потерпілого та його представника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
За змістом положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Викладені у вироку суду першої інстанції висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме вчинення умисного легкого тілесного ушкодження, ґрунтуються на сукупності зібраних, взаємоузгодженими між собою та досліджених судом доказах, які є правильними і відповідають фактичним обставинам справи.
Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час досудового розслідування і в судовому засіданні не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч. 2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 як і на правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 125 КК України.
Так, згідно показань, наданими обвинуваченою ОСОБА_8 в ході судового засідання суду першої інстанції, яка свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнала та показала, що того дня її сестра та потерпілий прийшли до них із матір`ю. Коли сестра знаходячись у її кімнаті та збирала свої речі, між ними виник словесний конфлікт та у цей момент у кімнату увійшов потерпілій, вона попросила його вийти, однак він не реагував, тоді вона почала виштовхувати його із кімнати, але нанесення ударів вона не пам`ятає.
Незважаючи на невизнання обвинуваченою своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, її вина у повному обсязі доведена в ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції та підтверджується:
показаннями потерпілого ОСОБА_10 , згідно яких він разом із дружиною прийшли у квартиру, де проживає обвинувачена та його теща, для того щоб забрати деякі речі, оскільки раніше вони усі спільно проживали у цій квартирі. У якийсь момент між його дружиною та обвинуваченою виник словесний конфлікт, в процесі якого обвинувачена почала штовхати його, душити та наносити удари по обличчю, в результаті чого йому були заподіяні тілесні ушкодження та він викликав поліцію і швидку медичну допомогу. Нанесення ударів обвинуваченою було зафіксовано його дружиною на мобільний телефон, запис із якого в подальшому за його заявою було долучено до матеріалів кримінального провадження;
показаннями свідка ОСОБА_14 , наданими в ході судового засідання суду першої інстанції, згідно яких обвинувачена являється їй сестрою. Того дня вона разом із чоловіком прийшли до квартири, де проживає мати та сестра. Перебуваючи у квартирі у неї із сестрою почалася сварка, в результаті якої ОСОБА_8 почала виштовхувати їх із квартири та наносити хаотичні удари її чоловіку по голові та обличчю в результаті чого йому були спричинені тілесні ушкодження. Нанесення ударів, нею ( ОСОБА_14 ) було зафіксовано на відео. Фіксація здійснювалася для того, щоб у майбутньому захистити себе, оскільки до цього ОСОБА_8 неодноразово провокувала конфліктні ситуації та поводилася агресивно.
Також вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підтверджується:
даними, відображеними у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.04.2019 року (т.1 а.п. 58), з яких вбачається, що 27.04.2019 року ОСОБА_10 звернувся з заявою про те, що 27.04.2019 року близько 16 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_8 нанесла йому тілесні ушкодження;
даними, відображеними у висновку експерта № 042-1399-2019 від 30.07.2019 року (т. 1 а.п. 71-75), з якого вбачається, що під час первинно (виходячи з часу звернення до лікувального закладу) відомого звернення 28.04.2019 в 11.10 год. по медичну допомогу у ОСОБА_10 (з урахуванням проведеного 02.05.2019 судово-медичного огляду) було виявлено наявність таких тілесних ушкоджень: синці неправильно-округлої та овальної форми - у лівій скроневій ділянці (ближче до зовнішнього кута лівої надбрівної дуги (3,5х2,7(см)); у лівій підочній ділянці (2,8х1,5(см)); в проекції кута нижньої щелепи зліва (2х1,5(см)). Характер та відома морфологія виявлених тілесних ушкоджень, відомі часові дані та обставини події, дозволяють стверджувати про те, що вказані тілесні ушкодження утворилися за рахунок 2-3-х кратної ударної дії тупих предметів (деякі з яких мали неправильно-округлу та овальну контактну поверхню). Відома морфологія описаних тілесних ушкоджень, яка (морфологія) була зафіксована під час проведення судово-медичного огляду 02.05.2019 року, дозволяє стверджувати, що кожне з виявлених тілесних ушкоджень могло утворитися що найменш за 4-5 діб від моменту проведення судово-медичного огляду, у тому числі, у строк, вказаний у описовій частині ухвали, тобто, 27.04.2019 року. Відновлення порушеної анатомічної цілісності та порушеної функції тканин по місцю утворення синців у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загально визначеного судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості, а тому, кожне з виявлених тілесних ушкоджень, відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження, відповідно п. п. 1.5.2, 2.3.5. та 4.6. "Правил". Також, слід зазначити, що під час вищевказаного звернення ОСОБА_10 по медичну допомогу 28.04.2019 року, йому був встановлений такий діагноз - «Здавлення м`яких тканин спини, шиї, садна шкіри, лівого вуха». Вказаний діагноз об`єктивними судово-медичними даними не підтверджений (відсутність опису жодного із саден під час проведення вказаного судово-медичного огляду), а тому, є підстави утриматися від його судово-медичної оцінки, відповідно до п. 4.13.1 «Правил»;
даними, відображеними у протоколі перегляду відеозапису від 24.07.2019 року (т.1 а.п. 63-68), та відеозаписі, який є додатком до вказаного протоколу (т.1 а.п. 62), із яких вбачається, що обвинувачена ОСОБА_8 під час конфлікту наносила неодноразові хаотичні удари в область голови та обличчя потерпілого ОСОБА_10 .
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд наголошує про те, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).
Суд першої інстанції, оцінюючи зібрані докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, прийшов до висновку про те, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції.
Судом першої інстанції належно оцінено достовірність та правдивість показань потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 , а тому доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_9 про те, що в основу обвинувального вироку покладено суперечливі показання потерпілого та свідка, є безпідставними та необґрунтованими, що повністю спростовується матеріалами даного кримінального провадження.
Безпідставними також є доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 з приводу того, що висновок експерта № 042-1399-2019 від 30.07.2019 року є хибним та його не можна покласти в основу обвинувального вироку, оскільки під час проведення медичного огляду потерпілого ОСОБА_10 28.04.2019 року та судово-медичного огляду 02.05.2019 року, як зазначає апелянт, у потерпілого були виявлені різні тілесні ушкодження, виходячи з наступного. Так, згідно висновку експерта № 042-1399-2019 від 30.07.2019 року (т. 1 а.п. 71-75), під час первинно (виходячи з часу звернення до лікувального закладу) відомого звернення 28.04.2019 в 11.10 год. по медичну допомогу у ОСОБА_10 (з урахуванням проведеного 02.05.2019 судово-медичного огляду) було виявлено наявність таких тілесних ушкоджень:синці неправильно-округлої та овальної форми - у лівій скроневій ділянці (ближче до зовнішнього кута лівої надбрівної дуги (3,5х2,7см)); у лівій підочній ділянці (2,8х1,5см); в проекції кута нижньої щелепи зліва (2х1,5см). Разом з тим, характер та відома морфологія виявлених тілесних ушкоджень дозволяють стверджувати про те, що вказані тілесні ушкодження утворилися за рахунок 2-3-х кратної ударної дії тупих предметів (деякі з яких мали неправильно-округлу та овальну контактну поверхню). Відома морфологія описаних тілесних ушкоджень, яка (морфологія) була зафіксована під час проведення судово-медичного огляду 02.05.2019 року, дозволяє стверджувати, що кожне з виявлених тілесних ушкоджень могло утворитися що найменш за 4-5 діб від моменту проведення судово-медичного огляду, у тому числі, у строк, вказаний у описовій частині ухвали, тобто, 27.04.2019 року.
Безпідставними є також доводи захисника про недопустимість як доказів у кримінальному провадженні відеозапису та протокол перегляду відеозапису від 24.07.2019 року, що відеозапис не є оригіналом документа, а протокол перегляду складений за результатами огляду недопустимого доказу.
Згідно із 86, 87 КПК доказ визнається допустимим, якщо його отримано в порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч. 2 ст. 56 КПК України потерпілий наділений правом під час досудового розслідування подавати докази на підтвердження своєї заяви.
Як убачається з матеріалів провадження, потерпілий ОСОБА_10 на підтвердження своєї заяви щодо заподіяння гр. ОСОБА_14 йому тілесних ушкоджень надав добровільно 19.07.2019 року слідчому СВ Дарницького УП ГУ НП в м. Києві відеозапис на CD-диску (т.1 а.п. 61,62), який був переглянутий слідчим, про що складений 24.07.2019 року протокол перегляду відеозапису (т.1 а.п. 63-68), та постановою слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП в м. Києві від 24.07.2019 року визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження (т.1 а.п. 69).
Згідно ч. 1 ст. 99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, й матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні). Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.
Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.
Долучений до матеріалів провадження в якості речового доказу CD-диск з відеозаписом обставин подій був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу похідним від інформації, що зберігається на відеореєстраторі в електронному вигляді у виді файлів.
Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу.
Дослідивши зазначений відеозапис, суд першої інстанції обґрунтовано поклав їх в основу вироку як доказ на підтвердження винуватості ОСОБА_14 .
При цьому заподіяння тілесних ушкоджень обвинуваченою ОСОБА_14 потерпілому ОСОБА_10 встановлена не тільки на підставі відеозапису, а й: показаннями потерпілого ОСОБА_10 ; свідка ОСОБА_14 ; даними, відображеними у протоколі прийняття заяви ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення від 27.04.2019 року; даними, відображеними у висновку експерта № 042-1399-2019 від 30.07.2019 року.
При призначенні покарання суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України врахував те, що обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься кримінальних проступків, особу обвинуваченої, яка працює, незаміжня, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, до кримінальної відповідальності притягується вперше. Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченій, та обставини, які обтяжують покарання судом не встановлено.
З урахуванням всіх обставин кримінального провадження суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченій ОСОБА_8 найбільш м`який вид основного покарання, визначивши його розмір у межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, а саме у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З огляду на викладене, колегія судів вважає вирок Дарницького районного суду міста Києва від 3.04.2020 року законним та обґрунтованим, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не дають достатніх підстав для спростування законності та обґрунтованості оскаржуваного вироку суду, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 - захисника обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 03.04.2020 року щодо ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий

Cудді