Справа № 539/521/21
Провадження № 1-кс/539/116/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2021 року м. Лубни
В С Т А Н О В И В :
Клопотання мотивовано тим, що 05.02.2021 року близько 19 год. 40 хв. по проспекту Володимирському, м. Лубни, Полтавської області, працівниками СРПП Лубенського ВП за порушення ПДР було зупинено автомобіль MERSEDES-BENZ днз НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого відповідно до рішення Лубенського міськрайонного суду від 16.06.2020 року було позбавлено права керування транспортними засобами на строк 1 рік., тим самим ОСОБА_4 умисно не виконав вказане рішення суду. (ЄО 1073).
05.02.2021 року, під час проведення огляду місця події за участю ОСОБА_4 було вилучено автомобіль MERSEDES-BENZ днз НОМЕР_1 . та постановою слідчого вилучений автомобіль MERSEDES-BENZ днз НОМЕР_1 визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.
Відповідно до свідоцтво про реєстрацію автомобілю автомобіль MERSEDES-BENZ днз НОМЕР_1 вказаний автомобіль належить ОСОБА_5 , мешканцю АДРЕСА_1 , а фактично володільцем являється ОСОБА_6 , мешканець АДРЕСА_2 .
Просив накласти арешт на вилучений 05.02.2021 року автомобіль «MERSEDES-BENZ днз НОМЕР_1 (фактичним володільцем якого є ОСОБА_6 , мешканець АДРЕСА_2 , т.м. НОМЕР_2 ), який помістити на зберігання на охоронювану стоянку транспортних засобів по вул. Київській, 2-А, м. Лубни, Полтавської області для забезпечення проведення судових експертиз.
Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, звернувся з заявою про розгляд даного клопотання без своєї участі.
Дослідивши матеріали додані до клопотання, приходжу до таких висновків.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
У відповідності до п.1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч.3 ст. 170 КПК України у випадку передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 382 КК України, передбачена кримінальна відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.
Згідно списку справ, призначених до розгляду в Полтавському апеляційному суді, адміністративна справа про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП призначена до розгляду, рішення по ній не приймалося.
Тобто, на даний час у слідства відсутні підстави для внесення слідчому судді клопотання про арешт майна на автомобіль «MERSEDES-BENZ днз НОМЕР_1 у зв`язку з не набранням чинності постанови про адміністративне правопорушення справа № 539/1482/20.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого.
Керуючись ст. ст. 170-174, 309, 395 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Ухвала може бути оскаржена відповідно до п.3 ч.2 ст.395 КПК України безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя

Лубенського міськрайонного суду ОСОБА_1