233 № 233/3777/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000472 від 05 травня 2020 року та за №0000476 від 05 травня 2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Алтайського краю, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 27 серпня 2014 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч.3 ст.289, ч.1 ст.185 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнився 25 листопада 2019 року умовно достроково на 1 рік 8 місяців 12 днів,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України ,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області перебуває об`єднане кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000472 від 05 травня 2020 року та за №0000476 від 05 травня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст. 309 КК України.

Прокурор в судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, зважаючи на те, що ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ст.177 КПК України, не перестали існувати. Обґрунтовуючи своє клопотання, прокурор зауважив на тому, що обвинувачений може спробувати переховуватися від суду, що підтверджується тим, що останній вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі від 6 до 10 років, що може бути визнано ним менш небезпечним ніж втеча та те, що м. Костянтинівка знаходиться у безпосередній близькості до тимчасово неконтрольованої території України, що унеможливить його розшук. Крім того, обвинувачений може незаконно впливати на свідків, оскільки останні можуть бути йому знайомі, отже він може спробувати впливати на них з метою зміни ними показань. Також може викрити ОСОБА_6 та впливати нього. Окрім іншого, обвинувачений, будучи раніше засудженим до семи років позбавлення волі і звільненим умовно - достроково 25 листопада 2019 року, може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти кримінальне правопорушення.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора, оскільки ЄСПЛ стверджує, що строки тримання людини під вартою повинні бути розумними. У даному випадку вважає не розумними строки тримання обвинуваченого під вартою на протязі п`яти місяців. Черепенін має постійне місце мешкання, тяжке хронічне захворювання, тому просив застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, як наприклад, цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання прокурора приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_5 .

При судовому розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Зокрема, при розгляді клопотання суд оцінює підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 листопада 2020 року обвинуваченому ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 15 січня 2021 року включно.

Зазначене кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, обвинувачений, свідки не допитані, письмові докази в повному обсязі не досліджені.

Враховуючи, що кримінальне провадження неможливо завершити до закінчення строку дії запобіжного заходу, тобто до 15 січня 2021 року, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_5 у інкримінованих кримінальних правопорушеннях, не даючи оцінки жодному доказу, дійшов висновку про доцільність продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, приймаючи до уваги наявність наступних ризиків:

- передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, ризику того, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може спробувати переховуватися від суду і не виконувати законні вимоги суду, оскільки суворість покарання, яке загрожує останньому за вчинення в тому числі і тяжкого кримінального правопорушення, у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, у разі визнання судом його винним, може бути визнана ним більш небезпечною ніж втеча. Оцінюючи вказаний ризик, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року щодо того, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Також, у справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства;

- передбаченого п. 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 може спробувати незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, не допитаних судом, оскільки йому можуть бути відомі їх анкетні дані, у зв`язку з чим останній може спробувати схилити їх до зміни своїх показань шляхом вмовляння, залякування, викликанням жалю до себе або будь-яким іншим способом. При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Так, відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом;

- передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, тобто ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, або продовження вчинення кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого ним в період умовно-дострокового звільнення за попереднім вироком; також не має офіційних джерел доходів, не має міцних соціальних зв`язків.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

В даному випадку суд враховує той факт, що кримінальне правопорушення, передбачене ст.307 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими непоправними наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, що свідчить про наявність у справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу.

Вирішуючи клопотання захисника і обвинуваченого ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу обвинуваченому, не пов`язаного з тримання під вартою, враховуючи ту ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченому, наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, суд приходить до висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не в змозі запобігти наявним ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.

При цьому, наявність постійного місця мешкання та хронічного захворювання у обвинуваченого в світлі наведених вище фактичних даних не є настільки переконливими обставинами, що могли б нівелювати встановлені судом ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України до тієї міри, яка б свідчила про можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою.

Суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_5

запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_5 , судом на теперішній час не встановлено.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора, та залишити клопотання захисника і обвинуваченого без задоволення.

Зважаючи на вищевикладені обставини, ступінь суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, що інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_5 , враховуючи майновий та сімейний стан останнього та наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, відповідно до ч. 3 ст.183 КПК України, слід залишити незмінним розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, у сумі 105100 (ста п`яти тисяч ста) гривень, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в Державній установі «Бахмутській установі виконання покарань №6» Донецькій області на 60 (шістдесят) днів, тобто по 13 березня 2021 року включно.

Визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, у сумі 105100 (ста п`яти тисяч ста) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області.

У випадку звільнення з-під варти внаслідок внесення застави покласти на ОСОБА_5 обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися зі свого місця проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками та іншими особами, які мають причетність до даного кримінального провадження, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну строком до 13 березня 2021 року.

Клопотання захисника і обвинуваченого залишити без задоволення.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику і направити начальнику Державної установи «Бахмутській установі виконання покарань (№6)» в Донецькій області.

На ухвалу учасниками процесу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_1