Справа № 473/4210/19
Номер провадження1-кп/473/81/2020
Категорія: ч.2 ст.185 КК України.
ВИРОК
іменем України
"01" вересня 2020 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Півні Єланецького району Миколаївської області, громадянки України, освіта повна загальна середня, не працює, сімейний стан заміжня, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації не мешкає, постійного місця проживання не має, судимої: 1. 10.06.2019 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 03 років 06 місяців позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України звільненої від відбування основного покарання з іспитовим строком випробування 02 роки,

2. 29.10.2019 року Заводським районним судом міста Миколаєва за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 03 років 08 місяців позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України звільненої від відбування основного покарання з іспитовим строком випробування 02 роки 02 місяці,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

Учасники процесу:
прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

захисник адвокат ОСОБА_6 ,

обвинувачена ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

22 серпня 2019 року близько 07 годин 30 хвилин обвинувачена ОСОБА_7 перебувала на законних підставах в приміщенні домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 разом із потерпілим ОСОБА_5 .

В цей час потерпілий ОСОБА_5 пішов до припаркованого ним транспортного засобу легкового автомобіля моделі «ВАЗ 2102» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився біля воріт зазначеного домоволодіння, щоб поспати в салоні транспортного засобу.

Обвинувачена ОСОБА_7 дочекалася, коли потерпілий ОСОБА_5 засне, проникла до салону вказаного легкового автомобіля через незачинені передні пасажирські двері, де помітила в бардачку автомобіля, який розташований між передніми водійським та пасажирськими сидіннями планшет моделі «Samsung Galaxy Tab 3 Lite» чорного кольору, який належав потерпілому ОСОБА_5 ..

В цей момент у обвинуваченої ОСОБА_7 виник прямий умисел та корисливий мотив, направлений на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який, обвинувачена ОСОБА_7 впевнилася, що за її діями ніхто не спостерігає, а саме переконалася, що потерпілий ОСОБА_5 спить, таємно викрала з бардачку автомобіля планшет моделі «Samsung Galaxy Tab 3 Lite» чорного кольору вартістю 750 гривень, чим спричинила потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 750 гривень.

Позиція обвинуваченої ОСОБА_7 .

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_7 визнала свою вину повністю та підтвердив вчинення нею даного злочину при викладених вище обставинах. Вона погодилась, що 22 серпня 2019 року близько 07 годин 30 хвилин через незачинені передні пасажирські двері, проникла в салон транспортного засобу легкового автомобіля моделі «ВАЗ 2102» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився біля воріт житлового будинку АДРЕСА_2 , де спав потерпілий ОСОБА_5 . В салоні даного транспортного засобу вона помітила в бардачку автомобіля, який був розташований між передніми водійським та пасажирськими сидіннями планшет моделі «Samsung Galaxy Tab 3 Lite» чорного кольору, який вона таємно викрала, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_5 спав. При цьому вона погодилась з вартістю даного планшета моделі «Samsung Galaxy Tab 3 Lite» чорного кольору, а також з розміром спричиненої матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_5 .

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Підстав для сумнівів в показаннях обвинуваченої ОСОБА_7 у суда немає, так як дані показання суд знаходить достовірними та логічними, які підтверджені за допомогою інших доказів, які суд знаходить належними, необхідними та достатніми, які були досліджені судом в судовому засіданні.

Протоколом огляду місця події від 22 серпня 2019 року, з фототаблицею до нього, під час якого слідчим СВ Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області в період часу з 11 години 15 хвилин до 11 години 40 хвилин в місті Вознесенську Миколаївської області було оглянуто салон легкового автомобіля моделі «ВАЗ 2102» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який був припаркований біля воріт житлового будинку АДРЕСА_2 , та під час огляду якого в салоні даного автомобіля виявлена відсутність планшета моделі «Samsung Galaxy Tab 3 Lite» чорного кольору. /а.к.п. 30 34/.

Відповідно до висновку судової психіатричної експертизи №28 від 03 березня 2020 року, обвинувачена ОСОБА_7 на момент вчинення нею кримінального правопорушення та на теперішній час на хронічний психічний розлад, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство не страждала та не страждає, а виявляє ознаки психічного захворювання легкої розумової відсталості з емоційно вольовою нестійкістю. За своїм психічним станом, обвинувачена ОСОБА_7 на момент вчинення нею кримінального правопорушення та на теперішній час могла та може усвідомлювати свої дії та керувати ними. /а.к.п. 137 141/.

Мотиви неврахування судом окремих доказів.

Суд визнає недопустимими доказами за кримінальним провадженням протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 вересня 2019 року /а.к.п. 37/ з участю свідка ОСОБА_8 ,, від 10 вересня 2019 року /а.к.п.39, 41/ з участю свідка ОСОБА_9 , від 13 вересня 2019 року /а.к.п. 44/ з участю свідка ОСОБА_10 , так як слідчі дії за даними протоколами з участю свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 проведені з порушенням вимог ч.1 ст. 228 КПК України, відповідно до якої перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. Дані вимоги ч.1 ст.228 КПК України органом досудового розслідування при пред`явленні особи для впізнання за фотознімками не були виконані із свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Крім того, відповідно до ч.1 ст.23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Відповідно до ч.2 ст.23 КПК України, не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які надають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.23 КПК України, сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом. Свідки обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не були допитані в судовому засіданні.

Але, аналіз та оцінка приведених в сукупності допустимих доказів, приводить суд до переконання доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_7 .

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачена ОСОБА_7 .

Умисні дії обвинуваченої ОСОБА_7 за фактом крадіжки планшета моделі «Samsung Galaxy Tab 3 Lite» чорного кольору, який мав місце 22 серпня 2019 року в ранковий час доби, суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_7 .

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд визнає її щире каяття.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченої ОСОБА_7 , суд виходить з наступних обставин.

При визначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного нею кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином проти власності. Суд також враховує умови життя обвинуваченої, її соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, рівень культури та освіти, її соціально - психологічні риси, при дослідженні яких з`ясовано, що вона повністю усвідомлювала значення своїх умисних дій і в повній мірі могла керувати ними.

Вивченням даних про особу обвинуваченої ОСОБА_7 встановлено, що за місцем проживання вона характеризується задовільно, має повну загальну середню освіту, не працює, є заміжньою та має на утриманні двох малолітніх доньок: ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 , які на теперішній час мешкають з батьком ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_3 . Обвинувачена ОСОБА_7 не перебуває на диспансерному обліку лікаря нарколога комунального некомерційного підприємства «Вознесенська багатопрофільна лікарня», але перебуває на диспансерному обліку лікаря психіатра комунального некомерційного підприємства «Вознесенська багатопрофільна лікарня» з діагнозом: легка розумова відсталість з порушенням емоцій та поведінки, є судимою. /а.к.п. 50 62/.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , враховуючи тяжкість злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, його наслідки для потерпілого та інші обставини кримінального провадження, за наявності обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченій та відсутності обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , з урахуванням особи обвинуваченої ОСОБА_7 , суд вважає можливим призначити вид основного покарання в виді позбавлення волі, в межах визначених санкцією ч.2 ст.185 КК України для даного виду покарання відносно обвинуваченої ОСОБА_7 , який буде необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів, відповідно до ст.65 КК України.

До даного висновку при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд виходить із змісту ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При цьому судом також враховується висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якого, на думку органу пробації, з врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченої ОСОБА_7 , її спосіб життя, істрію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе лише у винятковому порядку за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, участь у виховних заходах та соціально корисній діяльності, проведення індивідуально профілактичної роботи спільно з правоохоронними органами відносно обвинуваченої ОСОБА_7 /а.к.п. 93 94/.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання за цим вироком суду обвинуваченій ОСОБА_7 підлягає частковому приєднанню невідбута частина основного покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 червня 2019 року /єдиний унікальний номер судової справи №473/1425/19, провадження №1-кп/473/201/2019/, так як злочин обвинуваченою ОСОБА_7 за цим вироком вчинений нею 22 серпня 2019 року, тобто після ухвалення вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 червня 2019 року. /а.к.п. 61 62/.
Відповідно до вимог, викладених в п.1 та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
З врахуванням викладеного, так як суд приходить до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_7 необхідно призначити основне покарання в виді позбавлення волі за сукупністю цього вироку та вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 червня 2019 року /єдиний унікальний номер судової справи №473/1425/19, провадження №1-кп/473/201/2019, а.к.п. 61 62/, а обвинуваченою ОСОБА_7 кримінальне правопорушення за цим вироком вчинено 22 серпня 2019 року, тобто до ухвалення вироку Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 жовтня 2019 року /єдиний унікальний номер судової справи №487/2342/19, провадження №1-кп/487/517/2019, а.к.п. 125 127/, яким обвинувачену ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та із застосуванням ч.4 ст.70 КК України її засуджено до 03 років 08 місяців позбавлення волі, із звільненням від відбування основного покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком випробування 02 роки 02 місяці, суд керується приписами та роз`ясненнями п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами в редакції постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 12 червня 2009 року, який доповнено абзацом другим згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 06 листопада 2009 року, відповідно до якого, у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів, рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі статті 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду та розміру.
Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинання, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Тому вирок Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 жовтня 2019 року /єдиний унікальний номер судової справи №487/2342/19, провадження №1-кп/487/517/2019, а.к.п. 125 127/, яким обвинувачену ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та із застосуванням ч.4 ст.70 КК України її засуджено до 03 років 08 місяців позбавлення волі, із звільненням від відбування основного покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком випробування 02 роки 02 місяці, підлягає самостійному виконанню.

Дані приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню, на підставі постанови Об`єднаної палати Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 511/37/16-к.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368 380 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винною в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити її покарання за данною статтею в виді 02 /двох/ років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання, частково приєднати невідбуту частину основного покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 червня 2019 року /єдиний унікальний номер судової справи №473/1425/19, провадження №1-кп/473/201/2019/ та остаточно до відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_7 призначити 03 /три/ роки 09 /дев`ять/ місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України цей вирок та вирок Заводського районного суду міста Миколаєва від 29 жовтня 2019 року /єдиний унікальний номер судової справи №487/2342/19, провадження №1-кп/487/517/2019, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 03 /трьох/ років 08 /восьми/ місяців позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком випробування 02 /два/ роки 02 /два/ місяці виконувати самостійно.

Строк відбування основного покарання обвинуваченій ОСОБА_7 обчислювати з дня її взяття під варту, після звернення вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 вересня 2020 року до виконання після набрання ним законної сили та зарахувати обвинуваченій ОСОБА_7 в строк відбування основного покарання за вироком суду один день строку попереднього ув`язнення 19 лютого 2020 року, відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 2046 VIII від 18 травня 2017 року, за правилами виходячи з такого їх співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не були подані. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1