Провадження № 1-кс/344/5384/20
У Х В А Л А
10 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , заінтересованої особи ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

в клопотанні вказано, що 16.10.2020 року адвокатом ОСОБА_3 в інтересах володільця автомобіля ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0001503 від 10.06.2020 року було подано слідчому СВ Івано- Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 клопотання про передачу арештованого майна, а саме автомобіля марки «Opel Astra» номерний знак НОМЕР_1 володільцем якого являється ОСОБА_4 на підставі договору продажу автомобіля від 11.06.2019 року на відповідальне зберігання. Постановою слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області ОСОБА_5 від 27.10.2020 відмовлено у задоволенні вказаного клопотання. Відповідно до обставин справи під час проведення огляду місця події 08/07/2020 протоколом огляду місця події було вилучено автомобіль марки «Opel Astra» номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспорного засобу який перебував у володінні ОСОБА_4 . Вказаний автомобіль визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні та ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 14.07.2020 року накладено арешт. Зазначений автомобіль після вилучення з 08.07.2020 року протягом тривалого часу зберігається на території Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області таким чином, представник скаржника зазначив, що з даним автомобілем проведено всі необхідні слідчі дії, немає необхідності утримувати його в подальшому, а тому вважає, що є підстави для скасування арешту даного майна, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба. Крім того вказаний речовий доказ не містить слідів кримінального правопорушення. Автомобіль на який накладено арешт не відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, а отже не є і не може бути речовим доказом (відсутні підстави вважати що він в подальшому може мати доказове значення).

Адвокат в судовому засіданні клопотання підтримав, надав пояснення про те, що 08/07/2020 під час огляду місця події вилучено транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію, скаржник є володільцем транспортного засобу на підставі договору купівлі-продажу, транспортний засіб в рамках кримінального провадження визнано речовим доказом, фігурант кримінального провадження користувався транспортним засобом, для вчинення злочину, автомобіль не містить слідів вчинення кримінального правопорушення, всі слідчі дії проведено, відпала потреба в заходах забезпечення кримінального провадження.

Володілець майна в судовому засіданні просив клопотання задовольнити, з підстав вказаних адвокатом.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, подав суду клопотання про відкладення судового розгляду, в зв`язку з перебуванням на чергуванні.

Відповідно до п. 10 ст. 290 КПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду клопотання.

Учасник спору, який не прибув в судове засідання не надав суду доказу наявності поважних причин для оголошення в судовому засіданні перерви.

27/10/2020 слідчим СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме майно щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

В ст. 174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже арешт може бути скасовано у випадку, якщо відповідна особа доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, суб`єкт клопотання не оспорював і не заперечив правових підстав накладення відповідного арешту. В його клопотанні вказано, що на його думку на даний час відпала потреба арешту автомобіля.

Отже судом раніше встановлено, що арешт на спірний автомобіль накладено обґрунтовано; автомобіль відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, згідно з якою речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Так, відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів в кримінальному провадженні, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті його розгляду. До вказаного часу докази повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

До завершення розгляду кримінального провадження по його суті все ще зберігається необхідність здійснити процесуальні дії з відповідним речовим доказом.

Таким чином перед судом не доведено тієї обставини, що арешт відповідного автомобіля здійснено без правових підстав.

При цьому арешт речового доказу здійснено саме для мети забезпечення його збереження у незмінному стані, усунення ризиків зміни речового доказу, знищення чи спотворення відповідних якостей речового доказу, що використовуються під час доказування фактичних обставин, що становлять предмет кримінального провадження.

Також важливо відзначити, що відповідно до ст. ст. 7, 22 КПК України обвинувачення підтримується прокурором, а відповідно до ст. 23, 95 КПК України суд безпосередньо досліджує докази, під час судового розгляду кримінального провадження.

Отже питання підтримання державного обвинувачення у відповідному кримінальному провадженні вирішується прокурором. Тому питання використання доказу в процесуальній діяльності до завершення кримінального провадження підлягає вирішенню прокурором.

Отже для вирішення питання повернення речового доказу скаржник зобов`язаний був звернутися до уповноваженого кримінальним процесуальним законом суб`єкта, якому належить право на підтримання обвинувачення за опосередкуванням відповідних доказів, яким є прокурор, а не слідчий.

Крім цього до завершення кримінального провадження все ще зберігається потреба у дослідження речового доказу судом. Таким чином потреба, з якою було встановлено арешт речового доказу все ще не відпала. Отже потреба в арешті речового доказу на даний час не відпала.

В п. 3 ст. 26 КПК України вказано, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Таким чином перед судом не доведено наявності правових підстав для скасування арешту речового доказу.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного, суд -

П О С Т А Н О В И В :
в задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1