В И Р О К

Іменем України
№ 610/1322/19

№ 1-кп/610/27/2020

м. Балаклія 27.07.2020 року

Балаклійський районний суд Харківської області -

головуючий: ОСОБА_1

за участі
потерпілого: ОСОБА_2 ,

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

секретарів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000307 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця м. Вовчанськ, зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 ; громадянина України; освіта 5 класів; не одруженого; офіційно не працевлаштованого; рнокпп НОМЕР_1 ; засудженого:

09.10.2018р. Балаклійським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3р. позбавлення волі (звільнений від покарання з випробуванням на 1р. 6міс. і покладенням обов`язків). Під вартою з 23.03.2019р.,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; уродженця, зареєстрованого АДРЕСА_3 , жителя АДРЕСА_2 ; громадянина України; з базовою загальною середньою освітою; одруженого; офіційно не працевлаштованого; рнокпп НОМЕР_2 ; засудженого:

09.10.2018р. Балаклійським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3р. позбавлення волі (звільнений від покарання з випробуванням на 1р. і покладенням обов`язків). Під вартою з 23.03.2019р.,

кожного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в:

23 березня 2019р., в нічний час, приблизно о 01.30 годині, в смт. Андріївка Балаклійського району Харківської області пл. Центральна, 15А, поблизу магазину ТМ «Посад», ОСОБА_7 і ОСОБА_14 , які знаходились у стані алкогольного сп`яніння, познайомились з ОСОБА_2 , який користувався мобільним телефоном. ОСОБА_7 і ОСОБА_14 змовились між собою заволодіти мобільним телефоном шляхом нападу на потерпілого. Під приводом вживання пива спонукали ОСОБА_2 перейти в безлюдне місце, в район будинку культури по АДРЕСА_4 .

Там, приблизно о 02.13-03.00 годині, більш точний час не встановлений, ОСОБА_7 і ОСОБА_14 , за попередньою змовою між собою, з корисного мотиву і метою заволодіння чужим майном шляхом розбою, напали на ОСОБА_2 , застосувавши до нього насильство, небезпечне для життя та здоров`я.

Так, ОСОБА_7 кинув в обліччя ОСОБА_2 скляну пивну пляшку, від удару потерпілий впав на спину, ОСОБА_7 і ОСОБА_6 нанесли ОСОБА_2 чисельні удари ногами, загалом заподіявши йому: садно та синець в околоочній ділянці зліва, синець на переніссі, садно на тильній поверхі лівої кисті, синець на лівому колінному суглобі, тобто легке тілесне ушкодження, забійну рану в підочній ділянці ліворуч, тобто легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В результаті чого ОСОБА_7 і ОСОБА_6 заволоділи належним ОСОБА_2 мобільним телефон марки «Ergo» моделі «V551 Aura Dual Sim Black», вартість якого не встановлена, розпорядившись ним на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину винуватим себе не визнав.

Під час допиту пояснив, що того дня з ОСОБА_6 зустрілися біля магазину «Посад» в смт. Андріївка, пили пиво. З приводу купівлі-продажу автомобіля розмовляли з його однокласником ОСОБА_15 . В їхню розмову втрутився раніше не знайомий ОСОБА_2 , який був п 'яний, з великою пляшкою пива. Коли ОСОБА_15 їх залишив, то ОСОБА_16 попросився взяти його у свою компанію. Вирішили купити ще пива. Пішли до магазину, він був зачинений, відпуск товару здійснювався через віконце. Біля віконця він ( ОСОБА_17 ) попросив у ОСОБА_16 його мобільний телефон з метою зателефонувати. ОСОБА_16 передав йому ( ОСОБА_17 ) свій мобільний телефон, з нього намагався зателефонувати своїй дружині, але зв'язку з нею не було. Оскільки йому необхідно було забирати 3 пляшки пива, то телефон поклав собі у кишеню, взяв пляшки і направились до будинку культури. Там, на вимогу ОСОБА_16 , повернув йому телефон. Сизько став вихвалятися, що є АТОвцем і вирішив продемонструвати як за нього будуть заступатися поліцейські, дістав свій мобільний телефон і став телефонувати в поліцію, повідомивши про напад на ОСОБА_18 . Він ( ОСОБА_17 ) штовхнув руку ОСОБА_16 і телефон випав на землю. Сизько розбив свою пляшку пива і з «розочкою» в руці пішов на нього. У нього спрацював рефлекс самозахисту і він ( ОСОБА_17 ) кинув в ОСОБА_16 свою скляну пляшку пива. Сизько присів, тому вирішив що влучив в ньго. Після вони втекли, щоб уникнути неприємностей внаслідок відбування покарання з випробуванням. Телефон ОСОБА_16 не забирали, його не били, той сам падав поблизу магазину. Свідок ОСОБА_19 також ромської національності, проживає від нього приблизно в 2км.

Обвинувачений ОСОБА_20 у вчиненні інкримінованого йому злочину винуватим себе не визнав. Дав показання, аналогічні показанням ОСОБА_17 .

Під час допиту пояснив, що того дня біля магазину «Посад» в смт. Андріївка з ОСОБА_6 пили пиво і спілкувалися із знайомими. В їхню компанію напросився вже п'яний раніше не знайомий ОСОБА_2 . Під час купівлі ще пива через віконце для нічної торгівлі в магазині ОСОБА_17 попросив у ОСОБА_16 його телефон. Сизько передав йому ( ОСОБА_17 ) свій мобільний телефон. ОСОБА_17 поклав телефон в свою кишень, а сам в руки взяв три пляшки пива. Разом пішли до будинку культури, де ОСОБА_17 на вимогу ОСОБА_16 повернув йому телефон, віддавши в руки. Сизько повідомив що він є ОСОБА_21 і вирішив продемонструвати як на його виклик відреагує поліція, куди і став телефонувати. ОСОБА_17 вибив з рук ОСОБА_16 телефон, який упав на землю. Сизько розбив свою пляшку і з «розочкою» зробив в бік ОСОБА_17 декілька кроків. ОСОБА_17 кинув в ОСОБА_16 свою скляну пляшку пива, попав йому в обличчя, ОСОБА_16 присів на одне коліно. Вони розбіглися по домівках. Сизько не били, його телефон не забирали. ОСОБА_17 захищався від ОСОБА_16 . Зі свідком ОСОБА_22 знайомий приблизно 1 рік, той періодично ремонтує йому автомобіль. У ОСОБА_19 у 2018р. купив автомобіль, вона також ромської національності, проживає приблизно в 3км від нього.

23.03.2019р. приблизно о 03.53год. до Балаклійського відділу поліції через службу «102» з Балаклійської лікарні надійшло повідомлення про доставлення до лікарні потерпілого ОСОБА_2 з тілесними ушкодженнями (т. 2 а.с. 88).

23.03.2019р. о 04.10год. в Балаклійській лікарні ОСОБА_2 подав до поліції заяву про вчинений відносно нього невідомими особами злочин приблизно о 01.00год. в смт. Андріївка поблизу магазину «Посад», з заподіянням йому тілесних ушкоджень (т. 2 а.с. 89),

23.03.2019р. о 04.20год. в Балаклійській лікарні ОСОБА_2 подав до поліції заяву про вчинений відносно нього невідомими особами ромської зовнішності злочин приблизно о 01.00-02.00год. в смт. Андріївка поблизу магазину «Посад», які шахрайським шляхом заволоділи його мобільним телефоном (т. 2 а.с. 90).

Аналізуючи обидві заяви про вчинений злочин убачається, що ОСОБА_2 заявив до поліції про те, що 23.03.2019р., приблизно о 01.00-02.00год. в смт. Андріївка Балаклійського району Харківської області, поблизу магазину «Посад», невідомі особи ромської зовнішності шляхом зловживання його довірою заволоділи його мобільним телефоном і заподіяли йому тілесні ушкодження.

Оскільки ОСОБА_2 не є спеціалістом в галузі права, перебував у стані алкогольного сп'яніння, побитий, вочевидь у шоковому стані, тому повідомив обставини у відповідності з наведеними факторами, як пересічна людина. Він є не місцевим, знаходився короткочасно, на місцевості не орієнтується, тому місце вчинення злочину вказав приблизно, по відомому йому значному орієнтиру магазину «Посад».

Більш детальне з'ясування обставин перебувало в компетенції поліцейського, який прийняв заяву, а більш точне встановлення обставин та правова кваліфікація залежала вже від результатів досудового розслідування.

Відомості про злочин було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, досудове розслідування проведено за правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 187 КК України (т. 2 а.с. 87).

Потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що 23.03.2019р. гостював в смт. Андріївка, а ввечері пішов до магазину «Посад», де придбав 2л пляшку пива і безалкогольний напій. Присів на лавку і вживав безалкогольний напій. До нього підсів дорослий чоловік ОСОБА_23 , який пив пиво, розмовляли. В компанії неподалік перебували обвинувачені, там відбувалась якась сварка. Підійшли до них і побачили, що обвинувачені намагалися виміняти у хлопця золотий ланцюжок на щось. Він зробив обвинуваченим зауваження, що це неправильно. Хлопці розійшлися, а обвинувачені залишилися. Вирішили відпочивати разом. Обвинувачені декілька разів купляли пиво. Біля віконця магазина для видачі товару на прохання ОСОБА_17 зателефонувати добровільно передав йому свій мобільний телефон марки «Ergo», який той поклав собі до кишені, а від реалізатора магазина в руки взяв пляшки пива. Реалізатор могла це бачити. Коли попросив ОСОБА_17 повернути йому мобільний телефон, той відповів, що йому нічого не давав. ОСОБА_24 також заперечував передачу телефону ОСОБА_17 . Обвинувачені почали розмовляти між собою на своїй мові. Він з матом почав кричати на ОСОБА_17 і вимагати повернути йому телефон. З відстані приблизно у 2м ОСОБА_17 кинув йому в обличчя повну скляну пляшку пива «Чернігівське», попав в ліве око-висок. Від удару пляшка розбилася, а він упав на спину. Обвинувачені били його ногами, загалом нанесли порядка 10 ударів, він закривався руками. ОСОБА_17 знаходився в області ніг, а ОСОБА_24 в області голови, обидва справа від нього. Закінчивши обвинувачені втекли. Телефон йому так і не повернули. Коли оговтався, то пішов до магазину. Там були реалізатор і чоловік. Реалізатору сказав, що його побили ті, з якими купували пиво. Його доставили до лікарні, від госпіталізації відмовився. В поліції його допитали, проводили впізнання за фотознімками, слідчий експеримент з понятими. Того вечора випив 2л пива, обвинувачені при ньому випили по 0,5л пива кожен. Фізичне насильство до обвинувачених не застосовував.

За висновком судово-медичної експертизи у потерпілого були встановлені:садно та синець в околоочній ділянці зліва, синець на переніссі, садно на тильній поверхі лівої кисті, синець на лівому колінному суглобі, тобто легке тілесне ушкодження, забійну рану в підочній ділянці ліворуч, тобто легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, синці та забійна рана за механізмом удар або удар стиснення, садна за механізмом тертя ковзання та могли бути отримані за 2-3 доби до огляду 25.03.2019р. (т. 2 а.с. 113-114).

Тобто це могло бути 23.03.2019р.

23.03.2019р. з потерпілим було проведено слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Потерпілий розповів про обставини заподіяння йому вночі тілесних ушкоджень двома чоловіками, яких він перед цим впізнав як ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , відтворив механізм і локалізацію заподіяння ними тілесних ушкоджень (т. 2 а.с. 104-111).

Показання потерпілим були підтверджені і при допиті в суді.

За висновком додаткової судово-медичної експертизи за наслідками слідчого експерименту з потерпілим, тілесні ушкодження у нього можливо могли утворитися при обставинах, вказаних у протоколі слідчого експерименту від 23.03.2019р. (т. 2 а.с. 121-122).

23.03.2019р. потерпілий за фотознімками серед інших впізнав раніше не знайомого ОСОБА_6 , як того, який вночі з іншим чоловіком заподіяли йому тілесні ушкодження і заволоділи його мобільним телефоном (т. 2 а.с. 101-101а).

23.03.2019р. потерпілий за фотознімками серед інших впізнав раніше не знайомого ОСОБА_7 , як того, який вночі з іншим чоловіком заподіяли йому тілесні ушкодження і заволоділи його мобільним телефоном (т. 2 а.с. 102-103).

Свідок обвинувачення ОСОБА_25 пояснила, що того дня, в нічну зміну працювала касиром в магазині «Посад» в смт. Андріївка. З 22.00 години відпуск товару здійснюється через вікно. Потерпілий з обвинуваченими спілкувалися поблизу цього вікна, спілкування нормальне, не конфліктне. Змісту не чула. Вони купували пиво. Вдруге повернулися утрьох, вже у стані сп`яніння. Потерпілий добровільно передав ОСОБА_17 сенсорний мобільний телефон, в корпусі чорного кольору ( ОСОБА_17 і ОСОБА_24 визнали цю обставину), купили 3 скляних пляшки пива «Чернігівське» 0,5л і вони пішли. Через значний час на сходинах побачила потерпілого, який був побитий, стогнав і скаржився, що нічого не бачить, печуть очі. На місці про подію не розповідав. Його забрали до лікарні.

28.03.2019р. свідок ОСОБА_25 (в прізвищі допущено описку, вказана як ОСОБА_26 ) за фотознімками серед інших впізнала раніше не знайомого ОСОБА_7 , як того, який перебував в компанії хлопця ромської зовнішності і хлопця слов'янської зовнішності, яким на початку доби 23.03.2019р. з магазину «Посад» в смт. Андріївка продала пиво «Чернігівське» в скляних пляшках по 0,5л, якому останній хлопець передав мобільний сенсорний телефон (т. 2 а.с. 115-116).

28.03.2019р. свідок ОСОБА_25 (в прізвищі допущено описку, вказана як ОСОБА_26 ) за фотознімками серед інших впізнала раніше не знайомого ОСОБА_6 , як того, який перебував в компанії хлопця ромської зовнішності і хлопця слов'янської зовнішності, яким на початку доби 23.03.2019р. з магазину «Посад» в смт. Андріївка продала пиво «Чернігівське» в скляних пляшках по 0,5л, при ньому останній хлопець передав першому мобільний сенсорний телефон (т. 2 а.с. 117-118).

Свідок ОСОБА_27 пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_17 є однокласниками. Того дня, ввечері зустрів ОСОБА_17 поблизу магазину «Посад» в смт. Андріївка. Поблизу на лаві сидів потерпілий і розмовляв з чоловіком, той пішов, а потерпілий підійшов до них. Він знаходився у стані сп`яніння, пив пиво з пляшки 2л, шатався. Потерпілий вступив в розмову, матом ображав обох обвинувачених. Потерпілий, повертаючись до лавки, один раз упав, розлив пиво. Падав вперед, на асфальт, на руки, піднявся сам. Наслідків падіння не бачив. На той час обвинувачені пішли в напрямку будинку культури і перебували вже приблизно в 100м. Розійшлись приблизно о 00.00год. (обидва обвинувачені визнали ці обставини). Мобільного телефону потерпілого не бачив. Не бачив і телефону ОСОБА_17 , він брав кнопочний телефон у ОСОБА_24 .

Дня через три зустрів потерпілого в смт. Васищево, він був з синцем на обличчі. Він запитав, чи не бачив як його били, з приводу обвинувачених не запитував.

Оцінюючи показання свідка суд виходить з того, що він не є очевидцем злочину, не володіє інформацією з приводу обставин злочину, оскільки його було вчинено дещо пізніше, на той час у потерпілого не було видимих тілесних ушкоджень. Тому його показання не спростовують факту вчинення злочину та причетності до нього обвинувачених.

За дорученням слідчого 24.04.2019р. було проведено огляд речей, відповідно до протоколу, в присутності понятих, за місцем проживання ОСОБА_19 в смт. Андріївка вона видала мобільний телефон, який був ретельно оглянутий і встановлено співпадіння його марки, моделі, серійних номерів з телефоном потерпілого. Телефон був вилучений (т. 2 а.с. 131-135),

Свідок обвинувачення ОСОБА_19 пояснила, що весною 2019р. її робітник ОСОБА_23 (Стан) продав мобільний телефон. Повідомив, що знайшов його в розібраному стані поблизу смітника. Родичі намагалися його включити, вставляли свою сім-картку. Пізніше приїхали поліцейські і розпитували про телефон, розповіла їм і телефон вилучили. Вилучався без понятих, телефон передала поліцейському в руки, що він з ним робив не бачила. Розписалась в документі, хоча є неграмотною, не прочитала його і їй зміст не оголосили. Ознайомившись з протоколом огляду місця події з вилученням телефону заперечила належність їй підпису від власного імені (т. 2 а.с. 134). Ознайомившись з биркою, якою опечатаний речовий доказ мобільний телефон, заперечила належність їй підпису від власного імені.

Свідок обвинувачення ОСОБА_28 , пояснив, що з обвинуваченими перебуває у дружніх стосунках, а на свідка ОСОБА_29 працює. Ввечері того дня на узбіччі дороги, приблизно в 100м від магазину «Посад» в смт. Андріївка знайшов задню кришку, а неподалік і сам мобільний телефон марки «Ergo», через дорогу знайошов акумулятор. Забрав їх. Вдома зібрав телефон, він був заблокований графічним ключем, сім-карти не було. Пізніше телефон продав ОСОБА_19 . Приблизно через тиждень пона повідомила, що той телефон проходить по кримінальній справі. Поліцейським розповів про обставини, показав місце знахідки. Екран телефона був тріснутий. Ознайомившись з зображенням телефону на фототаблиці пояснив, що це не той телефон, оскільки відсутня тріщина.

Однак при дослідженні в суді речового доказу мобільного телефону, на ньому виявлена очевидна тріщина екрану від нижнього лівого кута до середини правої сторони, що кореспондується з показаннями свідка Стан про наявність тріщини екрану знайденого ним того вечора в районі місця події мобільного телефону, який опинився у свідка ОСОБА_29 , де і був вилучений, відповідає зображенню на фототаблиці до протоколу огляду телефону, впізнаний потерпілим і відповідає наданим ним документам, у т.ч. за серійним номером (т. 2 а.с. 100, 135, 172). Свідок ОСОБА_19 , оглянувши речовий доказ, пояснила, що за зовнішнім виглядом він схожий з тим, який купила у ОСОБА_28 і який був вилучений поліцією.

Викладене беззаперечно доводить, що це один і той же телефон, належний потерпілому, який був предметом злочину.

З цих підстав спростовані показання свідка ОСОБА_28 про те, що речовий доказ і знайдений ним телефон це різні речі.

Для перевірки показань свідка ОСОБА_19 та дотримання процесуального порядку при проведенні слідчої дії огляду місця події з вилученням мобільного телефону були допитані поняті.

Свідок ОСОБА_30 в суді пояснив, що в присутності двох понятих ОСОБА_19 видала поліцейським мобільний телефон-смартфон, чорного кольору, сенсорний. Знімали його кришку, описували номери. Був складений протокол, розписалися в ньому, у т.ч. ОСОБА_29 . Вона пояснювала, що телефон чи купила чи хтось їй приніс. Як вилучався телефон не пам`ятає. У той час їхав додому через смт. Андріївка, раніше працював в міліції.

Відповідно до ч. 6 ст. 223 КПК України відсутні підстави для визнання свідка заінтересованим в результатах кримінального провадження за ознакою колишнього місця роботи.

Свідок ОСОБА_31 в суді пояснив, що поліцейським був залучений в якості понятого в смт. Андріївка разом з іншим понятим. Поліцейський пояснював, що місцезнаходження телефону відстежили і його необхідно вилучити. Жінка ромської зовнішності поводила себе спокійно, передала поліцейському ОСОБА_32 сенсорний мобільний телефон чорного кольору, бувший у використанні. Був складений протокол, зміст якого оголосили, зауважень не мав, підписав його. Розписався другий понятий і жінка, у якої був вилучений телефон ( ОСОБА_19 ). Детально телефон не розглядав. Ознайомившись в судовому засіданні з фотознімком вилученого телефону не заперечував, що це той же телефон. Ознайомившись в судовому засіданні з протоколом про вилучення телефону впізнав свій підпис.

Судом було відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про призначення почеркознавчої експертизи з питання належності підпису свідку ОСОБА_33 в протоколі, оскільки він безпосередньо в суді підтвердив свою участь у цій слідчій дії, належність йому підпису в протоколі, його участь в слідчий дії в суді підтвердий другий понятий ОСОБА_34 , отримані інші докази щодо цих обставин, оцінку доказам суд надасть при прийнятті рішення за наслідком розгляду справи.

Показання свідка ОСОБА_19 про те, що телефон у неї вилучався без понятих, не був упакований і опечатаний, а підписи в протоколі огляду місця події і бірці на речовому доказі від її імені належать не їй суд визнає недостовірними. Так, допитані в суді для перевірки цієї обставини ОСОБА_31 і ОСОБА_30 , які були залучені понятими, спростували вказані обставини.

Суттєвим є те, що свідок ОСОБА_19 і обвинувачені є представниками ромського народу, проживають в одному населеному пункті, внаслідок чого пов`язані між собою за етнічною ознакою, комунікаціями, місцем проживання, є членами малочисельної етнічної громади селища, з великою долею вірогідності родинними (сімейними), іншими близькими зв`язками, тому очевидно свідок має побоювання бути відкинутою членами своєї етнічної групи через помилково зрозумілу допущену «зраду» або навіть побоювання помсти, внаслідок чого сприяє обвинуваченим уникнути кримінальної відповідальності.

З цих підстав показання свідка ОСОБА_29 про порушення порядку отримання доказів та їх фальсифікацю визнаються недостовірними.

При дослідженні речового доказу встановлено, що ним є фрагменти скляної пляшки, у т.ч. горлечко пляшки з наклейкою «Чернігівське» і задня частина з етикеткою з датою виготовлення пива лютий 2019р., вилученого на місці події, в районі розташування обільних плям бурого кольору, схожих на кров (т. 2 а.с. 99).

Оцінюючи доказове значення цього речового доказу суд виходить з того, що він кореспондується з показаннями свідка ОСОБА_25 , яка продала пляшку такого пива компанії потерпілого і обвинувачених, показаннями потерпілого про те, що вона була знаряддям завдання йому тілесних ушкоджень обвинуваченими. А інкримінований злочин вчинений дещо більше ніж через місяць після дати виготовлення цієї пляшки пива.

23.03.2019р. протоколом огляду місяця зафіксовано зовнішній вигляд магазину «Посад» в смт. Андріївка. Вхід до магазину здійснюється через сходи. Вхідні двері обладнані віконцем (т. 2 а.с. 94-95).

23.09.2019р. протоколом огляду місяця на ділянці місцевості поблизу будинку культури,в районі розташування обільних плям бурого кольору, схожих на кров, зафіксовано виявлення і вилучення 3-х фрагментів скляної пляшки, два з яких з наклейкою та етикеткою пива «Чернігівське». Там же виявлена ціла скляна пляшка з під пива «Чернігівське» (т. 2 а.с. 96-97, 99). Ці речі є речовими доказами, як фрагменти знаряддя злочину, яким потерпілому були заподіяні тілесні ушкодження.

За висновком товарознавчої експертизи ринкова вартість уживаного мобільного телефону потерпілого предмету злочину станом на 23.03.2019р. складала 1403 гривні 32 копійки (т. 2 а.с. 124-130).
Експертиза була призначена 29.03.2019р. (т. 2 а.с. 123), висновок наданий 05.04.2019р. (т. 2 а.с. 126), а телефон був відшуканий вже після цього 29.04.2019р. (т. 2 а.с. 133).
Однак, при наявності предмету злочину та об'єктивної можливості, додаткова товарознавча експертиза з безпосереднім дослідженням телефону проведена не була. Вартість телефону визначена лише за матеріалами справи, без врахування його реального технічного стану, товарного вигляду тощо, тому суд визнає допущену стороною обвинувачення неповноту у встановленні цієї обставини, а вартість недостовірною. Внаслідок цього вартість телефону у формулюванні обвинувачення судом не зазначається.
Однак, відсутність достовірних доказів вартості предмету розбою, на його кваліфікацію не пливає, не виключає наявність складу злочину.

Оскільки розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами 2 та 4 статті 17 КПК України, за змістом яких:

- «Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом»;

- «Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов'язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред'явленим обвинуваченням.

Згідно до практики Європейського суду з прав людини, викладеної у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

На підтвердження свого права власності на мобільний телефон з 17.01.2019р. потерпілий надав слідчому копії документів у виді гарантійного талону і його серійних номерів (т. 2 а.с. 98, 100).

Вказаний у даних оператора мобільного зв'язку про зв'язок мобільного телефону ОСОБА_2 з № НОМЕР_3 IMEI НОМЕР_4 повністю співпадає з даними предмета злочину, вилученого мобільного телефону і наданими потерпілим документами на нього IMEI1 НОМЕР_5 , IMEI2 НОМЕР_4 (т. 2 а.с. 100, 135, т. 3 а.с. 2-6). До уваги не береться остання 15-та цифра коду, яка є розрахунковою контрольною. Вище зазначений вже 14-значний код.

Як убачається з даних оператора мобільного зв'язку про зв'язок мобільного телефону ОСОБА_2 з № НОМЕР_3 , 23.03.2019р., в період часу, до та після інкримінованого злочину:

1)в період 00:56год.-01:13год. користувались мережею Internet;

2)01:14год. з'єднання з абонентом № НОМЕР_6 тривалістю 55с;

3)01:28год. з'єднанняз абонентом служба «102» (поліція) тривалістю 71с;

4)01:41год. з'єднання з абонентом № НОМЕР_7 тривалістю 43с;

5)02:01год. з'єднання з абонентом № НОМЕР_8 тривалістю 0с;

6)в період 02:12год.-02:13год. користувались мережею Internet (т. 3 а.с. 2-6).

Стороною обвинувачення не вжито заходів для перевірки належності абонентів (2, 4, 5) до контактів потерпілого, обвинувачених або інших осіб.

При реальності таких можливостей, починаючи від допиту потерпілого та обвинувачених, перевіркою телефонної книги в телефоні потерпілого, вихідних дзвінках, закінчуючи отриманням від оператора мобільного зв'язку відомостей про зв'язок потерпілого за попередній період і його аналізу на предмет співпадання цих контактів та встановлення місця перебування цих контактів, їх особи та виявлення зв'язків з потерпілим та обвинуваченими.

Відповідно до ст. 92 КПК обов'язок доказування покладено на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Суд зі свого боку забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в межах кримінального процесуального закону.

Кримінальний процесуальний закон передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об'єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов'язків.

Так, за ухвалою суду від 12.02.2020р. було відновлено з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, зокрема: «хто саме користувався телефоном потерпілого в період незадовго до інкримінованого часу заволодіння ним та після цього, з урахуванням досліджених даних мобільного оператора про зв`язок (т. 3 а.с. 2-6)» (т. 3 а.с. 93).

Після цього, прокурор заявила клопотання про додатковий допит потерпілого (т. 3 а.с. 91 зворот), 06.05.2020р. прокурор зняла своє клопотання про додатковий допит потерпілого (т. 3 а.с 198), а 20.05.2020р. прокурор повідомила, що не буде змінювати обвинувачення в суді, не бажає доповнювати судовий розгляд, інших доказів не має, готова до судових дебатів (т. 3 а.с. 215).

Обвинувачені визнають, що телефон брали у потерпілого зателефонувати і по дорозі від магазину до будинку культури повернули його на вимогу. Потерпілий це заперечує.

Однак є і об`єктивні обставині дзвінок з телефону потерпілого до служби «102» (поліція) о 01:28год. тривалістю 71с безпосередньо перед вчиненням злочину, користування телефоном до 02:13год.

Тобто, телефонувати до поліції з телефону потерпілого могли лише він сам або обвинувачені.

Сторона обвинувачення не перевірила особу заявника при дзвінку з телефону потерпілого до поліції, зміст заяви.

Обвинувачені стверджують про те, що на місці злочину потерпілий зателефонував до поліції та повідомив про напад на нього, як на АТОвця, бажаючи продемонструвати реакцію поліції.

Тому є суперечності між показаннями потерпілого, з одного боку, і показаннями обвинувачених та об'єктивним доказом відомостями оператора зв'язку про дзвінок з телефону потерпілого до поліції, з іншого боку.

Необхідно встановити хто з них телефонував до поліції, а відповідно хто користувався телефоном потерпілого, чи спроможною є версія обвинувачення про утримання обвинуваченими телефону від магазину «Посад» до остаточного заволодіння внаслідок злочину.

Факт передачі ОСОБА_17 телефону поблизу магазину «Посад» для здійснення дзвінка визнають потерпілий, обвинувачені і підтвердив свідок ОСОБА_35 . Тому він визнається доведеним.

Але стороною обвинувачення не спростовані доводи обвинувачених про те, що по дорозі від магазину «Посад» до будинку культури ОСОБА_17 повернув телефон потерпілому, який пізніше з нього зателефонував до служби «102» (поліція).

Зовсім сумнівною і нелогічною буде версія про те, що перед вчиненням злочину до поліції з телефону потерпілого, який і був предметом злочину, телефонували обвинувачені, яку мету вони могли переслідувати, певним чином викриваючи себе.

Внаслідок наявності обґрунтованих сумнівів і протирічь, які стороною обвинувачення не спростовані, до показань потерпілого ОСОБА_16 суд ставиться критично, приймаючи їх лише в частині, яка підтверджується іншими доказами.

Так, показання потерпілого за своїм змістом не у повній мірі відтворюють обставини та не повністю узгоджуються з іншими доказами, зокрема показаннями обвинувачених та об'єктивним письмовим доказом інформацією оператора мобільного зв'язку, показаннями свідка Стан про встановлення на телефоні блокування доступу до нього сторонніми особами.

Суд пояснює суперечливі показання потерпілого в цій частині сукупністю факторів алкогольне сп'яніння, стресова ситуація нічний час, незнайомі населений пункт і місце, безлюдне місце, перебування з двома незнайомими людьми, також в стані алкогольного сп'яніння, шоковий стан внаслідок побиття.

Однак ця обставина ставить правдивість і достовірність показань потерпілого у цій частині під обґрунтований сумнів.

Все це вказує на те, що до поліції о 01.28год. зі свого мобільного телефону телефонував саме потерпілий і на той час телефон з його власності не вибув, злочин ще не був вчинений.

Вочевидь злочин мав місце у часовий проміжок між дзвінками до поліції та викликом медиків. Обвинувачені також визнають, що застосували насильство до потерпілого після його дзвінка до служби «102» (поліція), а це починаючи з 01.30 години, що підтверджують відомості оператора зв'язку (01:28год. з'єднання з абонентом служба «102» (поліція) тривалістю 71с). Медичну допомогу викликали приблизно о 03.00 годині (оскільки лікарня приблизно о 03.53год. повідомила до поліції про доставлення потерпілого). Оскільки точний час вчинення злочину встановити не можливо, він зазначається приблизно. Встановлена в ході судового розгляду погрішність орієнтовно у 43 хвилини 1 година, порівняно з формулюванням обвинувачення, є допустимою. Ще слід врахувати, як мінімум, час, потрібний на переміщення від магазину до місця злочину.

Розбій, як злочин проти відносин власності (ст. 187 КК), це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом у складі розбою слід розуміти раптові, несподівані для потерпілого умисні дії, спрямовані на негайне вилучення його майна шляхом застосування до нього фізичного або психологічного насильства, небезпечного для життя і здоров'я.

Таким чином, напад завжди супроводжується насильством над потерпілим, як способом подолання дійсного чи можливого опору з метою заволодіння чужим майном.

При цьому фізичне насильство полягає в силовому впливі на потерпілого, який призводить до заподіяння йому легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я або незначною втратою працездатності, ушкоджень середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також в інших насильницьких діях, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх заподіяння. Психологічне ж насильство полягає у погрозі негайного застосування до потерпілого фізичного насильства, небезпечного для його життя чи здоров'я.

Розбій вважається закінченим злочином з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, незалежно від того, заволодів майном злочинець чи ні.

Вирішуючи питання про спрямованість умислу ОСОБА_7 і ОСОБА_6 суд виходить із сукупності всіх обставин злочину, зокрема часу, місця й характеру дій обвинувачених, які у нічну пору доби, спонукали раніше незнайомого, не місцевого жителя ОСОБА_2 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, перейти з ними від жвавого місця біля магазину «Посад» до усамітненого, безлюдного місця поблизу будинку культури, тим самим зручного для нападу на нього, внаслідок відсутності свідків, для заволодіння його мобільним телефоном. Там, потерпілому заподіяли тілесні ушкодження, наслідком чого стало заволодіння його мобільним телефоном, після чого втекли з місця вчинення злочину.

В подальшому, усвідомивши що злочин вчинений все ж в умовах певної очевидності, його зухвалу форму, тяжкість злочину і резонанс, бажаючи уникнення кримінальної відповідальності, розуміючи певну можливість їх викриття через телефон, який буде речовим доказом їхньої винуватості, обвинувачені вирішили позбутися телефону, для чого його розібрали та викинули на шляху відходу, розпорядившись ним таким чином на власний розсуд. Невдовзі цей телефон був знайдений ОСОБА_28 , який продав його своєму роботодавцю ОСОБА_19 , у якої він і був вилучений поліцією. Сім-карти також позбулися, вона знайдена так і не була.

Інших мотивів нападу судом не встановлено, дзвінок потерпілого до поліції міг бути лише приводом для вчинення злочину, оскільки метою нападу на ОСОБА_2 і застосування до нього насильства було бажання обвинувачених заволодіти його майном. Телефон по деталям був знайдений свідком Стан на відстані від місця вчинення злочину.

Отже, факт протиправного заволодіння майном потерпілого за відсутності інших мотивів для заподіяння легких тілесних ушкоджень та подальше розпорядження цим майном свідчать саме про вчинення розбійного нападу.

Крім того, обвинувачені самостійно не могли скористатися телефоном потерпілого за призначенням, оскільки він був заблокований, цього ж не змогли зробити і свідки ОСОБА_36 та ОСОБА_29 . А тому для обвинувачених він став фактично даремним, непотрібним, і навпаки небезпечним.

Доводи обвинувачених про те, що кинувши пляшкою в обличчя потерпілого ОСОБА_7 діяв у стані необхідної оборони, оскільки потерпілий наближався до них і погрожував їм застосуванням фрагменту розбитої пляшки (т.з. «розочкою»), є надуманими, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина третя статті 36 КК).

Наведені теоретичні положення свідчать, що стан необхідної оборони виникає лише за наявності для неї підстави, зокрема, вчинення суспільно небезпечного посягання, що викликає у того, хто захищається, необхідність у його негайному відверненні чи припиненні шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди.

З обсягу та характеру фактичних обставин справи, убачається, що хоча потерпілий і перевершує кожного з обвинувачених за зовнішніми фізичними даними, але обвинувачених було двоє, вони перебували на вулиці, у не обмеженому просторі і за наявності небезпеки вільно могли залишити місце, уникнувши її. Більш того, жодних тілесних ушкоджень обвинуваченим з боку потерпілого завдано не було. За їх показаннями потерпілий знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння, на відміну від них.

Тому не доведено наявності підстав для необхідної оборони, зокрема, вчинення потерпілим суспільно небезпечного посягання на обвинувачених.

Твердження сторони захисту про відсутність у діях обвинувачених попередньої змови на вчинення злочину є безпідставними.

Співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох осіб (суб`єктів злочину) у вчиненні умисного злочину. Злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

При цьому під час вчинення злочину кожен зі співучасників може вчиняти різні дії (подолання опору потерпілого, заподіяння тілесних ушкоджень, заволодіння майном), які спрямовані на досягнення єдиної мети.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Судовим розглядом встановлено, що поблизу магазину «Посад» обвинувачені обрали ОСОБА_2 об`єктом злочину, оскільки він не місцевий, раніше не знайомий, знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння, оцінили його мобільний телефон, яким певний час користувалися, під приводом подальшого вживання алкоголю спонукали його перейти в безлюдне місце, що полегшує вчинення злочину та зменшує вірогідність їхнього викриття, хоча до того ніщо їм не заважало спілкуватися і вживати алкоголь поблизу магазину, який був певним осередком нічного життя селища. Певні деталі злочину могли узгодити між собою навіть в присутності потерпілого, користуючись не зрозумілою тому ромською мовою. Безпосередньо на місці обвинувачені постійно перебували удвох, поруч, стан необхідної оборони був відсутній, тому інші мотиви для нападу на потерпілого відсутні. Тілесні ушкодження у потерпілого локалізовані не тільки на обличчі, тому окрім кидку пляшкою в обличчя йому були завдані декілька ударів. В результаті нападу потерпілий позбувся свого мобільного телефону. Не маючи можливості з телефону викликати медичну допомогу і поліцію, за цим він повернувся до магазину. Ніхто з обвинувачених не надав йому медичної допомоги, не викликав її, не звернувся за допомогою до інших людей, втекли разом.

Виходячи з цього, дії обвинувачених були послідовними, узгодженими і охоплювалися єдиним умислом, співучасники разом застосовували насильство до потерпілого, а потім заволоділи його майном.

Об`єктивно, тілесні ушкодження у потерпілого з`явилися, а його мобільний телефон зник, безпосередньо після його перебування лише з обвинуваченими в один час і в одному місці.

Обидва обвинувачені визнають і підтверджують показання потерпілого про те, що ОСОБА_17 кинутою скляною пивною пляшкою попав ОСОБА_16 в обличчя, чим заподіяв йому тілесні ушкодження обличчя. Об'єктивно у потерпілого було встановлено: садно та синець в околоочній ділянці зліва, синець на переніссі, тобто легке тілесне ушкодження, забійну рану в підочній ділянці ліворуч, тобто легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Ці тілесні ушкодження локалізовані в ділянці лівого глазу, тому суд погоджується, що всі або частина из них очевидно могли бути заподіяні в результаті травматичної дії внаслідок сильного тупого удару з близької дистанції, з певним прискоренням, твердою немаленькою поверхнею важкого предмету скляною пивною пляшкою 0,5л.

Інші тілесні ушкодження - садно на тильній поверхі лівої кисті, синець на лівому колінному суглобі за висновком судово-медичної експертизи утворилися за механізмом удар або удар стиснення та тертя ковзання, тому могли бути заподіяні внаслідок побиття ногами.

Відсутні докази того, що потерпілий отримав тілесні ушкодження або частину з них при падінні поблизу магазину «Посад». Це є лише припущенням, на той час тілесних ушкоджень у нього ніхто не бачив, навіть обвинувачені. Встановлений експертизою механізм їх утворення відповідає версії і обставинам побиття, у т.ч. підтвердженим потерпілим при проведенні слідчого експерименту з проведенням додаткової судово-медичної експертизи за його результатами.

Оскільки тілесні ушкодження у потерпілого локалізовані на різних частинах тіла, то на переконання суду, це свідчить про його побиття, конкретно обвинуваченими.

Позиція обвинувачених з невизнання винуватості і обставин злочину не підтверджена об`єктивними доказами і розцінюється судом як обраний спосіб захисту і бажання уникнути відповідальності.

Оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку суд визнає їх достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Суд кваліфікує дії кожного з обвинувачених за:

ч. 2 ст. 187 КК України, як

напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Обвинувачений ОСОБА_7 : з 09.10.2018р. по 09.04.2019р. відбуває покарання з випробуванням, внаслідок чого з 14.11.2018р. перебуває на обліку в органі з питань пробації;

за місцем проживання характеризується позитивно; не перебуває на обліках у психіатра, нарколога; офіційно не працевлаштований; не одружений (т. 1 а.с. 98-99, 111-114, 117, т. 2 а.с. 138-151).

Обставин, що пом`якшують покарання, суд не убачає.

Обставинами, що обтяжують покарання суд визнає: 1) рецидив злочинів, 2) вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Обвинувачений ОСОБА_6 : з 09.10.2018р. по 09.04.2019р. відбуває покарання з випробуванням, внаслідок чого з 14.11.2018р. перебуває на обліку в органі з питань пробації;

за місцем проживання характеризується позитивно; не перебуває на обліках у психіатра, нарколога; офіційно не працевлаштований; одружений; періодично проходить обстеження і перебуває на лікуванні (т. 1 а.с. 38-51, 60-90,112-116, т. 2 а.с. 152-164, т. 3 а.с. 112).

Обставин, що пом`якшують покарання, суд не убачає.

Обставинами, що обтяжують покарання суд визнає: 1) рецидив злочинів, 2) вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, це ще й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак матеріали справи таких достатніх даних не містять і судовим розглядом вони також не встановлені.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Тобто суд, мотивуючи вид та розмір призначеного ним покарання (основного та додаткового), повинен урахувати всі обставини, які мають значення для його призначення.

Визначаючи вид та розмір покарання суд також виходить з того, що: вчинений злочин є тяжким, карається позбавленням волі на строк від 7 до 10 років із конфіскацією майна, вчинили його під час відбування покарання з випробуванням, призначеного також за вчинення корисного, тяжкого злочину, внаслідок чого вже мають кримінальний досвід, своєї винуватості не визнали, не розкаялися, кримінальному провадженню не сприяли, що свідчить про їхні виняткові зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, вперте не бажання безповоротно відмовитися від злочинного способу життя і стати на шлях виправлення і перевиховання, виявивши байдужість до своєї подальшої долі, наявність двох обставин, що обтяжують покарання і відсутність обставин, що його пом'якшують, тому у поєднанні особливостями конкретного суспільно небезпечного діяння, неможливо досягти мети покарання у виді кари, виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів без ізоляції їх від суспільства.
Одночасно враховується молодий вік обвинувачених, більш активна роль ОСОБА_7 , який прицінився до телефону, розпочав вчинення злочину, кинувши потерпілому в обличчя пивну пляшку, стан здоров'я ОСОБА_6 , позиція потерпілого, з яким обвинувачені примирилися, відшкодували завдану йому шкоду, вибачилися, просив суворо не карати, призначивши покарання, не пов'язане з обмеженням або позбавленням волі (т. 3 а.с. 118).
Тому на основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, йогонеобхідно призначити у лише дещо перевищуючому мінімальний розмірі санкції 7р. 6міс. та 7р. 3міс. позбавлення волі із конфіскацією майна відповідно.

Внаслідок того, що має місце сукупність вироків, суд вважає необхідним до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднати не відбуте покарання за попереднім вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 09.10.2018р. у вигляді 6міс. та 3міс. відповідно, вважаючи саме таке покарання необхідним і достатнім в якості кари за скоєне, для виправлення та попередження нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, будуть враховані інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

При цьому підстав для застосування правил ст. 69, 75 КК України не убачається, рівно як і для призначення більш суворого покарання.

Обвинуваченим строк тримання під вартою продовжений по 12 серпня 2020 року включно, без визначення розміру застави.

Беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, з метою забезпечення кримінального провадження, з урахуванням покарання, що призначається, а також для забезпечення виконання даного вироку, для запобігання спробам переховуватися від суду і вчинити інший злочин, враховуючи наявність кримінального досвіду, строк тримання обвинувачених під вартою необхідно продовжити до набрання вироком законної сили, однак у будь-якому разі не більш ніж на 60 днів, що передбачено нормою ч. 1 ст. 197 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням товарознавчої експертизи стягнути з обвинувачених в дольовому порядку на користь держави (т. 2 а.с. 125).

Питання про речові докази по справі суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України (т. 2 а.с. 172-176).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 369-378 КПК України,

у х в а л и в:

1. ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, призначивши йому покарання 7 (сім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі із конфіскацією всього особистого майна.

2.На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 09.10.2018р. у вигляді 6 (шести) місяців позбавлення волі і за сукупністю вироків призначити ОСОБА_7 остаточне покарання 8 (вісім) років позбавлення волі із конфіскацією всього особистого майна.

3. ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, призначивши йому покарання 7 (сім) років 3 (три) місяці позбавлення волі із конфіскацією всього особистого майна.

4.На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 09.10.2018р. у вигляді 3 (трьох) місяців позбавлення волі і за сукупністю вироків призначити ОСОБА_6 остаточне покарання 7 (сім) років 6 (шість) місяців позбавлення волі із конфіскацією всього особистого майна.

5.ОСОБА_7 , ОСОБА_6 продовжити строк тримання під вартою без визначення розміру застави до набрання цим вироком законної сили, але не більше ніж ніж на 60 днів, тобто по 24 вересня 2020 рокувключно.

6.Початок строку відбування покарання обчислювати з дня взяття під варту за цим кримінальним провадженням, тобто з 23.03.2019р.

7.Процесуальні витрати в сумі 429 гривень стягнути стягнути на користь держави з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , по 214,50 гривень з кожного.

8.Речові докази: мобільний телефон повернути законному володільцю потерпілому ОСОБА_2 ; карту пам`яті зберігати в матеріалах судового кримінального провадження (т. 2 а.с. 111); фрагменти пляшки знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Балаклійський районний суд Харківської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинувачений має право подати клопотання про помилування, доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції, ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Головуючий ОСОБА_1