Справа № 202/6236/20
Провадження № 1-кс/202/7546/2020
УХВАЛА

20 жовтня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 ,

слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Кузікянд, Амасійського району, Вірменія, громадянин України, з середньою освітою, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно працевлаштований в СФГ "Сяєво", зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000682 від 09 вересня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

Згідно з матеріалами клопотання, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи у злочинній змові із своїм сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не бажаючи займатися законною трудовою діяльністю, але прагнучі збагатитись будь-яким способом, у тому числі злочинним шляхом, став на шлях скоєння злочинів, зокрема вирішив займатись трудовою експлуатацією соціально незахищених осіб, шляхом використання їх для безоплатного догляду за великою рогатою худобою, що належить сім`ї ОСОБА_9 .

Так, у лютому 2019 року, але не пізніше 25.02.2019 року, ОСОБА_6 , перебуваючи у злочинній змові із своїм сином ОСОБА_8 , не бажаючи діяти у встановлений трудовим законодавством спосіб, почали підшукувати малозабезпечених та соціально незахищених громадян для залучення до роботи на власному сільськогосподарському підприємстві, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , з метою їх трудової експлуатації, а саме безоплатної примусової праці, з використанням обману, у тому числі із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та з погрозою застосування такого насильства, і отримання прибутку для власного незаконного збагачення від їх експлуатації.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , перебуваючи у злочинній змові із своїм сином ОСОБА_8 , у лютому 2019 року, але не пізніше 25.02.2019 року, звернулись до раніше знайомої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка займалась підшукуванням малозабезпечених та соціально незахищених громадян, їх вербуванням та переміщенням до сільськогосподарських угідь Дніпропетровської області, з метою отримання працівників на свої угіддя по догляду за великою рогатою худобою.

Так ОСОБА_10 25.02.2019 року підшукала для ОСОБА_8 та ОСОБА_6 раніше їй невідомого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який знаходився поблизу території «Словянського ринку», розташованого по вул. Курчатова, 1, м. Дніпро.

У подальшому, ОСОБА_10 зателефонувала ОСОБА_8 з пропозицією, за винагороду для неї, надати для трудової експлуатації ОСОБА_11 , на що останній надав свою згоду та прибув до території «Словянського ринку», розташованого по вул. Курчатова, 1, м. Дніпро на автомобілі ВАЗ 21099, темно зеленого кольору, державний номер не встановлено досудовим розслідуванням, де отримав від ОСОБА_10 потерпілого ОСОБА_11 .

В свою чергу, ОСОБА_8 шляхом обману про дійсні умови праці схилив ОСОБА_11 поїхати до господарства, чим завербував його. Так ОСОБА_8 повідомив останньому неправдиву інформацію щодо умов праці на його господарстві, а саме щодо заробітної плати у розмірі 1000-1500 гривень на день, гарних умов проживання на території господарства, забезпечення цигарками та їжею.

У подальшому, ОСОБА_8 під час переміщення, шляхом перевезення ОСОБА_11 на автомобілі ВАЗ 21099, темно зеленого кольору, з «Словянського ринку» до с. Ковпаківка Магдалинівського району, з метою подальшої трудової експлуатації, застосував до останнього насильство, а саме зв`язав руки, надягнув на очі ОСОБА_11 обмежуючу зір тканину, наніс декілька ударів по тулубу та голові, що призвело до легких тілесних ушкоджень, що мають не значні скороминучі наслідки. Крім того, повідомив, що ОСОБА_11 є особою, яку вони з ОСОБА_6 купили, та що останньому тепер необхідно відпрацьовувати витрачені на нього кошти.

В цей же день ОСОБА_8 привіз ОСОБА_11 , на вказаному автомобілі ВАЗ 21099 темно зеленого кольору, до сільськогосподарського господарства сім`ї ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_2 .

Після цього одразу завів ОСОБА_11 до кабінету ОСОБА_6 .

В розмові з потерпілим ОСОБА_6 повідомив, що він є власником даного господарства, запитав чи зрозуміло останньому умови праці, та після цього, взявши до рук палицю, наніс декілька ударів в область стегна та рукою наніс удар в область голови, що призвели до легких тілесних ушкоджень, що мають не значні скороминучі наслідки. Після чого, ОСОБА_6 вказав ОСОБА_11 , що той повинен себе гарно поводити.

У подальшому ОСОБА_6 передав ОСОБА_11 невстановленій досудовим розслідуванням особі, при цьому поставив задачу ОСОБА_11 та вказаній невстановленій особі завантажити молоко, яке перебувало у пластикових бідонах, до вантажного авта марки мерседес «Віто» білого кольору.

Невстановлена досудовим розслідуванням особа, повідомила ОСОБА_11 що потрібно буде прибирати, випасати, годувати худобу та прибирати сараї за нею, що гроші за роботи господар не платить. Показала місце проживання працівників, це був сарай з матрацами на підлозі та старою піччю. Крім того, ОСОБА_11 бачив працюючими на території господарства й інших чоловіків. Всі були зі слідами побоїв. Невстановлена особа повідомила ОСОБА_11 , що у разі поганої поведінки, не виконання або не якісного виконання завдань, які ставить господар ОСОБА_6 та його син ОСОБА_8 , працівників б`ють.

В той же день у нічний час доби ОСОБА_11 втік з господарства Мухтарових до м. Дніпра та звернувся до правоохоронних органів.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України - торгівля людьми, а так само вербування, переміщення, одержання людини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману, вчинені за попередньою змовою групою осіб, поєднані з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

05 жовтня 2020 року ОСОБА_6 , в порядку ст. ст. 276-278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України за матеріалами кримінального провадження № 0000682.

19 жовтня 2020 року слідчому судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Слідчий в обґрунтування клопотання зазначив про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 причетний до скоєння особливо тяжкого кримінального правопорушення, зокрема: зокрема:

- ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду (з огляду на тяжкість інкримінованого злочину та передбачене законом покарання);

Вказані обставини обумовлюють ризик (у виді можливості ОСОБА_6 ) переховуватись від органу досудового розслідування та суду (шляхом виїзду за межі України (або в межах України) з метою уникнення кримінальної відповідальності та бути підданим справедливому покаранню.

- ризик незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні;

Вказаний ризик також обумовлений способом вчинення злочину, зокрема вчинення злочину групою осіб, діяльність якої була направлена на трудову експлуатацію соціально незахищених осіб у власних цілях, які легко піддаються впливу (з урахуванням їх соціального становища), а також з огляду на те, що фігуранти вчинення кримінального правопорушення перебувають на свободі, з урахуванням специфіки соціального становища потерпілих та свідків у кримінальному правопорушенні (зокрема відсутності постійного місця мешкання, відсутності постійного джерела доходів для існування), фігуранти можуть впливати на потерпілих та свідків шляхом залякування або нанесення останнім тілесних ушкоджень.

- іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню (у т.ч. зловживання своїми процесуальними правами заради затягування проведення досудового розслідування, або створення інших обставин і фактів, які маскують протиправні дії);

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Таким чином, орган досудового розслідування звертається до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, з можливістю внесення застави в розмірі трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки злочин, що інкримінується ОСОБА_6 відноситься до категорії особливо тяжких, який станом на 01.07.2020 року становить 2 118 грн., тобто в сумі шістсот тридцять п`ять тисяч чотириста гривень.

Слідчий у своєму клопотанні звертає увагу слідчого судді на те, що запобіжні заходи не пов`язані із триманням під вартою не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобіганню вказаних вище ризиків, у зв`язку із чим просив застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 строком на 60 діб до 05.12.2020 року із визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання, просили його задовольнити, наголошуючи на наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказані обставини на думку прокурора виправдовують тримання підозрюваного під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання слідчого, зазначаючи про недоведеність та не обґрунтованість підозри, а також недоведеність слідчим існування ризиків, зазначених у клопотанні. Просила суд застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Підозрюваний підтримав думку захисника.

Слідчий суддя, заслухавши прокурора, підозрюваного та захисника, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

Санкція ч. 2 ст. 149 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, що відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

З приводу доводів захисника щодо необґрунтованості підозри, слідчий суддя зазначає про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до положень ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , суспільну небезпеку інкримінованих ОСОБА_6 кримінально протиправних діянь, які полягали у торгівлі людьми, а так само у вербуванні, переміщенні, одержанні людини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману, уразливого стану, за попередньою змовою групою осіб.

Також, слідчий суддя враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого.

Крім того, з приводу доводів захисника щодо необґрунтованості підозри, слідчий суддя зазначає про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, слідчий суддя, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

Вирішуючи питання про доведеність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходить з наступного.

Слідчий суддя приймає до уваги існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, зважаючи на тяжкість покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 149 КК України, та ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким підозрюваний може здійснювати на потерпілих та свідків тиск шляхом вмовляння або залякування, однак вказаним ризикам можливо запобігти шляхом заборони залишати житло та покладення відповідного контролю на органи внутрішніх справ за місцем його фактичного мешкання. Разом з тим слідчому судді належними доказами у судовому засіданні не доведено існування ризиків, передбачених п.п. 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Положеннями ч. 2 ст. 194 КПК України передбачено обов`язок слідчого судді постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Слідчий суддя враховує, що твердження прокурора та слідчого про тяжкість вчиненого злочину не є достатнім для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, у справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01 червня 2006 року, Європейський суд з прав людини, вказав на недостатність посилань на тяжкість злочину та ймовірне покарання, так як суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, але потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Окрім цього, при розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує правову позицію, викладену у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» щодо обов`язку суду при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розглядати можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Таким чином, слідчий суддя доходить висновку, що слідчим у клопотанні не наведено та належним чином не обґрунтовано підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виходячи із зазначеного, оцінюючи в сукупності обставини вчиненого кримінального правопорушення та матеріали кримінального провадження, вважаю, що слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні належним чином не було доведено неможливість застосування до підозрюваного, зважаючи на дані про його особу, більш м`якого запобіжного заходу та вважає вказаний запобіжний захід невмотивовано жорстким.

Так, у відповідності до положень ст. 178 КПК України, слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, однак при цьому слід також враховувати особисті обставини його життя, а саме те, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання, має на утриманні малолітню дитину, а також стійкі соціальні зв`язки.

З урахуванням викладеного та оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, з метою забезпечення належного проведення досудового розслідування, явки даної особи для надання показань тощо, доходжу висновку про необхідність відмови в задоволення клопотання про застосовування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважаю за необхідне застосувати відносно останнього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його фактичного мешкання за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного певні обов`язки.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 3, 42, 176, 177, 181 - 183, 186, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , - відмовити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, поклавши на ОСОБА_6 , такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора і суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) не залишати місце фактичного мешкання, а саме: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду;

4) повідомляти слідчого прокурора або суду про зміну свого місця мешкання;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали до 05 грудня 2020 року.

Ухвалу про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання до органу національної поліції за місцем мешкання ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1