Справа № 504/3185/20
Провадження № 1-кс/504/920/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2020 смт. Доброслав

Слідчий суддя Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4 смт. Доброслав, клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області про обрання запобіжного заходу в межах кримінального провадження № 0000960 від 24.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 289 КК України підозрюваному:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Зірка, Біляївського району Одеської області, українцю за національністю, громадянину України, з середньою освітою, який офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.

про підозру у вчиненні кримінального правопорушення,

передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України повідомлено 26.09.2020 року,

затриманий в порядку ст. 208 КПК України 25.09.2020 року о 22.10 год,

за участі:

слідчого СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_3 ,

прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури

Одеської області ОСОБА_5 ,

Підозрюваного ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом Лиманського ВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000960 від 24.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.
З матеріалів клопотання вбачається, що в період часу з 19.00 годин 23.09.2020 по 09.00 годин 24.09.2020 невстановлена особа шляхом вільного доступу незаконно заволоділа легковим автомобілем марки ВАЗ 2107 державний номерний знак НОМЕР_1 , який був припаркований поряд із будинком АДРЕСА_2 , чим спричинила ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 30 000 гривень.

В ході досудового розслідування отримані відомості, щодо вчинення кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Органом досудового розслідування інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення кваліфіковане за ч. 1 ст. 289 КК України.

25.09.2020 року ОСОБА_4 повідомлено та вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 289 КК України.

У своєму клопотанні слідчий вказує, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження та вирішення визначених ст. 2 КПК України завдань по вказаному кримінальному провадженні, проведення досудового розслідування у розумні строки, необхідно застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту, оскільки підозрюваний, перебуваючи на свободі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Слідчий обгрунтовує ризики наступним чином:

Ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що у підозрюваного відсутні стійкі соціальні зв`язки у нього відсутні неповнолітні і недієздатні утриманці, офіційно не працевлаштований та не навчається, у нього відсутні легальні засоби для існування, шкода не відшкодована.

Ризик вчиняти інші кримінальні правопорушення, який обґрунтовується тим, що в силу ст. 89 КК України підозрюваний раніше не судимий.

На цій підставі в судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали.

Підозрюваний та його захисник адвокат не заперечували проти запропонованого слідчим запобіжного заходу.

Що стосується пред`явленої підозри, то підозрюваний та його адвокат погоджуються з її формулюванням, і вважають її обгрунтованою.

Дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, допитавши підозрюваного, заслухавши учасників судового розгляду, слідчий суддя дійшов до наступного висновку:
Презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини визнається однією з основоположних засад кримінального судочинства в правовій державі.
Водночас вона є важливим елементом права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є частиною національного законодавства в силу статті 9 Конституції України як міжнародний договір, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України.
Сенс презумпції невинуватості стосується обов`язку держави визнавати правовий статус обвинуваченого як невинуватого на всіх стадіях, що передують визнанню винним.
Випадком, коли відповідно до практики Європейського суду з прав людини порушується принцип презумпції невинуватості, є відображення у судовому рішенні щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, думки про те, що вона винна, без доведення її вини відповідно до закону. Навіть без формального висновку про винуватість достатньо наявності будь-якого висловлювання, з якого вбачається, що суд вважає особу винною.
Як зазначається у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 2008 року у справі «Хужин та інші проти Росії» (Khuzhin and Others v. Russia), положення частини другої статті 6 Конвенції (презумпція невинуватості) спрямоване на те, щоб убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості є одним із елементів справедливого судового розгляду. Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, яка б відображала думку про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону.
Європейський суд з прав людини наголошує, як важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи, порушеної проти особи, та визнання її винною в тому чи іншому злочині.
Затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обрання щодо неї запобіжного заходу, інших заходів процесуального примусу не є доказом вини цієї особи. При вирішенні конфлікту між правом людини на свободу та особисту недоторканність, з одного боку, та правом держави застосовувати запобіжні заходи для забезпечення розслідування кримінальної справи з іншого, презумпція невинуватості набуває особливого значення, зокрема під час розгляду судом подання про обрання щодо особи запобіжного заходу.
На суд покладається обов`язок зважати на всі обставини, що є в матеріалах слідства, прийняти законне та обґрунтоване рішення, керуючись презумпцією невинуватості, яка при розгляді питання про застосування запобіжного заходу створює презумпцію залишення на свободі. Окрім того, оскільки підозрюваний вважається невинуватим, доки вину не доведено, обмеження свободи в жодному разі не може набувати форми покарання або використовуватися як метод запобігання публічним заявам з боку обвинувачуваного, наприклад, про свою невинуватість.
Слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не повноважний встановлювати вину особи у скоєнні злочину.
Отже, у цій справі слідчий суддя, залишаючись безстороннім, вирішує порушене у клопотанні питання в межах наданих сторонами доказів, з урахуванням особи підозрюваної особи, та інших матеріалів, що мають істотне та виключне значення для законного та справедливого судового рішення.
Згідно із правилом ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Котій проти України, від 05 червня 2015 року). Високий Суд нагадав, для того щоб позбавлення свободи можна було вважати несвавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо: застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин. Більше того, за підпунктом «с» пункту 1 статті 5 «обґрунтована підозра» у вчиненні злочину означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції».
За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).
Як встановлено в судовому засіданні, підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, що за національним законодавством є не тяжким злочином (ст. 12 КК України).
В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав, висловив слідчому судді щире каяття, підтвердив обставини кримінального правопорушення.
Обгрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена зібраними по справі матеріалами а саме: протоколом прийняття заяви від потерпілого, протоколом допиту потерпілого; протоколом обшуку, протоколом огляду місця події, протоколами допиту свідків, іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

У справі ЄСПЛ «Луценко проти України» в остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у зазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (див. рішення від 09 липня 2009 року у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany), заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74).

Слідчий суддя звертає увагу на те, що закон чітко визначив (стаття 183 КПК України), що тримання особи під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Слідчий суддя не погоджується з тим, що підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків. Він офіційно одружений, має місце реєстрації та фактичного проживання.
Слідчий суддя, серед іншого, враховує характер підозрюваного, його моральні якості, його кошти, зв`язки із державою, у якій його переслідують за законом, і його міжнародні контакти.

Саме на такий обов`язок суду звернуто увагу у справі ЄСПЛ (справа W v Switzerland), 14379/88, 26 січня 1993 року.

Тим самим ризик ухилення від правосуддя відсутній.
Повністю доведено, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він дійсно за матеріалами спецперевірки притягувався до кримінальної відповідальності, і в силу ст. 89 КПК України раніше не судимий.
Відповідно до статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Слідчий суддя, з урахуванням особи підозрюваного, його соціальних зв`язків, характеру інкримінованого кримінального правопорушення та спосіб його скоєння, вважає доцільним застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби, і не знаходить достатніх підстав для обрання підозрюваному найменш суворого запобіжного заходу- особистого зобов`язання.

Слідчий суддя вважає можливим встановити підозрюваному обов`язки передбачені частиною 5 статті 194 КПК України.

Запобіжний захід не може бути обраний більш ніж на кінцеву дату досудового розслідування за вищевказаною постановою.

На підставі наведеного, керуючись вимогами ст.ст. 1-2, 7-29, 131, 132, 176-179, 193, 194, 309, 310 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області про обрання підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час, - задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Строком на 58 діб заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати житло: АДРЕСА_1 в період часу з 20.00 годин до 06.00 годин наступного дня.

Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

прибувати до слідчого слідчої групи Лиманського ВП ГУНП в Одеській області, за кожною вимогою;

повідомляти слідчого, прокурора про зміну місця проживання;

Строк дії запобіжного заходу рахувати з моменту фактичного затримання, тобто 22.10 год. 25.09.2020 року до 22.10 год. 21.11.2020 року включно.
Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Виконання ухвали доручити Лиманському ВП ГУ НП в Одеській області.
Будь-які твердження чи заяви підозрюваного, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення його винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, або у будь-якому іншому правопорушенні.

Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного було покладено відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 .

Ухвала слідчого судді, щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1