Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/981/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому апеляційну скаргу ззахисника адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.11.2020, якою
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Богданівка, Знам`янського району Кіровоградської області, громадянину України, одруженому, маючому на утриманні 2 н/л дітей, не працюючому, проживаючому за адресою АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимому, останній раз 06.07.2016 Олександрійським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 355, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 4-х років 6-ти місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, продовжено строк тримання під вартою на два місяці, а саме з 24.11.2020 до 22.01.2021 включно.
Також цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також продовжено дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стостовно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
За участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_12 ,
захисника адвоката - ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А:
У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областіперебуває кримінальне провадження №0002191 за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України.
В судовому засіданні районного суду прокурор заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи це тим, що строк тримання під вартою закінчується 01.12.2020 та до спливу цього строку судове провадження не може бути завершене з об`єктивних причин.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.11.2020 стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на два місяці, а саме з 24.11.2020 до 22.01.2021 включно.
Своє рішення районний суд мотивував тим, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, в тому числі за тяжкі злочини, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, обвинувачується у вчиненні низки умисних злочинів, в тому числі і особливо тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, а тому усвідомлюючи ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень та суворість можливого покарання, існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_7 буде переховуватися від суду та без перешкод залишить своє місце проживання, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню, може впливати на свідків, потерпілих, які ще не допитані в суді, та може вчинити нове кримінальне правопорушення.
В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову ухвалу, якою відносно її підзахисного обрати більш м`який запобіжний захід, а сме у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСП/1 від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

Суддею повинно бути проведено аналіз всіх ризиків, визначених частиною 1 статті 177 КПК України, з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи підозрюваного, як того вимагають норми чинного законодавства України та міжнародного законодавства, зокрема практика ЄСПЛ, яка відповідно до частини 5 статті 9 КПК України застосовується у кримінальному процесуальному законодавстві України (Рішення у справі «Смирнова проти Росії», скарги № 46133/99 та 48183/99, від 08.06.1995 у справі «Ягчі і Саргін проти Туреччини», від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії», тощо).

Вказує і на те, що ОСОБА_7 був затриманий за підозрою у вчиненні ряду злочинів, у тому числі і передбачених ч. 3 ст. 187 та ч. 3 ст. 289 КК України, мінімальний розмір санкції яких становить 7 років позбавлення волі. Однак, станом на день винесення оспорюваної ухвали суду про продовження строків тримання під вартою, ОСОБА_7 вже фактично відбув покарання у виді позбавлення волі майже 8 років і 3 місяці, так як затриманий 14.10.2016. Всі докази по справі, вже долучені до матеріалів кримінального провадження, підзахисний в судовому засіданні вже дав показання по даній справі, а тому застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час є недоцільним.

Крім того, не взято до уваги наявність сімї, дружини та двох малолітніх дітей, котрим потрібна батьківська турбота та піклування.

Більш того, у ОСОБА_7 значно погіршився стан здоровя, що підтверджується довідкою Кропивницької міської медичної частини № 14, згідно якої останній має діагноз: хронічний вірусний гепатит «С», стадія загострення та ряд інших інфекційних хвороб.

Вкаузє і на те, що жодний ризик передбачений статтею 177 КПК України прокурором не доведений. ОСОБА_7 не має сенсу переховуватись від органів слідства та суду, так як він розуміє, що при переховуванні він сам собі нашкодить, що може в подальшому призвести до отримання максимальної санкції у вигляді позбавлення волі.

Крім того, свідки по даному кримінальному провадженню, на яких він міг би впливати, вже допитані, докази по справі зібрані в повному обсязі та долучені до справи.

Підставою для застосування щодо особи запобіжного заходу є наявність реальних ризиків вчинення обвинуваченим дій, які перешкоджатимуть належному проведенню досудового розслідування, але в жодному випадку не припущення прокурора.

Вказує і на те, що до клопотання прокурора не додано жодного суттєвого доказу, який би підтверджував предявлення обґрунтованої підозри, не кажучи вже про тримання особи під вартою.
Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею належно дотримані.
Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської областіперебуває кримінальне провадження № 0002191 за обвинуваченням, у тому числі і ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України.
На думку колегії суддів, районний суд прийшов до правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, оскільки такий висновок підтверджується доданими до матеріалів кримінального провадженння доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_7 міг вчинити інкриміновані йому кримінальні правопорушення.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочинів, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Твердження сторони захисту про відсутність у даному кримінальному провадженні доказів на вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень у вчиненні яких йому повідомлення про підозру, не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Такі дані містяться зокрема у протоколах допиту свідків; протоколах допиту потерпілих; протоколах слідчого експерименту.
Крім того, всупереч положенням ч. 5 ст. 132 КПК України, апелянтом не надано доказів на підтвердження зазначених обставин, з огляду на засади змагальності сторін, проте стороною обвинувачення обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами.
Під час апеляційного розгляду сторона захисту вказала на необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Проте, як вбачається з матеріалів клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що в свою чергу свідчить про відсутність у нього бажання стати на шлях виправлення.
Крім того, ОСОБА_7 офіційно не працює, не має жодних заробітків, що в свою чергу свідчить про наявність ризику вчиняти нові кримінальні правопорушення. Як вбачається з обвинувального акту причиною вчинення кримінальних правопорушень було відсутність коштів та бажання одержати чуже майно, а тому вказане свідчить про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.
Також, необхідно зазначити і про те, що невизнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_7 , у сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду, а також незаконного впливу на свідків, потерпілих та інших обвинувачених.
А тому, доводи захисника про можливість застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арештує необґрунтованими та на переконання колегії суддів не спростовують висновок суду про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

З цих же підстав колегія суддів залишає без задоволення доводи захисника про недоведеність ризиків.

Наявність у ОСОБА_7 дружини та двох малолітніх дітей, як окремої підстави для зміни запобіжного заходу, колегією суддів не може бути враховано, оскільки останній на даний час становить підвищену суспільну небезпеку, а саме у нього наявні високий ризик можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, та через брак коштів наявний високий ризик вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Більш того, наявність дружини, двох малолітніх дітей, матері -пенсіонерки та бабусі жодним чином не вплинули на поведінку ОСОБА_7 та не слугували підставою для його виправлення.
Наявність місця проживання, як підстави для зміни запобіжного заходу колегією суддів не можуть бути враховано оскільки ОСОБА_7 починаючи з 1997 року неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Зазначене в свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_7 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, належна поведінка обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою
Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень а також, те, що у ОСОБА_7 немає жодних заробітків, раніше він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, проживає без реєстрації, тому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи його захисника про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Твердження захисника про те, що стан здоров`я ОСОБА_7 не дозволяє йому перебувати під вартою колегія суддів не враховує, оскільки будь-яких протипоказань, які б унеможливлювали утримання під вартою обвинуваченого, що було б встановлено висновком уповноваженого органу по даному провадженню - не має. Крім того, навіть за наявності хронічних хвороб, які має обвинувачений ОСОБА_7 належна медична допомога може буди надана та забезпечена медичною частиною установи відбування покарань. У наданій захисником до апеляційного суду довідці з медичної частини слідчого ізолятора, також не зазначено про неможливість утримання обвинуваченого під вартою за станом здоров`я.
Доводи захисника стосовно того, що ОСОБА_7 на день винесення ухвали відбув мінімальний розмір покарання передбаченого найбільш суворою інкримінованою йому санкцією статті кримінального Закону, як підстави для зміни запобіжного заходу, колегією суддів не може бути враховано, оскільки у відповідності до вимог ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 № 838-VIII, негайне звільнення особи застосовується у разі якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий особою - перевищує максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений інкримінованою санкцією статті кримінального Закону. Проте, як передбачено санкціями ч. 3 ст. 187 та ч. 3 ст. 289 КК України, максимальний розмір покарання становить 12 років позбавлення волі.

При цьому, належна поведінка ОСОБА_7 не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Твердження захисника про те, що всі докази по справі зібрані, долучені до матеріалів кримінального провадження, тому застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час є недоцільним є передчасними, оскільки вказані докази ще не повністю досліджені судом першої інстанції.
Отже, зважаючи на наявність реальних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, застосування тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, оскільки в даному випадку інтереси суспільства, превалюють над інтересами забезпечення поваги до особистої свободи.
Таким чином суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 встановив наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що він буде переховуватися від суду та без перешкод залишить своє місце проживання, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню, може впливати на свідків, потерпілих, які ще не допитані, та може вчинити нове кримінальне правопорушення.
У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
На підставі вищенаведеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що районний суд обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і продовжив обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш мяких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обовязків.

Отже, застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2020 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою необхідно залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 199, 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24.11.2020, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , продовжено строк тримання під вартою на два місяці, а саме з 24.11.2020 до 22.01.2020 включно - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2