Ухвала

Іменем України
5 серпня 2020 року

м. Київ
провадження № 51-10389 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 7 липня 2020 року відносно ОСОБА_5 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 07 лютого 2018 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 105040 гривень 10 копійок на відшкодування завданих матеріальних збитків і 100000 гривень моральної шкоди.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 7 липня 2020 року вирок Галицького районного суду м. Львова від 07 лютого 2018 року скасовано, ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито.

Органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачувався у тому, що він 22 червня 2015 року в нічний час між 24.00 год та 02.00 год, перебуваючи у приміщенні нічного клубу «888», що знаходиться на площі Данила Галицького, 1, у м. Львові, вчинив з необережності вбивство ОСОБА_6 .

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі потерпіла вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

Зазначає, що останній ухилявся від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим був оголошений в розшук, а тому перебіг давності зупинився. Вважає, що ОСОБА_5 може бути звільнений від кримінальної відповідальності , якщо з часу вчинення злочину мине 15 років.
Просить ухвалу Львівського апеляційного суду від 7 липня 2020 року скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є зокрема істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
У касаційній скарзі потерпіла вказує, що оскільки досудове розслідування зупинялося у зв`язку із ухиленням підозрюваного від явки до слідчого та оголошення його у розшук, то у даному випадку, відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України, строк давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності повинен становити 15 років.

Даний довід є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом особа звертається до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення підстав, передбачених у ст. 49 КК, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Відповідне рішення судом приймається у формі ухвали.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 49 КК України визначено, що у разі вчинення нетяжкого злочину, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею цього злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років.

Разом із тим, згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від слідства.

Зі змісту судового рішення вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачувався у вчиненні злочину середньої тяжкості, який вчинив 22 червня 2015 року.

3 серпня 2015 року слідчим винесена постанова про зупинення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, та оголошено розшук підозрюваного. Постановою від 7 червня 2016 року досудове розслідування відновлено.

Судами встановлено, що з дня вчинення ОСОБА_5 злочину минуло більше п`яти років. При цьому не було враховано час зупинення строку давності з 3 серпня 2015 року по 7 червня 2016 року, оскільки як вбачалося із матеріалів кримінального провадження будь-які докази про умисне ухилення обвинуваченого від органів досудового розслідування чи суду відсутні, оскільки йому на час виїзду за кордон станом на 23 червня 2015 року (на наступний день після подій )нічого не було відомо про смерть потерпілого і що за цим фактом відкрито кримінальне провадження, крім того підозра була складена лише 3 серпня 2015 року.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі №639/793/17, закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст.49 КК України), пов`язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення слідства, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства.

Під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Варто вказати, що визначений ст. 49 КК України 15-річний строк є спеціальним недиференційованим строком давності, по закінченні якого особа, яка вчинила злочин будь-якої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності навіть у тому разі, коли вона протягом цього терміну ухилялась від слідства або суду.

У даній справі суди чітко встановили, що ОСОБА_5 не ухилявся від слідства та суду, тому перебіг давності не зупинявся, тому застосовано пункт 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Враховуючи наведене, суди вірно застосували положення ст.49 КК України.

Таким чином, істотних порушень кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення, та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у цьому кримінальному провадженні не було допущено.

Ураховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги потерпілої немає.

З цих підстав Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 7 липня 2020 року відносно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3