Справа № 930/2597/20
Провадження №11-сс/801/854/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0000265 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2020 року, якою клопотання задоволено, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця ти жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, - 30.10.2020 р. приблизно о 20:50 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «AUDI 80 № НОМЕР_1 без посвідчення водія по вул. Горького в м. Немирові Вінницької області в напрямку центру міста, рухався зі швидкістю біля 70 км/год., наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1. та попереджувальним дорожнім знаком 1.32., порушив п.2.3. «б», п.18.1. ПДР України, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, своєчасно не загальмував аж до зупинки керованого автомобіля і не надав дорогу пішоходам ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які справа наліво по пішохідному переходу переходили проїжджу частину дороги, допустив наїзд на них, чим заподіяв потерпілим тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, після чого покинув місце дорожньо-транспортної події.

Ухвалою слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2020 року, продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що з огляду на тяжкість злочину стосовно ст.12 КК України, покаранням за який може бути позбавлення волі на строк до 8 років, відсутність сім`ї, постійного місця роботи та джерела для існування, що свідчить про можливість продовження ОСОБА_8 злочинної діяльності та ухилення від виконання процесуальних обов`язків переховуванням від суду, незаконним впливом на потерпілих і свідків, тому єдино правильним заходом, що може запобігти зазначеним ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , є лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що суд необґрунтовано зазначив, що ОСОБА_8 буде ухилятись від суду, продовжувати займатись злочинною діяльністю та перешкоджати встановленню істини по справі.
По справі є ряд суттєвих і важливих обставин, які суд відповідно до ст.178 КПК України, повинен врахувати в сукупності при вирішенні застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а саме: обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; дає по справі зізнавальні покази, кається жалкує про скоєне, має намір відшкодувати завдані збитки; має постійне місце проживання ( АДРЕСА_1 ), де характеризується з позитивної сторони; на обліку у лікаря-психіатра чи нарколога не перебуває.
Заслухавши захисника ОСОБА_7 , який підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі та просив їх задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши судові матеріали та матеріалами кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для становлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється обвинувачується.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вказаних вище вимог кримінального процесуального закону.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під обвинуваченому ОСОБА_8 слідчий суддя належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Так, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, з чим і погоджується колегія суддів, слідчий суддя, відповідно до ст.178 КПК України, врахував, що останній будучи притягнутим постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 03.02.2020 року за ч.1 ст.130 КУпАП до адміністритивної відповідальності та будучи позбавлений права керування транспортним засобом строком на 1 рік, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину (за ч.2 ст.286 КК України) за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком 8 років, та злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, (самовільне залишення місця дорожньо-транспортної пригоди), не надавши потерпілим малолітньому ОСОБА_11 та його матері ОСОБА_10 відповідну допомогу; враховано особа підозрюваного у якого відсутня сім`я, постійне місце роботи та джерела для існування; у зв`язку із неможливістю завершити судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали від 25.09.2020 року (про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою), а також підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який ніж тримання під вартою немає через наявність ризику переховування обвинуваченого від суду та незаконним впливом на потерпілих і свідків. Нових доказів, які б слугували підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стороною захисту не надано.
Викладені стороною захисту обставини, а саме те, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; дає по справі зізнавальні покази, кається жалкує про скоєне, має намір відшкодувати завдані збитки; має постійне місце проживання ( АДРЕСА_1 ), де характеризується з позитивної сторони; на обліку у лікаря-психіатра чи нарколога не перебуває, враховуючи в сукупності фактичні обставини провадження не дають підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 іншого менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, в даному випадку ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Враховуючи вище викладені обставини, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, оскільки ухвалена у відповідності до вимог закону, та винесена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга сторони захисту не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.405, 407, 422 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 20 листопада 2020 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4