ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/285/19 Номер провадження 11-кп/814/686/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
представника потерпілого -
адвоката ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000367 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_11 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28.02.2020,-
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Панасівка Козельщинського р-ну Полтавської обл, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідно становить 1360 (одна тисяча триста шістдесят) грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 (паспорт НОМЕР_1 , виданий 21.02.2012 Козельщинським РВ УМВС України в Полтавській області) на користь ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_2 ) у відшкодування матеріальної шкоди 422,06 грн. та моральної шкоди 40 000 грн., а всього стягнуто 40 422,06 грн. (сорок тисяч чотириста двадцять дві грн. 06 коп.).

Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за вчинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я за наступних обставин.

29.11.2018 приблизно 18.00 год. у магазині «Продукти» в с. Пригарівка Козельщинського р-ну Полтавської обл. між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_9 виникла сварка яка переросла в бійку.
В ході бійки, що виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, ОСОБА_7 , умисно наніс один удар правою рукою, що була стиснута в кулак у область обличчя зліва потерпілому ОСОБА_9 , потім під час боротьби, поваливши потерпілого ОСОБА_9 на підлогу, пальцями рук став давити на очі потерпілого та вкусив його за праву щоку, тим самим спричинивши, потерпілому ОСОБА_9 , тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок скасувати та на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції при ухваленні обвинувального вироку не врахував того, що обвинувачений ОСОБА_7 захищався від насильства, застосованого потерпілим щодо обвинуваченого, тобто останній діяв у стані необхідної оборони відповідно до ст. 36 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження; прокурора, який посилаючись на законність оскаржуваного судового рішення просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину за який він засуджений,ґрунтується на зібраних у справі і перевірених у суді доказах,оцінених у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України.

Так, потерпілий ОСОБА_9 суду підтвердив, що 29.11.2018 він разом зі своїми друзями ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відпочивав у магазині «Продукти» в с. Пригарівка Козельщинського району Полтавської області. Коли вийшли з магазину та сіли до автомобіля щоб їхати додому, до них підійшов обвинувачений ОСОБА_7 , який запросив його зайти всередину приміщення магазину, підвів до продавця та запитав «Це він?». На що продавець відповіла «так». Після цього ОСОБА_7 наніс йому один удар правою рукою, стиснутою в кулак в область обличчя зліва, він впав на торгову вітрину магазину та при цьому розбив її. Коли він перебував в горизонтальному положенні на підлозі, ОСОБА_7 накинувся на нього зверху й пальцями рук став давити йому на очі. Він, ОСОБА_9 , намагався вирватися від ОСОБА_7 , повернув голову в лівий бік, від чого його руки зісковзнули з обличчя та очей. Після цього ОСОБА_7 наблизився до його обличчя та вкусив його за щоку, відкусив частину щоки й виплюнув її на підлогу магазину.
Після отриманих травм в нього ще довго зберігався крововилив ока, яке постійно боліло. Щока, яку фактично відкусив йому ОСОБА_7 , ще довго загоювалася. Він був змушений тривалий час ходити з перев`язаним обличчям та відчував фізичний біль. Від укусу ОСОБА_7 в нього на щоці залишився шрам, який постійно болить.
Свідок ОСОБА_12 у суді стверджував, що він спільно з потерпілим ОСОБА_9 приблизно 18-ої години в магазині в с. Пригарівка Козельщинського р-ну купили та розпили пляшку горілки. Коли сіли в автомобіль, щоб їхати додому підійшов обвинувачений ОСОБА_7 і запросив ОСОБА_9 до магазину, де вдарив його. Коли ОСОБА_9 вийшов з магазину з його щоки текла кров останній пояснив, що його вкусив ОСОБА_7 . Він бачив через вікно у дверях як ОСОБА_7 наносив удар ОСОБА_9 в область виска в ліву сторону.
Свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що в 2018 році спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_12 він заходив у магазин в с. Пригарівка Козельщинського району, де вони купили пляшку горілки та продукти харчування. Відпочивали в магазині. ОСОБА_7 запросив ОСОБА_9 до магазину, а коли потерпілий вийшов з магазину, в нього була розірвана щока та він говорив, що його вкусив ОСОБА_7 .
Свідок ОСОБА_14 - продавець магазину в селі Пригарівка Козельщинського району у суді підтвердила показання наведені вище потерпілого та свідків, а саме про перебування останніх в магазині. Одночасно свідок ОСОБА_14 повідомила, що вона робила ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 зауваження та викликала господаря магазину обвинуваченого ОСОБА_7 .
Також свідок ОСОБА_14 підтвердила спільне перебування ОСОБА_15 та ОСОБА_7 в приміщенні магазину і наявність крові, рваної рани на обличчі ОСОБА_9 . При цьому, ОСОБА_14 стверджувала, що вона ОСОБА_9 не била.
20.12.2018 потерпілий ОСОБА_9 показав, як ОСОБА_7 наносив йому удар в область голови зліва, як прокусив йому праву щоку, та пальцями рук видавлював йому глазні яблука, що підтверджується даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 з фото таблицями до нього від 20.12.2018 ( т. 1, а. к. п. 107-111) .
За даними висновку комісійної судово-медичної експертизи № 82 від 19.09.2019, згідно з яким рана м`яких тканин правої щічної ділянки з розвитком нейропатії окремих гілок правого лицьового нерву утворилася внаслідок дії предметів зі стоншеним краєм, яким могли бути зуби людини, можливо в строк та за обставин подій 29.11.2018 (день вчинення злочину) і відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; забій правого очного яблука субкон`юктивальний крововилив, що міг утворитися від однократної дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути палець людини чи інший предмет з подібними характеристиками, можливо в строк та за обставин 29.11.2018 і відносяться до легких тілесних ушкоджень (т.1, а.к.п. 218-224).
Суд першої інстанції правильно зазначив, що умисний характер дій обвинуваченого ОСОБА_7 , спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень підтверджується його ціленаправленістю в натисканні на праве очне яблуко ОСОБА_9 та в здійсненні укусу. Про те, що саме ОСОБА_7 здійснив укус ОСОБА_9 сам ОСОБА_7 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтвердив.
Твердження адвоката ОСОБА_8 , що ОСОБА_7 діяв в межах необхідної оборони та захищаючись натискав на очне яблуко ОСОБА_9 та кусав його спростовуються наведеними вище доказами. Також відсутні будь-які підстави для визнання недопустимим доказом висновку комісійної судово-медичної експертизи громадянина ОСОБА_9 , оскільки потерпілий був обстежений комісією експертів безпосередньо та медична документація на вирішення цієї експертизи була витребувана та надана судом.Судово-медичний експерт ОСОБА_16 підтвердив апеляційному суду , шо 11.12.2018 слідчим СВ Козельщинського ВП Кобеляцького ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_17 наданий оригінал амбулаторної карти амбулаторного хворого Козельщинської ЦРЛ на ім`я підекспертого ОСОБА_9 ..
Таким чином, аналізуючи наведені вище належні, допустимі, достовірні докази, які взаємоузгоджуються як між собою так і фактично із показаннями самого обвинуваченого, колегія суддів вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України , а саме в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

З аналізу наведених вище доказів, а саме показань потерпілого, які не суперечать, а навпаки узгоджуються як з показаннями свідків, даними висновку експертів і протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 з фото таблицями до нього від 20.12.2018, так і самого обвинуваченого вбачається, що обвинувачений приїхав на місце вчинення злочину у той час коли потерпілий із свідками перебували в автомобілі і планували їхати додому. Проте, обвинувачений запросив потерпілого до магазину і у присутності продавця магазину почав з`ясовувати стосунки і через це виникла сварка під час якої обвинувачений наніс один удар правою рукою, що була стиснута в кулак у область обличчя зліва потерпілому ОСОБА_9 , потім під час боротьби, поваливши потерпілого ОСОБА_9 на підлогу, пальцями рук став давити на очі потерпілого та вкусив його за праву щоку, тим самим спричинивши, потерпілому ОСОБА_9 , тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я .Тобто, 29.11.2018 приблизно 18.00 год. у магазині «Продукти» в с. Пригарівка Козельщинського р-ну Полтавської обл. посягання на обвинуваченого ОСОБА_7 зі сторони потерпілого ОСОБА_9 не було.
Отже, наведені ОСОБА_7 та його захисником заперечення,як і доводи апеляційної скарги щодо вчинення дій обвинуваченим з метою захисту від небезпечних дій потерпілого,колегія суддів розцінює як тактику захисту.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У п. 3постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, те, що ОСОБА_7 характеризується позитивно, та відсутність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання.
За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що до обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно застосувати покарання у виді штрафу в розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідно становить 1360 (одна тисяча триста шістдесят) грн.
Призначене судом ОСОБА_7 покарання, яке відповідно санкції ч. 2 ст. 125 КК України не є максимальним та відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, яке призначено із врахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, відсутністю обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а тому є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції при призначенні покарання, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.
Потерпілим ОСОБА_9 під час розгляду справи в суді першої інстанції заявлено цивільний позов про відшкодування йому 422,06 грн матеріальної та 700 000,00 грн моральної шкоди, завданої діями обвинуваченого, який вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.125 КК України.
При вирішенні цивільного позову в частині відшкодування майнової шкоди у сумі 422 грн. 06 коп суд правильно виходив із наступного.
Відповідно до положень ст.ст. 55, 56, 61, 128, 129 КПК України - фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, вправі пред`явити до обвинуваченого цивільний позов, який розглядається судом у кримінальному провадженні.
Згідно до ч.5 ст.128 КПК України якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підтвердження своїх доводів у частині заподіяння матеріальної шкоди потерпілий (цивільний позивач) додав до цивільного позову дві копії квитанцій про придбання медичних препаратів 15.03.2019 (об 11:52 год та 12:21 год) на загальну суму 422,06 грн (а.с. 41).
Дослідивши надані потерпілим копії чеків, медичну документацію, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_9 було призначено лікарські препарати, які ним було придбано, а тому місцевий суд правильно задовольнив у повному обсязі цивільний позов в частині матеріальної шкоди у розмірі 422,06 грн.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, суд правильно виходив із наступного.
Відповідно до ч.2 ст.23, ст.1167 ЦК України, моральна шкода заподіяна особі підлягає відшкодуванню, якщо шкода заподіяна знівеченням або ушкодженням здоров`я. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала внаслідок знівечення або пошкодження здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його і можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, його майнового стану, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення.
Як вбачається з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
З роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року (далі - ППВСУ) вбачається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб.
Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд першої інстанції правильно врахував розмір понесених моральних страждань у виді фізичного болю, вимушених змін в організації життя потерпілого, порушення його нормального ритму життя.
Отже, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення цивільного позову, й визначив завдану потерпілому моральну шкоду у розмірі 40 000 гривень, яка є обґрунтованою компенсацією за заподіяну моральну шкоду внаслідок вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Отже, підстав для скасування ухваленого по справі судового рішення та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишти без задоволення, а вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28.02.2020 щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4