Номер провадження: 11-кп/813/1549/20
Номер справи місцевого суду: 499/218/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з ДУ «Одеська виправна колонія №14» апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на вирок Іванівського районного суду Одеської області від 08.04.2020 року в кримінальному провадженні №0000277 від 18.12.2019 року, -
встановив:
оскаржуваним вироком суду:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Благоєве Іванівського району Одеської області, громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, на утриманні дітей не маючого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 ККУкраїни та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном на 3 (три) роки.
Відповідно до п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вироком вирішено долю речових доказів.
Згідно з оскаржуваним вироком районного суду, 07.12.2019 року біля 19 годин 40 хвилин, точний час встановити не виявилося можливим, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходячи повз будинку за адресою АДРЕСА_1 , який належить потерпілому ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що в даному будинку ніхто не мешкає, через відчинену хвіртку зайшов на території домоволодіння та впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом зламу вхідних дверей, потрапив до будинку та таємно, з метою особистої наживи, усвідомлюючи протиправність своїх дій, демонтував та викрав звідти металеву двокамфорну піч, виконану з чавуну та чавунного колосника до неї, після чого відніс викрадене майно до місця свого мешкання. Викраденим майном обвинувачений розпорядився на власний розсуд, а саме використовував його у побуті.
Своїми злочинними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 935,00 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК крадіжка, за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло.
Не погоджуючись з вироком суду прокурор Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, просив вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та в цій частині ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 років 6 місяців. Прокурор в апеляційній скарзі також не погоджується із висновками суду щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому вважає недоцільним застосування ст. 75 КК України у даному випадку. Так, прокурор в своїй апеляційній скарзі зазначає, що не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 , вважає вказане судове рішення незаконним та недостатньо мотивованим, прийнятим із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого через свою м`якість. Судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 17.03.2009 року був засуджений Іванівським районним судом Одеської області, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі. Окрім того, в провадженні Іванівського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження №0000005 від 07.01.2020 року, за ч. 2 ст. 121 КК України, в якому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. ОСОБА_7 за місцем мешкання характеризується, як особа, яка інколи захоплюється спиртними напоями, та коли знаходиться у стані алкогольного сп`яніння не контролює свої дії, є конфліктним.

Інші учасники кримінального провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив залишити її без задоволення; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку злочину підтверджується сукупністю відносних, достатніх, допустимих, та узгоджених між собою доказів, зібраних у встановленому порядку і досліджених судом з достатньою повнотою, яким дана належна оцінка.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані правильно за ч.3 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, що не оскаржується в апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.
Проте, на думку апеляційного суду, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства та призначив йому покарання, яке є несправедливим внаслідок м`якості.
Суд першої інстанції своє рішення вмотивував такими обставинами, як визнання вини, сприяння розкриттю злочину та дійшов висновку про достатність цих даних для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

В якості обтяжуючих обставин скоєння злочину районний суд вказав, що злочин був вчинений в стані алкогольного сп`яніння.

На думку апеляційного суду застосування ст. 75 КК України в даному випадку є недоцільним.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Згідно абзацу 2 пункту 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №8 від 12 червня 2009 року), рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора щодо скасування вироку в частині призначення покарання, підлягає задоволенню, з ухваленням нового вироку та призначенням обвинуваченому більш суворого покарання, з урахуванням вимог закону України про кримінальну відповідальність та вимог кримінального процесуального закону.

При призначенні покарання ОСОБА_7 апеляційний суд враховує визнання обвинуваченим своєї вини та сприяння розкриттю злочину, а також обставини, які обтяжують покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Також, апеляційний суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_7 17.03.2009 року був засуджений Іванівським районним судом Одеської області, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі, судимість не погашена. Окрім того, в провадженні Іванівського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження №0000005 від 07.01.2020 року, за ч. 2 ст. 121 КК України, в якому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, негативну характеристику обвинуваченого, відсутність роботи, що вказує на те, що обвинувачений на шлях виправлення не став, на думку апеляційного суду виправлення ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства.

За таких обставин вирок суду відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд, -
ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Іванівського районного суду Одеської області від 08.04.2020 року в кримінальному провадженні №0000277 від 18.12.2019 року, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 яким вінвизнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, строком на 3 (три) роки 6 місяців.

В решті оскаржуваний вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на даний вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії даного вироку.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4