Справа № 588/652/20
№ провадження 1-кп/588/82/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.09.2020 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тростянці кримінальне провадження відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тростянець Сумської області, громадянина Російської Федерації, із повною загальною середньою освітою, одружений, який працює водієм ДП «Тростянецьке пасажирсько-транспортне підприємство», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_7 02 березня 2020 року приблизно о 19 годині перебував у подвір`ї багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_8 та іншими особами. У ході розмови з ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, перебуваючи у положенні стоячи один навпроти одного, ОСОБА_7 наніс ОСОБА_8 один удар кулаком правої руки у позавушну область лівої частини голови, від чого ОСОБА_8 впав на землю та отримав тілесні ушкодження у місці удару у вигляді підшкірної гематоми у позавушній області зліва, закритої черепно-мозкової травми, які по тривалості розладу здоров`я кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 за пред`явленим йому обвинуваченням винним себе не визнав повністю, просив виправдати. Під час судового розгляду обвинувачений суду показав, що потерпілий є колишнім чоловіком його доньки ОСОБА_9 , між ними існує спір з приводу сплати аліментів та виховання їх сина. Обвинувачений не втручався у відносини доньки та колишнього зятя. 02 березня 2020 року, коли ОСОБА_7 перебував на роботі, йому зателефонував знайомий і повідомив, що у доньки проблеми. Прибувши до будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в якому проживає донька, обвинувачений побачив ОСОБА_8 та членів запрошеної ним Комісії у складі двох соціальних працівників та дільничного, які прибули, щоб забрати речі сина потерпілого, якого нібито потерпілий привіз додому до матері, але вона його нібито не впустила. Ці обставини обвинувачений вважав вигаданими потерпілим. ОСОБА_7 вважав такі дії потерпілого безпідставними, у зв`язку з чим почав перед входом до під`їзду розмовляти з працівником соціальної служби Краснянською Юлією, яка є кумою потерпілого. Оскільки ОСОБА_8 постійно втручався у розмову, та після того як він близько у черговий раз підскочив та нахилився до обличчя обвинуваченого на відстані 20 см ОСОБА_7 правою рукою відштовхнув потерпілого, застосувавши щось більш схоже на ляпас у ліву частину його голови, оскільки не знав про його наміри підходити так близько. ОСОБА_7 стверджував, що удару кулаком не наносив, від застосованого ним незначного за силою фізичного впливу до ОСОБА_8 не могло утворитись тілесних ушкоджень, про які йдеться в обвинуваченні. Обвинувачений вважав, що свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 надали неправдиві свідчення. Показання потерпілого стосовно місця удару над вухом не узгоджуються з місцем локалізації гематоми, яка виявлена ближче до потиличної частини голови, це протиріччя належним чином не перевірено слідчим. Медична довідка, яку надав потерпілий слідчому не стосується його, оскільки не містить прізвища потерпілого, а тому висновок судово-медичного експерта, наданий на підставі такої довідки, не можна брати до уваги. Досудове розслідування на думку обвинуваченого проведено з порушеннями, слідчим не отримано тимчасовий доступ до медичної документації стосовно потерпілого, а здійснення таких процесуальних дій під час судового розгляду на думку ОСОБА_7 є безпідставним.
Отже, обставини пред`явленого обвинувачення в частині його перебування 02 березня 2020 року приблизно о 19 годині у подвір`ї багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_8 та іншими особами обвинувачений визнав і не оспорив.
Версія ОСОБА_7 стосовно характеру застосованого ним до потерпілого фізичного впливу та його заперечення нанесення удару кулаком у позавушну область лівої частини голови ОСОБА_8 , що призвело до утворення легких тілесних ушкоджень у останнього, спростовуються показаннями потерпілого, свідків та іншими доказами сторони обвинувачення дослідженими судом.
Так, потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні суду показав, що 02.03.2020 близько 16 год. йому зателефонувала його колишня дружина, яка є донькою обвинуваченого, та попросила відвезти їх спільну дитину ОСОБА_12 , 2012 року народження, на тренування з панкратіону. Він приїхав та повіз сина на тренування, по дорозі йому знову зателефонувала ОСОБА_13 та запитала чи зможе він забрати сина з тренувань, на що він погодився. О 17 год. він забрав сина з тренування, привіз за адресою: АДРЕСА_2 , де проживала колишня дружина. Приблизно через 5 хвилин йому зателефонував ОСОБА_14 (це мешканець будинку), та повідомив, що з ним хоче поговорити його син, після чого передав трубку сину, який попросив його забрати, оскільки мати не відкривала двері. Він повернувся до будинку та піднявся на третій поверх, стукав близько 3 хв., після чого колишня дружина відчинила. При цьому на думку потерпілого вона знаходилась у стані алкогольного сп`яніння, син різко відреагував на це. ОСОБА_8 прийняв рішення забрати сина. Згодом, приблизно через півтори години він по телефону попросив дружину дати речі сина для школи, але вона категорично відмовилась. Потерпілий прийняв рішення звернутись до соціальної служби та правоохоронних органів, щоб разом з ними забрати речі для відвідування школи сином. Приблизно о 19 год він приїхав за адресою: АДРЕСА_2 , піднялися разом із ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на третій поверх, де вже знаходився ОСОБА_7 , який повідомив, що зайде до квартири та винесе речі ОСОБА_17 для школи та попросив їх почекати на подвір`ї. Через 3-4 хвилини обвинувачений вийшов вийшов з під`їзду та сказав, що нічого не виніс, намагався показати якісь документи, у цей час він спілкувався з працівником соціальної служби ОСОБА_13 . Підійшовши ближче до обвинуваченого ОСОБА_8 сказав, йому про те, що вся проблема в тому, що його донька зловживає спиртними напоями. Після чого обвинувачений правою рікою наніс йому удар у ліву позавушну область, він втратив рівновагу та впав на землю. Після чого за допомогою ОСОБА_18 він підвівся та попрямував до відділу поліції писати заяву. У відділі поліції йому стало зле, була викликана швидка допомога, лікарі поміряли йому тиск, який був 145х90 та забрали його до Тростянецької міської лікарні, де було проведено огляд черговим лікарем, який надав йому відповідну довідку з виявленими ушкодженнями, оригінал якої потім потерпілий передав слідчому під час допиту. ОСОБА_8 вказав, що самостійно вирішив звернутись до медичного центру у м.Суми, де пройшов МРТ дослідження, щоб переконатись чи є струс головного мозку, який не підтвердився. Це було зумовлено тим, черговий лікар, який його оглядав, струс головного мозку поставив під питанням з рекомендацією звернутись до невропатолога.

Факт виїзду 02.03.2020 року о 19 год. 27 хв. працівниками бригади Тростянецької підстанції Охтирської станції екстренної швидкої медичної допомоги на виклик № 466 до ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 (адреса відділення поліції) із установленням діагнозу - ЗЧМТ, струс головного мозку та забій м`яких тканин лівої скроневої ділянки голови підтверджується копією довідки від 04.05.2020 року 01256/571/4б (а.с.53).

Показання потерпілого в частині механізму нанесення удару обвинуваченим та його локалізації повністю узгоджуються із протоколом слідчого експерименту за участі потерпілого із застосуванням технічних засобів від 14.04.2020 та даними відтвореного в судового засідання відеозапису такої слідчої дії, під час якого ОСОБА_8 продемонстрував механізм удару, місце у позавушній області лівої частини голови, куди прийшовся удар кулаком та те в якій спосіб він втратив рівновагу після удару (а.с.56-59).

Висновком судово-медичної експертизи від 16 квітня 2020 року № 66 підтверджується, що підшкірна гематома у позавушній області зліва могла утворитись внаслідок одного удару кулаком правої руки при механізмі продемонстрованому потерпілим під час слідчого експерименту 14.04.2020 (а.с.55).

Указані протокол слідчого експерименту та висновок судово-медичної експертизи від 16 квітня 2020 року № 66, є допустимими доказами, що не оспорював обвинувачений, будь-яких істотних порушень під час їх отримання, які передбачені КПК України судом не установлено. Указані докази сторони обвинувачення є належними, оскільки підтверджують обставини пред`явленого обвинувачення стосовно механізму нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілому та їх локалізації.

Допитана в судовому засіданні як свідок сторони обвинувачення ОСОБА_19 суду показала, що працює фахівцем із соціальної роботи центру соціальних служб, є колишньою дружиною брата потерпілого та його кумою, з обвинуваченим також знайома, який є батьком колишньої дружини потерпілого. ОСОБА_19 підтвердила, що 02 березня 2020 року близько 18 год їй зателефонував ОСОБА_8 , розповів, що від сусідів дізнався, що син не може потрапити до квартири, оскільки мати не відчиняє двері, повідомив, що забрав сина, вказав, що колишня дружина не дає речей сина для школи, просив допомогти у вирішенні цього питання. Після цього через деякий час за дорученням керівника разом з іншим соціальним фахівцем ОСОБА_20 та поліцейським Почтарьовим свідок прийшла до будинку по АДРЕСА_2 , де проживає колишня дружина потерпілого ОСОБА_21 , з якою того вечора поспілкуватись не вдалось. З цього приводу розмовляли з ОСОБА_7 , який спочатку пообіцяв винести речі і просив почекати всіх внизу біля під`їзду. Але обвинувачений речей не виніс, знову почалась біля під`їзду розмова, обвинувачений показував рішення суду про розірвання шлюбу, в якому не було визначено місце проживання дитини. Потім підійшов ОСОБА_8 і звернувся до обвинуваченого, щоб той повірив онукові, який стверджує, що його мати не впускає до квартири. У відповідь на що ОСОБА_7 ударив кулаком правої руки у ліву частину голови ОСОБА_8 від чого він впав. Удар ОСОБА_7 супроводжував фразою «Від душі». ОСОБА_19 вказала, що питала у ОСОБА_7 , навіщо він таке робить, він же доросла людина. За твердженням свідка неправомірних дій від потерпілого не було, ударів потерпілий до обвинуваченого не застосовував.

Свідок сторони обвинувачення ОСОБА_16 , який є старшим дільничним офіцером поліції Тростянецького відділення поліції Охтирського відділу поліції ГУНП в Сумській області, суду показав, що 02 березня 2020 року разом з працівниками соціальної служби та ОСОБА_8 прибув до будинку по АДРЕСА_2 , щоб потерпілий забрав речі дитини у Краснянської Юлії, але вона двері квартири не відчинила. Обвинувачений ОСОБА_7 , який також був там повідомив, що винесе речі. Всі спустились вниз, чекали обвинуваченого, але він вийшов без речей. Після цього відбулась розмова біля під`їзду, де були, крім свідка присутні потерпілий, соціальні працівники ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , ОСОБА_7 доводив свою правоту, показував документи всім присутнім. Під час цього обвинувачений раптом наніс кулаком правої руки удар у ліву частину голови потерпілого, який від цього впав. Потерпілий неправомірних дій не вчиняв. Одразу після цього ОСОБА_8 піднявся і всі пішли до відділення поліції, де ОСОБА_16 прийняв заяву у ОСОБА_8 . Коли опитував його потерпілому стало погано, тому ОСОБА_16 звернувся до чергового, щоб викликати швидку допомогу. Потерпілий скаржився на запаморочення голови. Після цього були відібрані пояснення свідків.
Свідок сторони обвинувачення ОСОБА_20 суду показала, що працює фахівцем із соціальної роботи центру соціальних служб, особистих відносин з учасниками кримінального провадження не має. ОСОБА_20 вказала, що не бачила особисто нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 . Проте, була свідком разом з іншим соціальним працівником ОСОБА_19 та працівником поліції коли 02 березня 2020 року увечері потерпілий біля під`їзду по вул.Благовіщенська, у м.Тростянець, що біля відділення поліції намагався забрати рюкзак сина для школи. Він з цією метою звертався до обвинуваченого ОСОБА_7 посприяти у цьому, оскільки мати дитини відмовлялась. З цього питання між потерпілим і обвинуваченим була сварка, ОСОБА_7 спочатку намагався допомогти, але потім речі так і не виніс. Чула як потерпілий ОСОБА_8 викрикував, що просто так цього не залишить, буде звертатись до поліції, але жодних образ чи неправомірних дій з боку ОСОБА_8 не було, він постійно наполягав на тому, щоб йому повернули речі сина, щоб він міг піти наступного дня до школи. Про нанесення удару обвинуваченим потерпілому дізналась від своєї колеги, особисто цього не бачила, також не бачила падіння ОСОБА_8 , оскільки стояла трішки далі на відстані близько 5 метрів від потерпілого, ОСОБА_7 та ОСОБА_19 , розмовляла по телефону у своїх особистих питаннях, відволікалась на свої розмови, не втручалась в їх розмову, які кричали між собою. Потім після того як потерпілий казав, що цього так просто не залишить і піде в поліцію, ОСОБА_20 пішла додому і за нею також пішли інші.
Показання потерпілого та свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 в частині часу, дати та місця розвитку подій, які безпосередньо передували заподіянню потерпілому тілесних ушкоджень узгоджуються між собою, в цілому не містять протиріч. Свідчення ОСОБА_19 та ОСОБА_16 повністю підтверджують показання потерпілого в частині механізму нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 удару потерпілому, його локалізації та дій потерпілого після цього і визнаються судом належними доказами пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні кримінального проступку за обставин установлених судом.
Показання свідка ОСОБА_20 суд не бере до уваги як неналежний доказ, оскільки остання не підтвердила обставин пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення у частині заподіяння останнім легких тілесних ушкоджень потерпілому. Разом з тим, показання указаного свідка сторони обвинувачення і не спростовують пред`явленого обвинувачення, оскільки як пояснила свідок, вона під час суперечок обвинуваченого, потерпілого та ОСОБА_19 відволікалась на приватні розмови по телефону, була на відстані і не бажала втручатись, тим самим категорично не підтвердила, що удару ОСОБА_7 не наносив. Указане також свідчить про те, що ОСОБА_20 і не підтвердила версію обвинуваченого ОСОБА_7 .
Не є переконливими та не беруться судом до уваги доводи обвинуваченого про те, що показання свідка ОСОБА_19 є неправдивими, через те, що остання є кумою потерпілого, а показання поліцейського ОСОБА_16 через те, що останній із солідарності з потерпілим, який є колишнім працівником правоохоронного органу, надав свідчення на його користь. Те, що потерпілий є хрещеним батьком дитини свідка ОСОБА_19 , що остання підтвердила під час допиту, само по собі не є підставою для визнання її свідчить неправдивими за відсутності обґрунтованих сумнівів у цьому та без доказів наявності у вказаного свідка, попередженого про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень, підстав обмовляти обвинуваченого. Також суд вважає надуманими доводи ОСОБА_7 стосовно неправдивості показань свідка ОСОБА_16 .
Об`єктивність та правдивість показань потерпілого, свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_16 щодо нанесення тілесних ушкоджень потерплому саме обвинуваченим, підтверджуються узгодженістю їх між собою та з іншими доказами у їх сукупності, зокрема, дослідженими судом висновками експертиз, показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_22 та свідка ОСОБА_23 , оригіналом Довідки первинного огляду хворого при травмі від 02.03.2020 року, копіями аркушів Журналу реєстрації амбулаторних пацієнтів, на підставі яких судом установлено види тілесних ушкоджень заподіяних 02.03.2020 ОСОБА_8 , їх тяжкість, локалізація та механізм утворення.
Допитаний як свідок лікар - хірург КНП «Тростянецька міська лікарня» ОСОБА_23 , який особисто не знайомий з учасникам провадження, суду показав, що на початку березня 2020 року увечері був викликаний на санпропускник, оскільки звернувся молодий хлопець для зняття побоїв, якому він пояснив, що зняттям побоїв займається судово-медичний експерт, а він як лікар може зафіксувати лише характер ушкоджень. Під час огляду чоловік скаржився на наявність забою та гематоми в області волосистої частини голови, посилаючись на те, що вдарили його кулаком і що у поліцію він повідомив про цей факт самостійно, тому лікарня повідомлень не здійснювала. Під час огляду у позавушній ділянці голови була виявлена гематома, у медичній документації був зазначений її розмір, потерпілий вказав, що свідомість не втрачав, був призначений рентген черепу, патологій не було виявлено, кістки були цілі, була лише шишка. Чоловіку було запропоновано стаціонарне лікування, від чого він відмовився, йому було рекомендовано звернення до невропатолога наступного дня. Остаточно після огляду був установлений діагноз закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку залишив під питанням, забій та підшкірна гематома у позавушній області зліва, по анатомічним орієнтирам ближче до потиличної частини. Підтвердити чи спростувати струс головного мозку може лише лікар-невропатолог, свідок ОСОБА_23 його тільки припустив, він не є фахівцем у цьому питанні. Всі результати огляду були відображені у медичній документації, тобто у спеціальних бланках. Чоловік отримав на руки довідку про результати огляду, це не заборонено, оскільки це не є підзвітним документом. Заповнення на довідці прізвища пацієнта здійснюється медичною сестрою. Чому саме не було зазначено у довідці первинного огляду хворого прізвище сказати не може. ОСОБА_23 вказав, що підтверджує, що оглядав потерпілого. Під час надання свідку для огляду Довідку первинного огляду хворого від 02.03.2020 року ОСОБА_23 підтвердив, що таку довідку складав саме він, але чи стосується вона саме ОСОБА_8 точно сказати не може, оскільки багато довідок аналогічних складає. При зверненні хворого ведеться реєстрація даних про особу, яка звернулась у спеціальному Журналі, який веде медична сестра, в якому також відображаються результати огляду.
Досліджена судом Довідка первинного огляду хворого при травмі від 02.03.2020 року (а.с.62), відповідно до постанови слідчого ОСОБА_24 від 18.03.2020 року (а.с.63) надана була останній потерпілим ОСОБА_8 18.03.2020 для приєднання до матеріалів кримінального провадження і визнана речовим доказом. Указана довідка містить дані про огляд з приводу скарги на головну біль, запаморочення від удару кулаком, установлений діагноз: закрита черепно-мозкова травма, забій у позавушній частині ліворуч, підшкірна гематома та струс головного мозку зі знаком «?». Також в довідці містяться відомості про проведені дослідження та рекомендації щодо лікування та необхідності консультації невропатолога 03.03.2020 року.
Указана Довідка первинного огляду хворого при травмі від 02.03.2020 року, яка складена о 20 год 15 хв. не містить прізвища, ім`я та по-батькові пацієнта стосовно якої вона складена. Обвинувачений вважав, що указана довідка не може бути належним доказом тілесних ушкоджень потерпілого.
За клопотанням прокурора, яке мотивовано тим, що під час досудового розслідування не виникало сумнівів у достовірності результатів проведеного лікарем ОСОБА_23 огляду потерпілого, з метою усунення будь-яких сумнівів і протиріч, на підставі статті 333 КПК України ухвалою суду від 10.08.2020 під час судового розгляду прокурору було надано тимчасовий доступ до оригіналу Журналу прийому та реєстрації хворих стосовно огляду та лікування 02.03.2020 року потерпілого, який перебуває у володінні КНП «Тростянецька міська лікарня» (а.с.160-161).
З копії аркушів Журналу реєстрації амбулаторних пацієнтів за період з 15.01.2020 по 07.03.2020 року, вилучених прокурором відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 09.09.2020 року і відкриті прокурором на підставі частини 11 статті 290 КПК України належним чином 29.09.2020 року обвинуваченому, судом установлено, що 02.03.2020 під номером 600 зареєстровано звернення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 о 20 год. 05 хв. до лікаря ОСОБА_23 зі скаргою на побиття о 19 год. 20 хв. 02.03.2020 року, у результаті огляду вказано діагноз, який повністю узгоджується із діагнозом, який указаний у Довідці первинного огляду хворого при травмі від 02.03.2020 року.
За таких обставин, указані відомості Журналу реєстрації амбулаторних пацієнтів спростовують доводи обвинуваченого стосовного неналежності указаної Довідки, оскільки у суду немає розумних сумнівів у тому, що Довідка первинного огляду хворого при травмі від 02.03.2020 року, містить відомості про характер виявлених лікарем ОСОБА_23 тілесних ушкоджень саме у потерпілого ОСОБА_8 .
Висновком судово-медичного експерта ОСОБА_22 №59, який надано на підставі постанови слідчого про призначення судово-медичної експертизи від 20.03.2020 на підставі фотокопії медичного документа «Первинного огляду хворого від 02.03.2020 року» підтверджується, що у ОСОБА_8 виявлено тілесне ушкодження у виді підшкірної гематоми у позавушній області зліва. Діагноз: закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку не підтверджений неврологічною симптоматикою. Виявлене у потерпілого тілесне ушкодження утворилось внаслідок ударної дії тупих твердих предметів, про що свідчить його характер, по тривалості розладу здоров`я кваліфікується як легке тілесне ушкодження, має незначні скороминущі наслідки не більше шести днів, могло утворитись у зазначений слідчим час 02.03.2020 року і могло утворитись за обставин повідомлених потерпілим під час допиту (від одного удару кулаком у ліву бокову частину голови) (а.с.60, 61, 146).
Допитаний для роз`яснення указаного висновку № 59 судово-медичний експерт ОСОБА_22 пояснив, що проводив експертизу на підставі належним чином засвідченого медичного документа, який відповідно до вказаних слідчим відомостей стосувався потерпілого ОСОБА_8 . Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ від 17.01.1995 року дозволяють експерту проводити дослідження у виняткових випадках на підставі належним чином засвідченої документації, що під час проведення експертизи відносно ОСОБА_8 мало місце. Наданої документації було достатньо для висновку з поставлених слідчим питань.
Суд не погоджується з доводами ОСОБА_7 стосовно недопустимості висновку судово-медичного експерта ОСОБА_22 № 59 через те, що експертиза була проведена на підставі копії Довідки первинного огляду хворого при травмі від 02.03.2020 року, яку надав потерпілий, а не була отримана з дозволу слідчому на тимчасовий доступ до такого документа.
Тимчасовий доступ до речей і документів є різновидом заходів забезпечення кримінального провадження , які згідно з положеннями КПК є заходами процесуального примусу, які застосовуються з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкодити вирішенню завдань кримінального провадження.
За умови відсутності таких обставин та у випадку отримання речей і документів, необхідних для з`ясування важливих обставин кримінального провадження шляхом їх добровільної видачі володільцем, не потребує попереднього дозволу слідчого судді, і відповідно, такий порядок отримання доказів відповідає положенням статті 93, 100 КПК та підстав визнавати його позапроцесуальним, немає.
Отже, добровільне надання потерпілим ОСОБА_8 органу досудового розслідування Довідки первинного огляду хворого при травмі від 02.03.2020 року, яка правомірно перебувала у його володінні, що підтвердив лікар ОСОБА_23 (з посиланням на те, що такі довідки дозволяється видавати пацієнтам після огляду), без отримання слідчим попереднього дозволу суду про тимчасовий доступ до речей і документів, є правомірним, що не є підставою для визнання висновку судово-медичного експерта ОСОБА_22 №59 недопустимим доказом.
Указаний висновок узгоджується з позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 541/783/17.
Достовірність Довідки первинного огляду хворого при травмі від 02.03.2020 року наданої потерпілим і використаної експертом під час проведеної експертизи перевірена судом, про що вже зазначалось, і підтверджується показаннями лікаря ОСОБА_23 та даними Журналу реєстрації амбулаторних пацієнтів за період з 15.01.2020 по 07.03.2020 року КНП «Тростянецька міська лікарня».
Отримання указаного доказу стороною обвинувачення під час судового розгляду, а не під час досудового розслідування, відповідає вимогам статті 333 КПК України і не є порушенням права обвинуваченого на захист, який ознайомився з цим додатковим доказом, мав можливість під час судового розгляду відповідно до вимог статей 22, 26 КПК України реалізовувати свої процесуальні права та заявляти клопотання, які задовольнялись судом.
Крім того, оригінал Довідки первинного огляду хворого при травмі від 02.03.2020 року, як і всі інші письмові докази досліджені судом відповідно до вимог статті 290 КПК України були відкриті обвинуваченому слідчим на стадії досудового розслідування, що підтверджується протоколом від 04.05.2020 року, який містить власноручне підтвердження обвинуваченого того, що він у повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження, відеозаписами та речовими доказами (а.с.141-142).
Доводи обвинуваченого стосовно наявності протиріч у поясненнях потерпілого стосовно місця удару над вухом не узгоджуються з місцем локалізації гематоми, яка виявлена ближче до потиличної частини голови, на переконання суду є необґрунтованими, виходячи з роз`яснень експерта ОСОБА_22 про те, що гематома може утворитись і не в місці нанесення удару, що залежить від анатомічної будови відповідної травмованої частини тіла, характеру пошкодження судин і м`яких тканин.
Судом також досліджено протокол огляду місця події від 14 квітня 2020 року, в ході якого слідчим зафіксовано і оглянуто подвір`я біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 та ділянку біля під`їзду цього будинку, де сталась подія, в ході огляду нічого не виявлено і не вилучено (а.с.65,66). Доводи ОСОБА_7 стосовно проведення указаної слідчої дії не одразу після початку кримінального провадження, а значно пізніше без виявлення відповідний слідів, не впливає на допустимість указаного доказу, який отриманий з дотриманням вимог статей 223, 237 КПК України та узгоджується з показаннями допитаних учасників події стосовно місця вчинення кримінального проступку.
Акт судово-медичного обстеження від 10.03.2020 року № 51 наданий стороною обвинувачення не береться судом до уваги як неналежний доказ пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення , оскільки містить посилання на те, що під час огляду судово-медичним експертом ОСОБА_22 потерпілого 10.03.2020 тілесних ушкоджень не виявлено (а.с.144). Водночас суд також не бере до уваги указаний Акт судово-медичного обстеження від 10.03.2020 року № 51 як доказ версії ОСОБА_7 стосовно не заподіяння ним ушкоджень потерпілому, оскільки як роз`яснив під час допиту судово-медичний експерт ОСОБА_22 відповідні ушкодження ним не були виявлені через пізнє звернення потерпілого до нього для огляду. Зокрема, звернення мало місце через понад 6 днів після події, що ураховуючи характер ушкоджень, які були виявлені лікарем ОСОБА_23 і належать до легких, які не потягли короткочасний розлад здоров`я, свідчить про те, що станом на 10 березня 2020 року видимі ушкодження у виді гематоми у потерпілого зникли.
Протокол слідчого експерименту за участі обвинуваченого від 25.04.2020 із використанням відеозапису дослідженого судом (а.с.40-43), під час якого ОСОБА_7 продемонстрував механізм штовхання із заподіянням ляпасу відкритою долонею в ліву частину обличчя потерпілого, як і показання обвинуваченого надані в судовому засіданні, суд не бере до уваги як такі, що суперечать показанням потерпілого та свідків очевидців ОСОБА_19 та ОСОБА_16 . Крім того, твердження ОСОБА_7 про неможливість утворення від його дій у потерпілого тілесних ушкоджень спростовуються висновком судового експерта ОСОБА_22 № 71, який вказав, що тілесні ушкодження у потерпілого могли утворитись і від ляпасу відкритою долонею, тобто при механізмі, продемонстрованому обвинуваченим під час слідчого експерименту (а.с.38,39).
Проте, сам по собі висновок судового експерта ОСОБА_22 № 71, в якому експерт допускає можливість заподіяння ушкоджень потерпілим у спосіб на який посилається ОСОБА_7 не може підтверджувати версію обвинуваченого стосовно механізму і характеру фізичного впливу на потерпілого, оскільки як роз`яснив експерт ОСОБА_22 точно можна лише стверджувати про утворення тілесних ушкоджень у потерпілого від дії тупих твердих предметів, а про конкретний механізм можна говорити лише допускаючи ймовірність утворення їх у той чи інший спосіб про які вказують учасники провадження.
Таким чином, оцінивши указані вище докази сторони обвинувачення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин установлених судом у межах пред`явленого обвинувачення.
Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за частиною 1 статті 125 КК України, тобто як умисне легке тілесне ушкодження.
При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_7 суд враховує тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке за чинним КК України належить до кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, працює водієм у ДП «Тростянецьпастранс», за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває (а.с.44-52).
Обставини, які обтяжують або пом`якшують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.
Отже, з огляду на викладені вище обставини, мотиви вчинку обвинуваченого, який прибув на місце події в інтересах доньки, яка перебуває у спірних відносинах з потерпілим, ураховуючи заподіяння лише одного удару, з огляду на досудову доповідь органу з питань пробації з висновком про те, що ОСОБА_7 не становить небезпеки для суспільства, має постійне місце роботи і доходи, а тому суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу у максимальному розмірі, визначеному санкцією частини 1 статті 125 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
У кримінальному провадженні був заявлений цивільний позов потерпілим ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_7 завданої матеріальної шкоди в сумі 1035 грн. та моральної шкоди в розмірі 10000 грн. Позов мотивовано тим, що внаслідок кримінального правопорушення він витратив кошти з метою установлення діагнозу щодо струсу головного мозку на проходження магнітно-резонансної томографії головного мозку у діагностичному центрі ТОВ «МДЦ Експерт», що підтверджується копією результатів томографії та фіскального чеку на суму 1035 грн. Також ОСОБА_8 посилався на те, що внаслідок отриманих ушкоджень відчував фізичний біль (боліла голова, змінювався тиск, йшла кров носом), він відчув моральні страждання, не міг в повному обсязі займатись суспільною діяльністю та вести особисте життя, не міг працювати і втратив дохід, була принижена його честь, відчував переживання через неможливість пояснити сину причини такої поведінки його діда.

Обвинувачений проти цивільного позову заперечив у повному обсязі, просив відмовити у його задоволенні.

Відповідно до статті 128 КПК України цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними цим кодексом, до них також застосовуються норми ЦПК України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (частина перша статті 1195 ЦК України).

Потерпілий на підтвердження витрат, пов`язаних з лікуванням, заподіяних ушкодженням його здоров`я, надав копію результатів магнітно-резонансної томографії головного мозку від 04.03.2020 року ТОВ «МДЦ Експерт» та фіскального чеку на суму 1035 грн. (а.с.17,18). Проте, потерпілим не надано доказів об`єктивної необхідності за рекомендацією відповідного профільного лікаря-невропатолога проходити таке дослідження. Потерпілий підтвердив, що не звертався за рекомендацією лікаря ОСОБА_23 до лікаря невропатолога, а сам вирішив, що підтвердити чи спростувати діагноз струс головного мозку, який припустив лікар ОСОБА_23 він може шляхом проведення магнітно-резонансної томографії головного мозку. Лікар ОСОБА_23 під час допиту вказав, що установлення діагнозу струс головного мозку є компетенцією лікаря-невропатолога і саме такий лікар визначає чи необхідно проведення тих чи інших досліджень головного мозку.

У копії результатів магнітно-резонансної томографії головного мозку від 04.03.2020 року стосовно ОСОБА_8 відсутній висновок про наявність чи відсутність у нього струсу головного мозку та про те, що таке дослідження проводилось у зв`язку з отриманими потерпілими ушкодженнями. У вказаній копії медичного документу вказано, що остаточний діагноз встановлює лікар клініцист.

Отже, з огляду на те, що подані потерпілим докази не підтверджують, що понесені ним витрати на магнітно-резонансну томографію головного мозку були викликаними саме необхідністю установлення характеру отриманих від дій ОСОБА_7 ушкоджень, а не іншими причинами, і таке дослідження призначено лікарем-невропатологом, позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про обґрунтованість вимог цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 безумовно зазнав моральної шкоди, яка очевидно проявилась у фізичному болю, душевних переживаннях, приниженні честі та гідності.

З огляду на те, що ОСОБА_7 був нанесений один удар, тілесні ушкодження мали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6 днів, ушкодження не мали видимий характер, не локалізувались на обличчі, не потребували стаціонарного лікування, суд дійшов висновку, що є підстави для часткового задоволення вимог потерпілого в частині стягнення з обвинуваченого на його користь 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до статті 100 КПК України, зокрема: оригінал довідки про первинний огляд хворого при травмі від 02.03.2020 необхідно залишити при матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 128, 129, 368-374, 392, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за частиною 1 статті 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.
Штраф має бути сплачений у місячний строк після набрання вироком законної сили, про що необхідно повідомити Тростянецький районний суд Сумської області шляхом представлення документа про сплату штрафу.
Цивільний позов ОСОБА_25 про стягнення з обвинуваченого моральної та матеріальної школи задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_26 на користь ОСОБА_25 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. моральної шкоди завданої кримінальним проступком.
У задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_25 відмовити.
Речовий доказ: оригінал Довідки про первинний огляд хворого при травмі від 02.03.2020 необхідно залишити на зберігання у матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, потерпілому та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1