Провадження № 1-кс/344/4735/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в рамках кримінального провадження № 0000125, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджено з прокурором, в обґрунтування якого посилався на те, що відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000125.

Установлено, що 09.02.2020, приблизно о 19 годині 40 хвилин, в темну пору доби, суху погоду, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги Т0906 «Івано-Франківськ Надвірна», що у с. Березівка Тисменицького району Івано-Франківської області в напрямку м. Надвірна. Швидкість руху автомобіля становила 60 км/год, що значно перевищує максимально допустиму швидкість у населених пунктах 50 км/год. Дана ділянка дороги має по одній смузі для руху у кожному напрямку, які розділені суцільною лінією горизонтальної дорожньої розмітки 1.1.

У цей час в попутному із автомобілем напрямку, правим краєм проїзної частини дороги, попереду автомобіля під керуванням ОСОБА_4 , йшов пішохід ОСОБА_6 . Водій ОСОБА_4 , маючи об`єктивну можливість завчасно виявити перешкоду для руху у вигляді пішохода ОСОБА_6 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, унаслідок чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_6 .

При цьому ОСОБА_4 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: 1.10., п. 2.3., б), д), п. 12.1., п. 12.3., п. 12.4.

У результаті порушення водієм ОСОБА_4 указаних пунктів Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої відповідно до висновку експерта № 68 від 30.07.2020 ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової-лицевої травми з забійними ранами та саднами в ділянках голови, крововиливами в м`які тканини голови, переломами кісток лицевого черепу, основи та склепіння черепа, розривами твердої мозкової оболонки, крововиливами під м`яку мозкову оболонку з забоями головного мозку, яка ускладнилась набряком та стисненням головного мозку, від яких на місці події наступила його смерть.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, не працюючий механіком УСК цеху № 2 ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття», пенсіонер, одружений, на утриманні син ОСОБА_7 інвалід третьої групи загального захворювання дитинства, раніше не судимий.

30 вересня 2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який відповідно до статті 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Абзацом 175 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено термін «обґрунтована підозра», який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення.

Причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повністю підтверджується зібраними доказами у кримінальному провадженні: протоколом огляду місця події, висновком інженерно-транспортної, судово-медичної експертиз, протоколами допиту свідків, потерпілої та іншими доказами у кримінальному провадженні.

У відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

п. 1 - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі та він усвідомлює про можливе призначення такого покарання в разі доведення його вини у суді.

п. 3 - незаконно впливати на свідків та експертів, яких ще не допитано в ході судового розгляду, оскільки ОСОБА_4 в ході досудового розслідування стануть відомі їх анкетні відомості;

п. 4 - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_4 , маючи паспорт громадянина України для виїзду за кордон, може виїхати за межі країни та не з`являтись на виклики слідчого, прокурора чи суду, з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Європейський суд з прав людини у справі Ілійков проти Болгарії зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторно вчинення злочинів.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Враховуючи викладене вважаю, що застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання буде недостатнім для запобігання вказаним ризикам та забезпечення виконання завдань кримінального провадження.

До органів досудового розслідування не надходили заяви від жодних осіб про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків у відповідності до ст. 194 КПК України і зобов`язуються, за необхідності, доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу. У зв`язку з цим вважаю, що підстав для застосування запобіжного у вигляді особистої поруки не має. Окрім цього, вказаний запобіжний захід недостатній для запобігання зазначеним ризикам.

Інший вид запобіжного заходу заставу, застосувати відносно підозрюваного також неможливо, оскільки відсутня інформація щодо постійного джерела доходів та власних коштів, відсутні особи, які б могли внести кошти на спеціальний рахунок з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а у даному випадку вважаю, що саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту зможе запобігти таким ризикам.

Викладене свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт. У той же час вважаю, що застосування саме такого запобіжного заходу, буде в повній мірі обґрунтованим та достатнім.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив клопотання задоволити.

Підозрюваний та його захисник заперечили щодо вимог клопотання, вказавши, що жодних ризиків прокурором та слідчим не доведено, підозрюваний працює, в тому числі і вночі, у зв`язку із чим перебування під домашнім арештом з 22.00 год. вечора до 07.00 год. ранку, перешкоджатиме йому працювати.

Заслухавши прокурора, захисника та підозрюваного, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Згідно зі змістом ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів клопотання вбачається, що 30 вересня 2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який відповідно до статті 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Вирішуючи дане клопотання враховую також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 зазначеного злочину, характеризуючі особу підозрюваного дані, його вік, стан здоров`я та майновий стан, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, пенсіонер, на утриманні син ОСОБА_7 інвалід третьої групи загального захворювання дитинства, а також те, що він раніше не судимий.

Так, згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п. 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 КПК України більш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов"язання, яке полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Крім цього, ч. 5 ст. 194 КПК України передбачено обов`язки, які слідчим суддею можуть бути покладені на підозрюваного.

Відтак, з метою забезпечення виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання згаданим ризикам, вважаю, що до останнього достатньо застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов"язання, з покладенням на нього обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, і саме такий запобіжний захід може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 181, 184, 193, 194, 196, 205, 309, 395 Кримінального процесуального Кодексу України, -

У Х В А Л И В:
Клопотання задоволити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, одружененого, раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання на строк до 30.11.2020 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду із встановленою періодичністю та за першою вимогою;

-утримуватись від спілкування із усіма свідками та експертами з приводу обставин кримінального провадження;

-повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання, адреси реєстрації та місця роботи;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання ОСОБА_4 , доручити здійснювати прокурору Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1