Справа № 461/4054/20
Провадження 1-кп/461/487/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.10.2020 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові об`єднане кримінальне провадження №0005692 від 29.12.2019 року та кримінальне провадження №0001382 від 28.04.2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Сімферополь, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, має на утриманні трьох дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє 29.05.2020 року вироком Галицького районного суду м.Львова за ч.ч.1,2 ст.185 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання із встановленням 1 року іспитового строку;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.185 КК України

в с т а н о в и в:

28.12.2019 року, приблизно о 19 год. 35 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні готелю «Атлас Делюкс», що знаходиться за адресою: м.Львів, просп. Шевченка, 27, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав, залишений без нагляду в підсобному приміщенні другого поверху вказаного готелю, мобільний телефон марки «Iphone 7», вартістю 12 998 грн., який знаходився в чохлі-бампері вартістю 250 грн., та в якому знаходилась sim-картка мобільного оператора «Київстар», вартістю 50 грн., та планшет марки «Samsung Galaxy Таb4», вартістю 3 000 грн., який знаходився в чохлі вартістю 200 грн., які належить ОСОБА_6 , чим завдав останній майнову шкоду на загальну суму 16 498 грн.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

Також, 27.04.2020 року, приблизно о 19 год. 50 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Замкова, неподалік житлового будинку №2, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, з метою протиправного збагачення, незаконно проник шляхом розбиття каменем водійського вікна до автомобіля марки «Фіат», моделі «500», д.н.з. НОМЕР_1 , звідки таємно викрав майно, а саме: сумку марки «Nike» вартістю 500 грн., в середині якої знаходилось наступне: грошова сума у розмірі 200 грн., телефон марки «Iphone», моделі «6» вартістю 4500 грн., посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, банківська картка «Приватбанк» № НОМЕР_2 та шість дисконтних карток, які належали ОСОБА_7 , чим спричинив останньому матеріальної шкоди на суму 5200 грн.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднаному з проникненням у сховище, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст.185 КК України.

Окрім цього, 30.04.2020 року, о 14 год. 09 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав із барсетки, залишеної без нагляду на кріслі, грошові кошти в розмірі 4 500 грн. та залишений без нагляду на столі мобільний телефон марки «Samsung Galaxy», вартістю 2 900 грн., які належать ОСОБА_8 , чим завдав останньому майнову шкоду на загальну суму 7 400 гривень.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав у повному обсязі та пояснив, що 28.12.2019 року, перебував у приміщенні готелю «Атлас Делюкс», що знаходиться за адресою: м.Львів, просп. Шевченка, 27, таємно викрав мобільний телефон марки «Iphone 7» та планшет марки «Samsung Galaxy Таb4». Також пояснив, що 27.04.2020 року перебував за адресою: м. Львів, вул. Замкова, неподалік житлового будинку №2, розбив каменем водійське вікно автомобіля марки «Фіат», моделі «500», д.н.з. НОМЕР_1 , звідки таємно викрав сумку марки «Nike», в середині якої знаходилась грошова сума у розмірі 200 грн., телефон марки «Iphone», моделі «6», посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, банківську картку «Приватбанк» № НОМЕР_2 та шість дисконтних карток. Окрім того, 30.04.2020 року, перебував в квартирі АДРЕСА_3 , викрав із барсетки, грошові кошти в розмірі 4 500 грн. та мобільний телефон марки «Samsung Galaxy». У вчиненому щиро розкаюється та просить суд суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст.349 КПК України та отримавши на це його згоду, визнав не доцільним дослідження інших доказів у справі.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, які йому інкриміновані, доведена повністю.

Виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.ч.2,3 ст.185 України є правильною, оскільки останній вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, а також таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднаному з проникненням у сховище, тобто кримінальні правопорушення, передбачені ч.ч.2,3 ст.185 КК України.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.3 вищевказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст.12 КК України злочини, скоєні обвинуваченим ОСОБА_4 є нетяжким та тяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини, при яких їх вчинено та особу обвинуваченого. Зокрема те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, раніше неодноразово судимий за умисні злочини проти власності, на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, одружений, має на утриманні трьох дітей, має вищу освіту, а тому суд дійшов висновку, що достатнім покаранням обвинуваченому буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.ч.2,3 ст.185 КК України.

Суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України.

Крім того, судом встановлено, що вироком Галицького районного суду м.Львова від 29.05.2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч.ч.1,2 ст.185 КК України до одного року та одного місяця позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із призначенням одного року іспитового строку.

Відтак, остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначити з дотриманням вимог ч.4 ст.70 КК України, оскільки після постановлення вироку встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 винен у вчиненні злочинів до постановлення попереднього вироку.

Також, судом встановлено, що вироком Сихівського районного суду м.Львова від 28.09.2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин. Однак, при призначенні покарання судом вирок Сихівського районного суду м.Львова від 28.09.2020 року не враховується, оскільки такий не вступив в законну силу.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні обвинуваченому обрано у вигляді тримання під вартою на підставі ухвали Галицького районного суду м.Львова від 05.10.2020 року, а відтак такий до вступу вироку в законну силу необхідно залишити без змін.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.185 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання:

-за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

-за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Галицького районного суду м.Львова від 29.05.2020 року більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 за сукупністю злочинів покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання у виді трьох років позбавлення волі, якщо він протягом двохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України, а саме:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід, обраний ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 05.10.2020 року обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без змін.
Після набрання вироком законної сили речові докази у справі, а саме:

диск типу «DVD-R», на якому міститься копія відеозапису із камер відеоспостереження готелю «Атлас Делюкс», що на проспекті Шевченка, 27 у м.Львові за 28.12.2019 року залишити при матеріалах кримінального провадження №0005692;

диск типу «DVD-R», на якому міститься копія відеозапису із камер відеоспостереження квартири АДРЕСА_3 за 30.04.2020 року залишити при матеріалах кримінального провадження №0005692;

сумку-бананку кольору хакі з написом «Just do it», посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_9 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «Fiat 500», банківські та дисконтні картки, два блокнота, два ключі та копійки - повернути ОСОБА_7 .

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1