Дата документу 20.01.2021
Справа № 334/230/21
Провадження № 1-кп/334/565/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні кримінальне провадження, відомості про яке внесені 10.12.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000859, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в місті Запоріжжя, громадянки України, яка має середню освіту, не працює, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у шлюбі не перебуває, проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимої,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України,-

встановив:

ОСОБА_3 вчинила кримінальний проступок за встановлених досудовим розслідуванням обставин.

10.12.2020 приблизно о 13 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , знаходячись в парку «Трудової Слави», розташованого за адресою м. Запоріжжя, вул. Південноукраїнська, 9, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту, в порушення вимог статей 25 (зберігання наркотичних засобів, психотропних засобів, психотропних речовин та прекурсорів), 27 (придбання, реалізація наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів) Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», діючи умисно, шляхом привласнення знайденого, придбала 3 паперових згортки та 2 полімерних пакета з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом «канабіс», обіг якого заборонено, яку в подальшому, маючи злочинний намір, спрямований на незаконне зберігання та перевозку наркотичного засобу, стала незаконно зберігати при собі без мети подальшого збуту та незаконно перевезла на громадському транспорті від зупинки громадського транспорту «Бульвар Шевченко» до зупинки «Правобережний ринок» у місті Запоріжжі. Після чого, 10.12.2020 ОСОБА_3 , знаходячись за адресою м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 4-А, була зупинена працівниками поліції, які під час огляду місця події о 15 годині 20 хвилин виявили та вилучили у ОСОБА_3 3 паперових згортки та 2 полімерних пакети з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом «канабіс», обіг якого заборонено, загальна маса якого склала 95,946г. в перерахунку на висушену речовину, який остання зберігала при собі без мети подальшого збуту.

Умисні дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.309 КК України як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

Вищенаведені обставини не оспорюються учасниками судового провадження.

Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд кримінального проступку у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акта долучена письмова заява обвинуваченої ОСОБА_3 , яка складена у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , відповідно до якої обвинувачена беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, не оспорює встановлені під час дізнання обставини, згодна на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 суд враховує наступне.
Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
В силу статті 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність тяжких наслідків та потерпілих від вчиненого злочину.
Згідно статті 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Враховуючи наведене, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
До такого висновку суд також приходить, зважаючи на: відсутність обтяжуючих відповідальність обставин; мету вчиненого ОСОБА_3 злочину - для власного вживання, а також те, що обвинувачена не є наркозалежною, на обліку в ЗГПНД не перебуває, щире каяття; не завдання кримінальним проступком матеріальної шкоди, - що в сукупності з обставинами кримінального провадження, на думку суду, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку.
У відповідності до тлумачення рішення Конституційного суду України №15-рп/2004 від 02.11.2005 року, щодо поняття справедливості призначення кримінальних покарань, окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є безумовною підставою недискримінаційного підходу та неупередженості суду, що означає не тільки передбачений законом склад злочину та рамки покарання, а і те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Суд вважає за необхідне вирішуючи питання призначення покарання застосувати практику Європейського суду з прав людини та Конвенцію з прав людини, як джерело права. У відповідності до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року, таким є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), справа «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року), де Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А тому для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
З рішення Європейського суду з прав людини у справі «Швидка проти України» (рішення від 30.10.2014 року), слідує, що при оцінці пропорційності втручання слід враховувати серед інших чинників, характер та суворість застосування стягнень.
Таким чином до обвинуваченої ОСОБА_3 може бути застосовано ст. 69 КК України, яка регламентує призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, тобто санкцією ч.1 ст. 309 КК України.
Суд також враховує, що обвинувачена ОСОБА_3 має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому призначення покарання у вигляді обмеження волі до неї застосоване бути не може, а застосування покарання у вигляді арешту може призвести до ситуації залишення малолітньої дитини без піклування, оскільки ОСОБА_3 не одружена, відомості про батька дитини відсутні.
Враховуючи вище зазначене та обставини, що пом`якшують покарання - з урахування особи винної такими є: повне визнання вини, щиросердне каяття, а відтак суд вважає за можливе призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 309 КК України. На переконання суду таке покарання буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст.100 КПК України.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.
Відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України, якою врегульовані питання щодо розподілу процесуальних витрат, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на проведення експертизи.
Статтею 368 КПК України передбачено, що ухвалюючи вирок суд повинен серед іншого вирішити питання про те, на кого мають бути покладені процесуальні витрати та в якому розмірі.
Відповідно до вимог ч.4 ст.374 КПК України в резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо процесуальних витрат.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час розслідування даного проступку у справі було проведено судово-хімічні експертизи, вартість проведення яких склала загалом 653 грн. 80 коп. (висновок експерта №СЕ-19/108-20/370-МРВ/7-3604 від 15.12.2020).

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались,

Керуючись ст.371, 373, 374, 381-382 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Речовий доказ речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору, загальна маса якої склала 95,946г. в перерахунку на висушену речовину, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено «канабісом», що знаходиться в спецпакеті №4141077, який зберігається в камері зберігання речових доказів Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області - знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта (висновок експерта №СЕ-19/108-20/370-МРВ/7-3604 від 15.12.2020) у сумі 653 (шістсот п`ятдесят три) гривні 80 копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня отримання його копії. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1