Дата документу 20.01.2021 Справа № 333/5353/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/510/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/5353/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2020 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,
задоволено клопотання прокурора та постановлено вважати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовженим строком на 60 днів до 20 лютого 2021 року включно, з можливістю внесення застави, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у раніше визначеному розмірі та обсязі ухвалою слідчого судді від 05 вересня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою проживання.

Апелянт посилається на те, що матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу, який би свідчив про умисел обвинуваченого на збут наркотичних засобів або про факти збуту наркотичних засобів, всупереч доводам прокурора, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні одного епізоду кримінального правопорушення, судом у порушення вимог ст. 178 КПК України взагалі не надано жодної оцінки матеріалам, які долучені стороною захисту до клопотання про зміну запобіжного заходу, не досліджена вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, його стан здоров`я, що він має постійне місце проживання, по якому мешкає з батьками та сестрою, тобто, має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем проживання, потребує лікування у наркологічному диспансері, з 2004 року по 2012 рік щодо ОСОБА_7 п`ять разів у різних кримінальних провадженнях обирався запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, який він жодного разу не порушив, що значно зменшує ступінь існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На розгляді Комунарського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Під час судового розгляду даного кримінального провадження, 23 грудня 2020 року прокурор звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України /а.с. 11-13/.

Суд першої інстанції, своєю ухвалою від 23 грудня 2020 року задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 20 лютого 2021 року включно.
Проте, колегія суддів не може погодитися, як з судовим рішенням, так і з клопотанням прокурора, з огляду на таке.

Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст. 29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», колегія суддів вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: п. с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Положеннями частин 3-5 ст. 199 КПК України встановлено, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Оскаржуваною ухвалою ОСОБА_7 було продовжено строк тримання під вартою, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про те, що наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого останньому, не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілком може забезпечити належну поведінку обвинуваченого.

У судовому засіданні суду першої інстанції сторона захисту просила про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.

Оцінюючи кожен факт, викладений на підтвердження заявлених стороною обвинувачення ризиків, суд має оцінювати його у контексті чинників, перелічених у ч. 1 ст. 178 КПК України. Вказане вбачається не лише зі змісту відповідної норми, але й практики ЄСПЛ. Зокрема, у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови», заява №9190/03 від 04 жовтня 2005 року, зазначено про те, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність в нього родини й утриманців, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції не повною мірою дотримався вказаних вимог закону.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, по якому мешкає з батьками та сестрою, позитивно характеризується за місцем проживання, утримується під вартою більше 4 місяців, не судимий в силу ст. 89 КК України, з 2004 року по 2012 рік щодо останнього п`ять разів по різним кримінальним провадженням обирався запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, який він жодного разу не порушив, згідно з обвинувальним актом, обставин, що обтяжують покарання останнього, не встановлено.

Вказані обставини значно зменшують ступінь існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Проте, суд першої інстанції вказаним обставинам належної оцінки не надав та не зазначив, чому інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 .

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого злочину, не може бути само по собі підставою для відмови у застосуванні більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого.

При оцінці можливості застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, колегія суддів використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші, більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну зі спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак, вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладені обставини, враховуючи наявність в обвинуваченого ОСОБА_7 постійного місця мешкання, колегія суддів вважає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, є мінімальними.

Разом з цим, колегія суддів враховує й закріплену в п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і розтлумачену в п. 86 рішення ЄСПЛ у справі «Макаренко проти України» (Makarenko v. Ukraine) від 30 січня 2018 року «презумпцію на користь звільнення» з урахуванням того, що запобігти встановленим ризикам можливо, шляхом застосування до обвинуваченого цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків.

При цьому, колегія суддів бере до уваги викладені обставини, які характеризують особу обвинуваченого, тривалий строк судового розгляду кримінального провадження, у зв`язку з чим вважає за можливе застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

На думку колегії суддів, застосування саме такого запобіжного заходу буде достатнім та необхідним для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, та зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

За зазначених вище обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора та застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

У зв`язку із застосуванням до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, обвинуваченого слід звільнити з-під варти в порядку ч. 3 ст. 202 КПК України.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта щодо відсутності в матеріалах кримінального провадження доказів про умисел обвинуваченого на збут наркотичних засобів, оскільки відповідно до вимог ст. 368 КПК України, такі питання підлягають розгляду судом першої інстанції в нарадчій кімнаті тільки при ухваленні вироку.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою задовольнити частково.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце проживання, на строк до 20 лютого 2021 року включно.

Покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати до суду у час, визначений судом;

- не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Визначити строк дії ухвали до 20 лютого 2021 року включно.

ОСОБА_7 , який утримується в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», звільнити з-під варти.

Ухвалу апеляційного суду передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: