Провадження №11-сс/801/772/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 11.01.2020 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки в м. Горлівка Донецької області, українки, громадянки України, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,
яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258 3 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурора: ОСОБА_8
захисника: ОСОБА_6
слідчого: ОСОБА_9
підозрюваної: ОСОБА_7
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2020 року клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області підполковника юстиції ОСОБА_9 задоволено.
Продовжено строк тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_7 на 45 (сорок п`ять) днів, тобто до 17 години 40 хвилин 29 листопада 2020 року.

Згідно клопотання слідчого встановлено, що ОСОБА_7 приблизно у січні 2020 року вступила у змову із ОСОБА_10 для спільного вчинення злочинних дій, пов`язаних із наданням послуг по незаконному отриманню пенсійних і соціальних виплат на території підконтрольній українській владі, з метою сприянням учасникам терористичної організації «ДНР», поняття якої визначено ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», під назвою «Донецька народна республіка» (в подальшому - ДНР) - тобто стійкого об`єднання невизначеної кількості осіб (більше трьох), що створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів.
Терористичну організацію «ДНР» утворено на початку квітня 2014 року на території Донецької області, одним із основних завдань якої є зміна меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України. Вказана терористична організація є стійкою, має чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, має розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з планом спільних злочинних дій.
На керівників блоків покладається керівництво, організація дій та контроль за діяльністю підлеглих їм співучасників злочину за допомогою керівників груп, що входили до вказаних блоків.
При цьому на керівників та учасників силового блоку покладається забезпечення стійкості терористичної організації шляхом вчинення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів і військовослужбовцями Збройних Сил України. У свою чергу, на представників політичного блоку покладаються організація збору та отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників терористичної організації та осіб, лояльно налаштованих до терористичної діяльності, чим також забезпечується існування вказаної терористичної організації.
«ДНР» має стабільний склад лідерів вказаної терористичної організації, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.
Так, на учасників політичного блоку, відповідно до плану спільних злочинних дій, покладаються наступні обов`язки: створення так званих органів державної влади «Донецької народної республіки» та організація їх діяльності; видання так званих нормативно-правових актів від імені нелегітимних органів державної влади «Донецької народної республіки»; організація та проведення незаконного референдуму на території Донецької області про визнання суверенітету незаконного державного утворення «Донецької народної республіки»; проведення агітаційної роботи серед населення щодо діяльності терористичної організації «Донецька народна республіка» з метою схиляння їх до участі у вказаній терористичній організації та отримання підтримки власної діяльності серед мешканців східних регіонів України; організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників терористичної організації та осіб, лояльно налаштованих до їх діяльності, а також її розподілу; налагодження взаємодії з терористичною організацією «Луганська народна республіка» та її керівниками з метою координації дій, спрямованих на повалення конституційного ладу та захоплення державної влади в Україні, а також дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України; налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності терористичної організації «Донецька народна республіка», що перебувають за кордоном з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для протидії правоохоронним органам України та Збройним Силам України; налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою їх використання для агітації, висвітлення діяльності «Донецької народної республіки», дискредитації діяльності органів державної влади України та осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції та формування думки серед населення про законність власних дій, а також вчинення за їх допомогою викликів до повалення конституційного ладу і захоплення державної влади в Україні та дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України; надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам силового блоку Донецької народної республіки» (не передбачених законом збройних формувань) для забезпечення їх протиправної діяльності; забезпечення учасників «Донецької народної республіки» транспортом, символікою та агітаційними матеріалами.
На учасників силового блоку (не передбачених законом збройних формувань), відповідно до плану спільних злочинних дій, покладаються наступні обов`язки: організація та ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції; з метою опору представникам державної влади та унеможливлення припинення злочинної діяльності правоохоронними органами та Збройними Силами України, організація у групи осіб, які є прихильниками злочинної діяльності учасників «Донецької народної республіки», озброєння зазначених осіб та керівництво їхніми діями; створення не передбачених законом збройних формувань та участь у їх діяльності; вербування нових учасників до складу силового блоку «Донецької народної республіки» (не передбачених законом збройних формувань) та керівництво їхніми діями; захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Донецької області; вчинення терористичних актів та диверсій на території України; захоплення зброї чи заволодіння у інший спосіб боєприпасами, вибуховими речовинами, військовою технікою, транспортними засобами, а також будівництво укріплень з метою протидії діяльності осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції та забезпечення власної злочинної діяльності; викрадення осіб з метою отримання матеріальної вигоди та залякування мешканців, які підтримують діючу легітимну владу в Україні; силова підтримка учасників політичного блоку при проведенні незаконного референдуму на території Донецької області про визнання суверенітету незаконного державного утворення «Донецька народна республіка», а також укріплення та охорона зайнятих ними будівель та споруд; організація поставок зброї, бойових припасів, вибухових речовин, військової техніки та їх розподіл серед учасників терористичної організації; організація виробництва, налагоджування ремонту деяких видів зброї та бойових припасів, створення військово-промислового комплексу «Донецької народної республіки».
Вказане свідчить про те, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» - «ДНР» є терористичною організацією, яка здійснює цілеспрямовану суспільно-небезпечну діяльність.
Усвідомлюючи всі вказані обставини, діючи умисно, у січні 2020 року, перебуваючи у м. Бахмут Донецької області з метою отримання незаконних прибутків від надання посередницьких послуг по незаконному отриманню пенсійних і соціальних виплат учасникам терористичної організації «ДНР» та мешканцям тимчасово окупованих території Донецької області (далі ТОТ), ОСОБА_7 , вступила у змову із провідним економістом територіального відокремленого безбалансового відділення № 10004/0289 АТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_10 .
Відповідно до розподілу обов`язків, ОСОБА_7 здійснювала пошук осіб, які не можуть виїхати на територію контрольовану українською владою та зацікавлені в отриманні документів або грошових коштів на підконтрольній українській владі території, організовувала отримання документів, що посвідчують особу, отримувала грошові кошти в установах АТ «Державний ощадний банк України», здійснювала їх переміщення через лінію розмежування документів, банківських карток та незаконно отриманих грошових коштів.
У свою чергу, ОСОБА_10 діючи у змові із ОСОБА_7 здійснював моніторинг внутрішніх банківських баз даних на предмет нарахування значних грошових сум громадянам, передавав останній вказані відомості, забезпечував у порушення вимог Постанови КМУ № 637 від 05.11.2014 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» проведення ідентифікації громадян за фактичної їх відсутності та безперешкодне зняття грошових коштів у касах банку.
Так, у період з 24 по 27 січня 2020 року, перебуваючи у м. Бахмут Донецької області, ОСОБА_10 , діючи у змові із ОСОБА_7 з метою сприяння учаснику незаконного збройного формування ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи, що останній як учасник терористичної організації «ДНР» не має можливості безперешкодного отримання грошових коштів, діючи з корисливих мотивів, незаконно здійснив підготовчі дії - відкрив картковий рахунок, підключив наданий йому ОСОБА_7 номер телефону для Веб-банкінгу, відслідкував надходження коштів у сумі 358000 грн., про що відразу повідомив останній.
У подальшому, діючи відповідно до попередніх домовленостей із ОСОБА_10 , протягом 28-31 січня 2020 року ОСОБА_7 незаконно зняла з рахунку ОСОБА_11 грошові кошти у сумі 385000 грн. та розподілила з ОСОБА_10 винагороду за сприяння названому учаснику терористичної організації «ДНР».

Захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, змінити запобіжний захід відносно підозрюваної ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби з 22-00 год. по 06-00 год. за адресою АДРЕСА_2 за місцем реєстрації адвоката ОСОБА_6 .

Вимоги апеляційної скарги захисника в інтересах підозрюваної мотивовано тим, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 є необгрунтованим, ні в клопотанні слідчого погодженого з прокурором, ні в додатках до нього не містилось жодного доказу, підтверджуючого причетність ОСОБА_7 до злочинної діяльності повязаної із тероризмом, факт вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України не було доведено. Захисник вважає, що затримання ОСОБА_7 є незаконним.
Судом першої інстанції не прийнято до уваги вимоги ст. 194 КПК України.
Всупереч ст. 178 КПК України судом зовсім не враховано, що ОСОБА_7 раніше не судима, має постійне місце проживання, стійкі соціальні звязки, заміжня, виховує малолітню дитину, з 2016 року має третю групу інвалідності з причини загального захворювання, страждає на ішемічну хворобу серця, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу II стадії,II ступеня, IV кризове протікання.
Також досі не проведено психолого-психіатричну експертизу та не встановлено чи здатна ОСОБА_7 з урахуванням її індивідуальних особливостей емоційного стану розуміти реальний зміст власних дій.
Стороною обвинувачення не було доведено чому неможливо застосувати більш мякий запобіжний захід домашній арешт.
Жодної обставини, яка вказує на те, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою стороною обвинувачення не вказано.
В клопотанні про продовження строку тримання під вартою взагалі не мається ніякого посилання на ст. 199 КПК України, тобто вимоги вказаної норми свідомо проігноровано взагалі.
При наявності зазначених порушень, судом прийнято рішення про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу тримання під вартою, внаслідок чого продовжується незаконне обмеження прав підозрюваної.
В умовах перебування під вартою, стан здоров`я ОСОБА_7 погіршується, в разі продовження даного запобіжного заходу існує можливість настання негативних наслідків у вигляді хронічного захворювання, що потребує тривалого та витратного лікування.

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, зазначив, що підозра належним чином обгрунтована, ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, тому суд вірно продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, захисника ОСОБА_6 , який просив за його місцем реєстрації застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_7 домашній арешт в нічний час доби з 22-00 год. по 06-00 год. за адресою АДРЕСА_2 , підозрювану ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .
Згідно ст.199 ч.3 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:
1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Під час апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.177, 178, 183, 184 КПК України, бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.
На думку апеляційного суду, оскаржувана ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 11.01.2020 року ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину.
19.08.2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України.
Строки досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000006 від 11.01.2020 року ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.09.2020 року продовжено до чотирьох місяців, тобто до 29.11.2020 року.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя перевірив обгрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України, обставини, які мають значення для прийняття правильного рішення.
За правовими позиціями Європейського суду з прав людини "обґрунтована підозра" це наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Наявність обґрунтованої підозри є обов`язковим елементом застосування запобіжного заходу на стадії досудового розслідування (досудового розгляду кримінальної справи).
У справі «Кавала проти Туреччини» (заява 28749/18, рішення від 10.12.2019) Європейський Суд з прав людини констатував, що не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування
Зазначене свідчить про те, що на стадії вирішення питання про продовження запобіжного заходу, слідчий суддя не може надавати оцінку "обґрунтованості підозри" в розрізі оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення.
У слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України
Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив, не виявлено таких обставин і колегією суддів апеляційного суду.
Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи захисника ОСОБА_6 щодо відсутності доказів обгрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є необгрунтованими.

Згідно практики ЄСПЛ, зокрема згідно п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання особи, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконного затримання ОСОБА_7 є безпідставними.

При розгляді апеляційної скарги, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу слідчий суддя дослідив доводи клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення, та з урахуванням необхідності виконання ряду процесуальних дій, а також з урахуванням того, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення в сфері громадської, національної безпеки України, наслідки в результаті кримінального правопорушення, те, що ризики передбачені ч.1 ст. 177 КПК України не зменшилися, тривають, підозрювана може ухилятися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, обґрунтовано дійшов висновку про наявність обставин, які виправдовують подальше тримання підозрюваної ОСОБА_7 під вартою, що унеможливлює обрання підозрюваній більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Твердження у апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 , що сторона обвинувачення не довела наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України є безпідставними.
Обставини, які передбачені ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як слідчим суддею так і колегією суддів апеляційного суду при вивченні матеріалів провадження, не встановлено.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , щодо стану здоровя підозрюваної, яка має серйозні проблеми зі здоровям, потребує нагляду лікаря, лікування, як на підставу застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, суд апеляційної інстанції приймає, однак враховуючи особу ОСОБА_7 , наявні ризики та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, підстав для зміни запобіжного заходу не вбачає.
Слідчий ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду пояснив, що підозрювана ОСОБА_7 з заявами про надання медичної допомоги щодо її стану здоровя особисто до нього чи до адміністрації установи, в якій вона утримується не зверталася.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що захисник ОСОБА_6 заперечує існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, однак ставить питання про доцільність застосування іншого запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби, тобто фактично погоджується з тим, що ризики продовжують існувати.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваної та запобігти ризикам, доведеним прокурором.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст. 199 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою.
Слідчий суддя оцінюючи в сукупності обставини, які враховуються при продовженні запобіжного заходу, з урахуванням конкретних обставин та обсягу слідчих дій, які необхідно виконати у кримінальному провадженні, та виходячи з того, що продовження строку тримання під вартою здійснено в межах досудового розслідування до 26.11.2020 року і не перевищує розумних меж, та зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», прийняв законне, обгрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .
З вказаним висновком слідчого судді погоджується і суд апеляційної інстанції.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали
За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника
Керуючись ст.422 КПК України, суд апеляційної інстанції.
п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.
Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4