справа № 278/2810/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Сморгонь Гродненської області, Республіка Білорусь, громадянин України, з вищою освітою, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, не працює, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В :
8 серпня 2011 року ОСОБА_11 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, який наказом командира військової частини НОМЕР_1 №153 від 09.08.2016 було продовжено.

Так, старший лейтенант ОСОБА_11 будучи військовослужбовцем за контрактом, у порушення ст. ст. 1, 2 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, у порушення наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22 червня 2015 року №137, за яким його призначено на посаду начальника навчально-тренувального комплексу (тактичної смуги перешкод) вказаної військової частини, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах особливого періоду, незаконно припинив виконувати обов`язки військової служби, а саме 16 травня 2017 року о 8 годині не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків, до 23 листопада 2017 року, а саме коли останній самостійно прибув до військової прокуратури Житомирського гарнізону та повідомив про вчинений ним злочин.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_11 заперечив свою винуватість у вчиненні інкримінованого і дав показання, якими зазначив наступне. Дійсно, перебував на службі за контрактом у військовій частині. Виявив бажання звільнитись у зв`язку із чим подав відповідний рапорт. Даний рапорт не підписувало керівництво. Тоді вирішив залишити місце проходження служби з надією на те, що його звільнять.

Стороною обвинувачення дії ОСОБА_11 кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, як умисне, нез`явлення вчасно на військову службу без поважних причин військовослужбовцем, що вчинене в умовах особливого періоду.

Судом досліджено наступні докази подані сторонами кримінального провадження.

Постановою прокурора військової прокуратури Житомирського гарнізону вирішено виділити з матеріалів кримінального провадження № 0000308 від 18 листопада 2017 року за ч. 3 ст. 408 КК України матеріали щодо вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (а.с.20-22 т.2).

29 травня 2017 року затверджено акт проведення службового розслідування стосовно самовільного залишення військової частини ОСОБА_11 , що мало місце 16 травня 2017 року о 8 годині 00 хвилин (а.с.24-27 т.2).

22 червня 2015 року ОСОБА_11 , начальника навчально-тренувального комплексу, вирішено вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (а.с.33 т.2).

19 березня 2020 року ОСОБА_11 увільнено від займаної посади та призупинено військову службу, а дію контракту з 25 січня 2018 року (а.с.41 т.2).

30 березня 2020 року ОСОБА_11 призупинено строк військової служби і т.п. з 25 січня 2018 року (а.с.40 т.2).

Контракт з ОСОБА_11 про проходження військової служби укладено на п`ять років з 9 серпня 2011 року та продовжено 9 серпня 2016 року у зв`язку із настанням особливого періоду (а.с.42,43 т.2).

Листом від 11 січня 2021 року командир військової частини НОМЕР_1 повідомив, що ОСОБА_11 під час проходження військової служби у частині НОМЕР_1 до 16 травня 2017 року не звертався з вимогою звільнити його або перевести до іншої частини.

29 жовтня 2015 року після проведення обстеження ОСОБА_11 встановлено не придатність до служби у високомобільних військах, однак до військової служби придатний.

Судом також досліджено характеризуючи дані на обвинуваченого: 29 жовтня 2018 року був засуджений за ч. 4 ст. 407 КК України за події, що мали місце з 8 години 00 хвилин 28 березня 2018 року до 2 травня 2018 року до двох місяців арешту на гауптвахті. Вирок набув законної сили 29 листопада 2018 року. Строк відбування покарання закінчився 18 березня 2019 року (а.с.32,60 т.1); за місцем служби характеризується посередньо (а.с.33 т.1); за місцем реєстрації характеризується позитивно, проживає разом з дочкою та мамою (а.с.34, 35, 176, 177 т.1 а.с. 66, 67 т.2); ОСОБА_11 тричі, а саме 25 липня 2016 року, 25 квітня 2017 року та 16 травня 2017 року притягався до дисциплінарної відповідальності (а.с.34 т.2).

Крім цього, судом допитано наступних свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Дані особи своїми показаннями підтвердили обставини обвинувачення, а саме те, що ОСОБА_11 був відсутнім за місцем проходження служби. Така поведінка мала непоодинокий характер.

Проаналізувавши усі докази, подані сторонами кримінального провадження, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих діянь знайшла своє підтвердження та правильно кваліфіковано органами досудового розслідування за ч. 4 ст. 407 КК України, як умисне, нез`явлення вчасно на військову службу без поважних причин військовослужбовцем, що вчинене в умовах особливого періоду.

До такого висновку суд дійшов враховуючи наступне.

Суд вважає докази сторони обвинувачення такими, які викривають протиправні дії обвинуваченого у межах пред`явленого обвинувачення. Так, судом встановлено, що обвинувачений перебуваючи на військовій службі за контрактом, строк дії якого не закінчився і який не був припинений сторонами, залишив військову частину без поважних причин в умовах особливого періоду і не з`явився протягом встановленого судом і зазначеного раніше строку. Даний висновок суд зробив на підставі зазначених раніше письмових доказів, які були підтверджені і показаннями самого обвинуваченого, а отже не оспорювані. Не визнання вини ОСОБА_11 , на переконання суду, є суто формальним оскільки поважних причин не прибуття на службу наведено не було. Зазначене обвинуваченим обґрунтування відсутності у військовій частині, суд не може визнати таким, що було з поважних причин. Так, ОСОБА_14 , виправдовуючи свої дії зазначив, що не з`явився на службу і тим самим хотів спонукати командування частини припинити військову службу за контрактом. Такі дії, суд вважає, повністю охоплюють об`єктивну сторону складу інкримінованого йому кримінального правопорушення та не передбачені ані законодавством ані контрактом, як спосіб припинення військової служби за контрактом. Суд вважає голослівними твердження обвинуваченого щодо того, що він декілька разів звертався до командування військової частини із рапортом про розірвання контракту адже доказів такого суду на дослідження не надано і судом не встановлено. Мало того, судом встановлено ту обставину, що обвинувачений знав про чинність укладеного контракту щодо проходження військової служби перед залишенням військової частини, а отже його дії по залишенню частини та не з`явлення до неї за наявності такої інформації підтверджують правильність зроблених судом висновків про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Доводи захисту щодо того, що термін чинності контракту між обвинуваченим та військовою частиною припинив свою дію о 24 годині 8 серпня 2016 року, а звідси, залишення ним військової частини та не з`явлення в подальшому з 8 годин 00 хвилин 16 травня 2017 року, суд вважає безпідставним. Так, за версією сторони захисту контракт продовженим бути не міг через відсутність особливого періоду станом на день припинення дії контракту в 2016 році. Дані доводи спростовуються чинним законодавством та усталеною судовою практикою з даного приводу. Мало того, якби контракт припинив би свою дію в серпні 2016 року, то за версією сторони захисту не з`явлення на службу мало би відбутись одразу після цього. Однак обвинувачений продовжував виконувати умови контракту, тим самим підтверджував свою обізнаність як щодо продовження терміну дії контракту так і щодо того, що його умисел був направлений на залишення військової частини без поважних причин.

Інші доводи сторони захисту, які зводились до того, що докази подані стороною обвинувачення в ході судового розгляду справи є недопустимим, як такі, що отримані після закінчення досудового розслідування, судом до уваги не приймаються, як голослівні. Стороною обвинувачення, як і захисту, передбачено можливість доповнювати розгляд справи новими доказами, в тому числі тими, що отримані після закінчення досудового слідства за умови попереднього їх відкриття іншій стороні. Стадія відкриття доказів мала місце щодо усіх матеріалів, які досліджувались судом.

При призначені покарання ОСОБА_11 , відповідно до ст. 65 КК України суд враховує, що злочини, передбачений ч. 4 ст. 407КК України, є умисним тяжким злочином.

Обвинувачений не одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий. Судом не встановлено обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Враховуючи наведене, суд вирішує призначити покарання у межах санкції частини статті інкримінованого обвинувачення із застосування положень ст. 75 КК України, якого буде достатнього для попередження вчинення нових злочинів та перевиховання обвинуваченого.

Цивільний позов у справі не заявлено. Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням протягом одного року іспитового строку, якщо він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_11 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та не виїжджати за межі України без погодження з цим органом.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 залишити попередній особисте зобов`язання.

Вирок може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

головуючий ОСОБА_1