справа №619/910/20
провадження №1-кп/619/217/20
ВИРОК
09 листопада 2020 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чернещина Зачепилівського району Харківської області, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, маючого доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого, однак офіційно не працевлаштованого,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_5
захисник - ОСОБА_6
потерпіла - ОСОБА_7
представник потерпілої - ОСОБА_8
обвинувачений - ОСОБА_3 .
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_3 09.06.2018 приблизно 01 годині ночі, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння прибув до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , у якому мешкає ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - мати та діти його колишньої співмешканки, для з`ясування особистих стосунків, у цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел направлений на незаконне проникнення до будинку за вищевказаною адресою.
ОСОБА_3 реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи, що він не вправі проникати до іншого володіння особи, без згоди особи, що зареєстрована та фактично проживає у зазначеному будинку, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у порушення конституційного права недоторканості житла (ст. 30 Конституції України), маючи умисел на незаконне проникнення до указаного вище житлового будинку, який перебуває у володінні ОСОБА_7 , всупереч її волі, не переслідуючи умисел на заволодіння чужим майном, скориставшись тим, що вхідна хвіртка до подвір`я будинку була відчинена, під приводом з`ясування обставин конфлікту, який виник між ним та ОСОБА_11 незаконно, проти волі законного власника, проник на територію двору домоволодіння, тобто земельну ділянку, яка огороджена по периметру парканом, та на праві користування належить ОСОБА_7 .
У цей час дії ОСОБА_3 були помічені потерпілою ОСОБА_7 , яка почала виходити з будинку та зробила йому зауваження щодо припинення протиправних дій.
Після чого ОСОБА_3 почав іти в бік входу до будинку, де знаходилася ОСОБА_7 , погрожуючи останній та її рідним заподіянням тілесних ушкоджень, відштовхнувши ОСОБА_7 самовільно зайшов через незачинені двері до вітальні будинку, який є останньої, тим самим незаконно, проти волі законного власника, проник на територію домоволодіння ОСОБА_7 , де вільно пересувався територією упродовж нетривалого періоду часу, тим самим свідомо та умисно порушив право потерпілої на недоторканість житла.
У результаті зазначених протиправних дій, ОСОБА_3 порушив вимоги ст. 30 Конституції України, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду, ст. 12 Загальної декларації прав людини, відповідно до якої ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність його житла, ст. 17 Міжнародного пакту про громадські та політичні права, відповідно до якого ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного посягання на недоторканність його житла, ст. 8 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на повагу до свого житла, тобто незаконно проникла до житла особи, порушивши недоторканість житла ОСОБА_7 .
Тоді ж, 09.06.2018 приблизно о 01 год 30 хв ОСОБА_3 , перебуваючи у вітальні будинку почав сваритися з онуком ОСОБА_7 - ОСОБА_11 , побачивши вказану ситуацію ОСОБА_7 вирішила втрутитися, тим самим почавши руками виштовхувати ОСОБА_3 за межі свого будинку та домоволодіння, що обурило останнього.
У цей момент ОСОБА_3 , діючи на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення останній тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки та бажаючи їх настання, стоячи позаду ОСОБА_7 , охопив останню правою рукою за тулуб, а саме бокову частину праворуч та стиснув його, внаслідок чого ОСОБА_7 відчула сильний фізичний біль, після чого остання попрямувала в бік вхідних дверей.
У послідуючому ОСОБА_3 розуміючи, що ОСОБА_7 намагається забігти в будинок та викликати поліцію, наніс один удар кулаком правої руки в потиличну частину голови, спричинивши своїми діями потерпілій ОСОБА_7 згідно висновку експерта №09-2626/2018 тілесні ушкодження у вигляді синця на голові, садна на тлі синця тулубу, що утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом удар-стиснення, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, після чого онук ОСОБА_9 , накинувся на ОСОБА_3 , тим самим надавши можливість потерпілій забігти в будинок та зачинитись в ньому.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю не визнавсвою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, не визнав позовні вимоги та пояснив, що він проживав з ОСОБА_12 9 років однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у неї було два сина ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_4 . 09.06.2018 він їхав до ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_3 , який там проживав у своєї бабусі, з метою з`ясування місця перебування ОСОБА_14 , який, як вони вважали, викрав гроші у сейфі у квартирі за місцем їх проживання в АДРЕСА_4 , оскільки товариш ОСОБА_14 сказав, що у останнього з`явилися кошти, які він став тратити у розважальних закладах. ОСОБА_16 у цей час перебувала за кордоном у відрядженні і попросила його заїхати до матері в смт Мала Данилівка для з`ясування цих питань щодо ОСОБА_14 . Це було пізно ввечері, ОСОБА_13 відчинив йому хвіртку, повідомив, що бабуся ще не спить і вони зайшли на подвір`я. Коли він підійшов до вхідних дверей, то вийшла ОСОБА_7 і схватила його за футболку спереду, ОСОБА_13 став між ними та відштовхнув його, а потерпіла, продовжуючи триматись за футболку, втратила рівновагу і упала на веранду із плитки, де лежали різні будівельні матеріали, після чого піднялася та забігла в будинок, зачинилася та викликала поліцію. Він був тверезий, потерпілої не торкався, оскільки ОСОБА_13 своїм тулубом закрив йому доступ до потерпілої, у будинок він не заходив.
Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України, тобто незаконне проникнення до житла.
Крім того, своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Не дивлячись на не визнання вини обвинуваченим, його винуватість у пред`явленому обвинуваченні повністю доведена прокурором та підтверджується зібраними та безпосередньо, відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України, дослідженими в судовому засіданні доказами, на підставі всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:
-заявою ОСОБА_7 від 09.06.2018 до Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області, згідно даним якої просить прийняти заходи до колишнього співмешканця її доньки ОСОБА_3 , який 09.06.2018 близько 1 години ночі за місцем її мешкання наніс тілесні ушкодження ( т.1 а.с. 88);
-висновком фахівця з питань судово-медичної експертизи №622-2018 від 12.06.2018 КЗОЗ Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, згідно даним якого на підставі даних огляду за заявою громадянки ОСОБА_7 , у неї мали місце наступні тілесні ушкодження: синець на голові та садна на тлі синця тулубі. Ці ушкодження утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом удар або удар-стиснення, а садна на тлі синця утворилася за механізмом удар-тертя-ковзання, та могли бути отримані садна на тлі синця за 1 добу до моменту огляду; а синець на голові за 2-4 доби до моменту повторного огляду. Цей висновок підтверджується характером ушкоджень, а також стадією загоєння саден і кольором синців. За ступенем тяжкості: синець та садна на тлі синця викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п. п. 2.3.2 «Б», 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень (т. 1 а.с. 94);
-висновком експерта №09-2626/2018 від 28.07.2018 Комунального закладу Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, згідно даним якого на підставі даних судово-медичної експертизи у громадянки ОСОБА_7 мали місце наступні тілесні ушкодження: синець на голові садна на тлі синця тулубі. Ці ушкодження утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом удар або удар-стиснення, а садна на тлі синця утворилася за механізмом удар-тертя-ковзання, та могли бути отримані садна на тлі синця за 1 добу до моменту огляду; а синець на голові за 2-4 доби до моменту повторного огляду. Цей висновок підтверджується характером ушкоджень, а також стадією загоєння саден і кольором синців. За ступенем тяжкості: синець та садна на тлі синця викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п. п. 2.3.2 «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вирішення питання про «самопричинення» тілесних ушкоджень, не входить до компетенції судово-медичного експерта, так як включає в себе юридичне поняття. Для відповіді на питання №5 необхідно вказати конкретні умови падіння: з якої висоти, на яку поверхню, який стан поверхні та покриття у момент падіння та первинний контакт якою ділянкою тіла з поверхнею (т. 1 а.с. 100);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 30.07.2018 з доданою фототаблицею, згідно змісту якого потерпіла ОСОБА_7 в присутності понятих показала на статистові, як саме 09.06.2018 ОСОБА_3 схопив її правою рукою за тулуб, а саме його бокову частину праворуч та стиснув його, внаслідок чого ОСОБА_7 відчула фізичну біль. У цей час ОСОБА_3 знаходився позаду неї, вона була повернута до нього спиною. Після цього потерпіла ОСОБА_7 за допомогою статиста в присутності понятих показала на статистові, як саме 09.06.2018 ОСОБА_3 підвів кулаком правої руки до голови, внаслідок чого ОСОБА_7 відчула фізичну біль. У той час коли вона була повернута до нього спиною (т. 1 а.с. 101-106);
-висновком експерта №09-2979/2018 від 18.09.2018 Комунального закладу Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, згідно даним якого на підставі даних судово-медичної експертизи у громадянки ОСОБА_7 мали місце наступні тілесні ушкодження: синець на голові садна на тлі синця тулубі. Ці ушкодження утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом удар або удар-стиснення, а садна на тлі синця утворилися за механізмом удар тертя-ковзання, та могли бути отримані - садна на тлі синця за 1 добу до моменту огляду; а синець на голові - за 2-4 доби до моменту повторного огляду. Цей висновок підтверджується характером ушкоджень, а також стадією загоєння саден і кольором синців. За ступенем тяжкості: синець та садна на тлі синця викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п. п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. Покази гр. ОСОБА_7 , викладені нею у статусі потерпілої в протоколі проведення слідчого експерименту від 30.07.2018, у цілому не суперечать наявним судово-медичним даним в частині терміну і механізму утворення встановлених у неї тілесних ушкоджень, при заподіянні 09.06.2018 травматичних впливів в ділянку тулубу та голови (т. 1 а.с. 112-113);
- даними Дергачівського КПТІ «Інвенрос» щодо належності ОСОБА_7 на праві власності житлового будинку АДРЕСА_3 ( т. 1 а.с. 119-121);
-копією паспорта ОСОБА_7 , у якому міститься штемпель з зазначенням місця реєстрації: АДРЕСА_3 ;
-протоколом огляду місця події від 03.03.2020 з доданою фототаблицею, відповідно до змісту якого місцем огляду є територія домоволодіння, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . З боку двору та з тильного боку будинку маються два входи. Прямо з коридору повертаючи праворуч маються сходи, які ведуть до другого поверху, де зі слів власника будинку 09.06.2018 вона зустрілася з ОСОБА_3 і він там наніс їй перший удар по голові (т.1 а.с. 204-210);
-показаннями у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_7 про те, що вона знаходилась 09.06.2018 у себе вдома за адресою: АДРЕСА_3 , власницею якого вона являється. Її сім`я спала, у неї двоє онуків: ОСОБА_13 , який постійно проживає з нею і Нестор, який приїжджає в гості, донька ОСОБА_16 , яка була у відносинах з ОСОБА_17 і у них мається донька ОСОБА_4 , була у відрядженні за кордоном. Пізно ввечері ОСОБА_18 зателефонував онуку ОСОБА_13 , який відчинив хвіртку та отримав удар у вухо від ОСОБА_19 , після чого останній зайшов у будинок. Син ОСОБА_19 - ОСОБА_20 постійно стояв поруч і не втручався, тому на його сина вона заяву у поліцію не подавала. Потім Нестор розбудив її і сказав, що ОСОБА_21 б`є ОСОБА_13 , а потім побіг до сусідів. Джура біг на другий поверх будинку шукати Нестора та казав, що той украв у нього гроші. Вона спустилася з другого поверху і в коридорі зустріла ОСОБА_22 , який був у нетверезому стані і наніс їй удар у голову кулаком. Потім за ним забіг ОСОБА_13 і вони разом почали ОСОБА_23 виштовхувати на вулицю. ОСОБА_13 взяв його за живіт і виштовхував його на вулицю, ОСОБА_24 наносив їй удари, після чого її нудило, чи падала вона в цей момент не пам`ятає, потім вона забігла в будинок і зачинилась, а ОСОБА_13 залишився на вулиці. Дозвіл ОСОБА_3 зайти в будинок вона не давала. Він кричав, що прийшов нас вбити, уб`є ОСОБА_14 . Вона зателефонувала подрузі ОСОБА_25 , щоб остання визвала поліцію. Вона також телефонувала дочці ОСОБА_26 . ОСОБА_3 приблизно три години бігав, погрожував, кричав. Після інциденту ОСОБА_18 примиритися навіть не намагався, пробачення не просив. Після цієї сварки вона почувала себе погано, звернулась до сімейного лікаря. Вночі вона не звернулась за медичною допомогою, тому що була в шоковому стані після всього, що відбулося. Раніше ніяких відносин у неї з ОСОБА_3 не було, вони не спілкувались. Він декілька разів був у цьому будинку, але ніколи не проживав у ньому, вони не конфліктували між собою, але і не спілкувались. У зв`язку з болями у голові, після 09.06.2018 вона перебувала на лікуванні у лікарні м. Дергачі, а потім в м. Харкові. Подвір`я завжди було зачинене і ключі були у неї, в 2012 році вона декілька разів дозволяла у себе на подвір`ї залишати ОСОБА_27 свій автомобіль;
-показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_28 про те, що потерпіла являється її матір`ю і у червні 2018 року на її матір у власному будинку напав ОСОБА_22 . Особисто вона присутньою при цьому не була, а про перебіг подій знає зі слів матері та племінника ОСОБА_13 . Приблизно близько 1 години ночі їй зателефонувала матір і кричала у трубку, що її та онука ОСОБА_13 б`є ОСОБА_3 , який знаходиться у нетверезому стані. Також їй дзвонив Нестор, який босий тікав по полю у одній спідній білизні і сказав, що ОСОБА_24 б`є бабусю та ОСОБА_13 . Коли матір телефонувала, то було чути голос ОСОБА_19 , який кричав та виражався нецензурною лайкою, після чого вона сказала матері викликати поліцію. На наступний день у матері було опухле обличчя, ноги та вони поїхали у лікарню в м. Дергачі, а потім у неї погіршився тиск і вони госпіталізували її в лікарню м. Харкова. Були побиті вхідні двері;
- показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_12 про те, що потерпіла являється її матір`ю, з обвинуваченим у них раніше були відносини, від яких народилася донька ОСОБА_4 . Коли все відбулося, вона перебувала у закордонному відрядженні, куди їй зателефонувала сестра ОСОБА_26 і повідомила, що ОСОБА_18 , який приїхав додому до матері, де побив її сина та матір. Потім їй телефонувала матір і казала, що дуже погано себе почуває, болить голова, підвищився тиск, на тілі гематоми. Дозволу на перебування у будинку матір ОСОБА_27 не давала, ключів від хвіртки та будинку у нього ніколи не було. ОСОБА_13 сказав, що йому зателефонував ОСОБА_24 і попросив вийти на вулицю, а коли той вийшов, то отримав одразу удар, а ОСОБА_24 зайшов на подвір`я. Нестор одразу злякався і втік з дому, оскільки у ОСОБА_22 з її синами були складні відносини і діти відносилися до нього насторожено;
-показаннями у судовому засіданні неповнолітнього ОСОБА_10 , 2004 р.н. про те, що влітку два роки тому він був у бабусі ОСОБА_7 в смт Мала Данилівка, його розбудив ОСОБА_13 і сказав, що приїхав ОСОБА_29 , потім він вийшов на вулицю і почав кричати: «закривайте двері та вікна», після чого він втік з іншого входу, оскільки з ОСОБА_22 у них ніколи не були гарні відносини, інколи він його бив, і коли біг зателефонував тітці ОСОБА_26 . Брат ОСОБА_13 йому розповідав, що ОСОБА_24 зайшов у будинок і ударив бабусю, з якою у ОСОБА_24 також були погані відносини. Потім бабуся йому говорила, що ОСОБА_22 ударив її по голові;
-показаннями у судовому засіданні ОСОБА_30 про те, що потерпіла являється його бабусею, з якою він жив у смт Мала Данилівка. Приблизно близько однієї години ночі йому зателефонував ОСОБА_21 і попросив вийти на вулицю, щоб поговорити. Він попередив ОСОБА_14 , що приїхав ОСОБА_24 на автомобілі зі своїм сином. Він вийшов до ОСОБА_22 , який був у нетверезому стані та почав питати про ОСОБА_14 і почалась штовханина та бійка, після чого він намагався втекти в бік сусіднього двору, а ОСОБА_22 в бік їхнього будинку та він став кричати, щоб у будинку зачинили вікна та двері. Бабуся вийшла на ганок, він став між ними і почались удари по ньому і в сторону бабусі, ударивши її в область обличчя та голови, після чого він ОСОБА_23 витягнув з будинку, а бабуся заскочила в будинок і зачинила двері, а ОСОБА_22 ударив ногою по дверях. ОСОБА_22 вів себе неадекватно, лаявся нецензурно, на зауваження не реагував, йому забороняли заходити і просили покинути територію домоволодіння. Він одразу зателефонував своїй тітці ОСОБА_26 , щоб вона все знала, що тут відбувається. На наступний день з бабусею, у якої в області голови була шишка, звернулися до лікаря. Відносини с ОСОБА_24 у них ніколи не складалися, ОСОБА_22 застосовував до них з братом фізичну силу;
-показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_31 про те, що ОСОБА_29 являється його батьком та влітку 2 роки тому вони з батьком їхали на автомобілі і батько сказав, що Нестор у них вдома у квартирі украв гроші і вирішив заїхати до ОСОБА_13 , щоб з`ясувати цю історію. Було приблизно 23 години вечора. ОСОБА_13 вийшов за хвіртку і почалася розмова на підвищених тонах, батько запитав, чи бабуся вдома, оскільки вона також знала про викрадені гроші. Потім вони зайшли у двір, з будинку вийшла бабуся і почала батька випихати з двору. Батько хотів побалакати з ОСОБА_7 , а вона цього не хотіла, нецензурна лайка була з обох сторін. Потім потерпіла спіткнулася і впала назад, але швидко піднялася і зайшла в будинок і з вікна кричала, що викликала поліцію. Вони дочекались приїзду поліції. При цьому у батька була порвана футболка, яку порвала ОСОБА_7 . На ганку були будівельні матеріали, через які бабуся перечепилася і впала. Боротьби між ними не було, а була штовханина. Батько був тверезий, ударів не було;
-показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_32 про те, що він являється поліцейським СРПП і виїжджав на виклик в смт Мала Данилівка, де в будинок ломиться агресивний чоловік, по приїзду вони з`ясували, що обвинувачений був стані алкогольного сп`яніння, оскільки у нього була хитка хода, невиразна мова, сильний запах алкоголю з порожнини рота, і сказав, що онук потерпілої викрав у нього гроші з сейфа, а потерпіла його теща. ОСОБА_22 вів себе агресивно, намагався перелізти через паркан, погрожував потерпілій і їм фізичною розправою, виражався нецензурною лайкою, а син намагався його заспокоїти. Вони зібрали первинний матеріал, роз`яснили право потерпілої пройти судово-медичне освідоцтво і поїхали;
-показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_33 про те, що ОСОБА_7 її подруга і зателефонувала вночі, сказавши, що приїхав ОСОБА_29 , який влаштував скандал, ударив її кулаком, внаслідок чого та була змушена викликати поліцію. Вранці вона приїхала до подруги, привезла їй таблетки. У ОСОБА_7 були позаду голови і на боці садна, які з її слів наніс ОСОБА_18 , на вхідних дверях були сліди пошкоджень. Подруга їй розповіла, що ОСОБА_22 увірвався в будинок, бійка була на першому поверсі, але вони з онуком ОСОБА_13 його випхали і вона зачинилася в будинку, а Нестор через інші двері втік. ОСОБА_24 потрібно було проникнути в будинок до Нестора.
При кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 162 КК України суд враховує таке.
Недоторканість житла особи є принципом, визнаним світовою спільнотою.
Згідно зі статтею 12 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена Резолюцією 217 А (Ш) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, «…ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла… Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань».
Таке саме положення міститься у статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року, який набув чинності для України 23 березня 1976 року.
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) передбачено, що: «Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання відбувається згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб».
Виходячи з цих міжнародно-правових актів, Україна закріпила принцип недоторканості житла і поваги до особистого і сімейного життя людини у національному законодавстві, розширивши цей принцип вимогою щодо недоторканості й іншого володіння особи.
Відповідно до статті 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна, чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.
Ці конституційні норми, що охороняють права і свободи людини, знайшли закріплення в Кримінальному процесуальному кодексі України як засади кримінального судочинства (статті 7, 13 КПК), за якими не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Крім того, частиною першою статті 233 КПК передбачено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
Також статтею 162 КК встановлена кримінальна відповідальність за незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканість житла громадян.
Отже, в Конституції та інших законах України не передбачено право будь-кого і будь-коли проникати в житло чи інше володіння особи з будь-якою метою, окрім невідкладних випадків, зазначених у частині другій статті 30 Конституції України.
Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи слід розуміти будь-яке вторгнення у житло (інше володіння), здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи в порушення встановленого законом порядку, розуміється входження чи інше фізичне порушення меж житла або іншого володіння особи, що вчиняється безпосередньо або опосередковано, відкрито або таємно чи шляхом обману та здійснюється за відсутності законної підстави або без попередньої згоди володільця (володільців).
Слід зазначити, що недоторканість житла та іншого володіння особи, яке включає в себе й недоторканість приватного та сімейного життя, передбачає більш широкі права особи і у кримінальному процесуальному аспекті більш широке поняття житла та іншого володіння особи, ніж це визначено в цивільному і житловому праві.
Так, згідно з частиною другою статті 233 КПК, під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться в постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення. Не є житлом приміщення, спеціально призначені для утримання осіб, права яких обмежені за законом. До іншого володіння особи належать транспортні засоби, земельні ділянки, гаражі, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого чи іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.
Частиною 1 ст. 381 ЦК України садибою як об`єктом права власності визнається земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.
З суб`єктивної сторони дане кримінальне правопорушення характеризується лише прямим умислом. Винний усвідомлює, що порушує недоторканність житла громадян шляхом вчинення вказаних вище дій, і бажає їх вчинити.
Особисті мотиви (мета з`ясувати особисті стосунки) може виразитися у вчиненні злочинів проти особи у житлі або в іншому володінні особи.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у Постанові Пленуму Верховного суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, інше приміщення чи сховище, суди повинні мати на увазі, що під проникненням у житло, інше приміщення, чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів).
Щодо тверджень захисника про недопустимість показань свідків, які безпосередньо не сприймали обставини суд зазначає таке.
Частиною 1 ст. 97 КПК України встановлено, що показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.
Згідно з ч. 5 ст. 95 КПК України особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи, що свідки ОСОБА_34 , ОСОБА_28 , ОСОБА_12 , які надали показання у суді під присягою, з дотриманням усіх правил допиту, сприймали події особисто, оскільки потерпіла телефонувала їм під час та одразу ж після подій, які мали місце 09.06.2018 у неї вдома за участю ОСОБА_3 , отже їх показання не є показаннями з чужих слів.
Аналогічний висновок зроблено Верховним судом у постанові від 20 серпня 2020 року (справа № 725/507/19).
Враховуючи викладене, суд визнає показання зазначених вище свідків послідовними й такими, що не містять істотних суперечностей і узгоджуються між собою та іншими доказами, й підстав не довіряти їм у суду не має.
Доводи захисника з приводу того, що жоден зі свідків безпосередньо не бачив нанесення удару ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_7 спростовуються показаннями свідка ОСОБА_30 , який показав, що ОСОБА_3 наносив удари ОСОБА_7 .
Доводи захисника про те, що обвинувачений не скоював кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, оскільки він незаконно не проникав до чужого житла, а двері йому відчинив онук потерпілої є безпідставними та спростовуються показаннями самої потерпілої, а також свідків ОСОБА_31 та ОСОБА_30 , які підтвердили відсутність згоди власника на входження до території садиби ОСОБА_3 , яка була огороджена парканом.
За таких обставин, суд не сумнівається в тому, що обвинувачений проник до житла потерпілої всупереч волі останньої, що свідчить про наявність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.
Доводи захисника щодо відсутності доказів про перебування ОСОБА_3 у стані алкогольного сп`яніння спростовуються показаннями свідків ОСОБА_30 , ОСОБА_32 та потерпілої ОСОБА_7 , які особисто з ним спілкувались і пояснили про наявність у обвинуваченого ознак алкогольного сп`яніння та неадекватності поведінки.
До того ж, норми кримінального процесуального законодавства України не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів.
Надаючи оцінку зазначеним вище доказам у своїй сукупності, суд не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинних діянь, а тому не вбачає підстав визнати наведені захисником доводи такими, які б давали підставу сумніватись у версії обвинувачення, яку вважає єдиною версією, встановленою в суді, тобто версією подій, яка дає підстави для визнання особи винною у пред`явленому обвинуваченні на підставі всебічного дослідження судом усіх обставин справи поза розумним сумнівом, а сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміновані кримінальні правопорушення були вчинені і обвинувачений є винним у їх вчиненні.
Суд зазначає, що можливі незначні суперечності, які виникали у показаннях потерпілої та свідків викликані значним проміжком часу між подією та допитом, оскільки минуло понад два роки, однак ці суперечності не вплинули на доведення винуватості обвинуваченого і не можуть тлумачитися на його користь.
Вивченням даних про особу ОСОБА_3 установлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, працює, але офіційно не працевлаштований.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченому судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Мотиви призначення покарання.
За змістом ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до кримінальних проступків, дані про особу винного, конкретні обставини вчинення злочинів, характер та спосіб вчиненого, при цьому, призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи яка вчинила злочин та попередження нових злочинів.
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Частиною 1 ст. 368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
Згідно досудової доповіді, складеної Дергачівським міськрайонним відділом філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе без обмеження волі та не становить небезпеку для суспільства.
За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в максимальних межах частин цих статей, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, оскільки вважає, що виправлення і перевиховання його можливе без ізоляції від суспільства.
При вирішенні питання про те, який із передбачених ч. 1 ст. 70 КК України принципів необхідно застосувати ОСОБА_3 при призначенні покарання за сукупністю злочинів, суд, крім даних про особу обвинуваченого, враховує число злочинів, які входять у сукупність, форму вини і мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про застосування принципу повного складання призначених покарань.
Підстави для часткового задоволення цивільного позову.
Потерпілою ОСОБА_7 пред`явлено позов, у якому просить стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 2812,00 грн та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн, посилаючись на те, що після подій, які мали місце 09.06.2018 вона проходила медичне обстеження, зверталася до лікаря, за що сплатила 650,00 грн. Крім того, з 25.09.2018 по 16.10.2018 перебувала на стаціонарному лікуванні у КЗОЗ РТМО «Дергачівська ЦРЛ» та в кардіологічному відділенні КЗОЗ «Харківська обласна клінічна лікарня», де придбала медичні препарати на суму 2162,85 грн., про що надані відповідні докази.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: в т.ч. витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає між іншим у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, юридичної чи фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 постанови № 4 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуючи характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілих, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, при визначенні розміру моральної шкоди.
При цьому, вирішуючи пред`явлений потерпілою цивільний позов, суд виходить з встановленого ст. 60 ЦПК України обов`язку позивача довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України доказуванню підлягають вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Суд вважає, що цивільним позивачем у повному обсязі доведено матеріальні збитки на суму 2812,85грн.
При цьому, виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, характеру та обсягу душевних страждань потерпілої, їх тривалості, вимушеності змін в житті, необхідності докладати додаткових зусиль для відновлення стану здоров`я, нормалізації психологічного стану, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково, в сумі 3000,00 грн.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Згідно з ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання:
-за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн (вісімсот п`ятдесят гривень);
-за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн (одна тисяча сімсот гривень).
У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання призначених покарань визначити остаточне покарання у виді штрафу у розмірі ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2550,00 грн (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят гривень).
Засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально-виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.
У разі несплати засудженим штрафу у строк, передбачений частиною першою цієї статті, суд за поданням кримінально-виконавчої інспекції розглядає питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.
Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 2812,85 грн та моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн, а всього 5812,85 грн (п`ять тисяч вісімсот дванадцять гривень 85 копійок).
В іншій частині позову відмовити.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1