УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 636/2169/17

провадження № 51-5636ск20

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року.

Зміст судових рішень

Вироком Харківського районного суду м. Харкова від 2 квітня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі ? КК) у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч. 1 ст. 357 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ч. 1 ст. 71 КК до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Апеляційного суду Харківської області від 30 березня 2017 року у виді позбавлення волі на строк 6 місяців і за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, яке є його власністю. Не погоджуючись з вказаним вироком, ОСОБА_4 поза межами строку на апеляційне оскарження подав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження.

Харківський апеляційний суд ухвалою від 27 жовтня 2020 року відмовив у задоволені клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду і повернув апеляційну скаргу засудженому.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вищезазначену ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Свої вимоги засуджений мотивує тим, що є юридично недосвідченим та сподівався на захисника, оскільки вважав, що він подасть апеляційну скаргу. Проте захисник вказаний вирок не оскаржив.

Мотиви Суду

Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 395 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) апеляційна скарга може бути подана на вирок суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. За змістом ч. 3 зазначеної статті для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Як видно з інформації, що міститься в провадженні за скаргою, засуджений, не погоджуючись з постановленим вироком місцевого суду від 2 квітня 2018 року, поза межами строку на апеляційне оскарження (4 липня 2019 року) подав апеляційну скаргу, до якої долучив клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування свого клопотання засуджений вказував на те, що причиною пропуску строку на апеляційне оскарження слугувало те, що він є юридично недосвідченим та сподівався, що апеляційну скаргу подасть захисник. Проте захисник вказаний вирок не оскаржив.

За наслідками розгляду вказаного клопотання, апеляційний суд ухвалою від 27 жовтня 2020 року відмовив у його задоволенні та повернув засудженому апеляційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.

Приймаюче вказане рішення, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_4 вирок Харківського районного суду Харківської області від 2 квітня 2018 року отримав в той же день, що підтверджується відповідною розпискою, а апеляційну скаргу подав тільки 4 липня 2019 року, тобто після закінчення встановленого п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК строку.

Таким чином, апеляційний суд прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого, оскільки відсутні поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 127/17092/18, особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Отже, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що наведені засудженим причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними і не перешкоджали йому реалізувати своє право на апеляційне оскарження тараніше подати апеляційну скаргу.

Верховний Суд виходить з того, що в цій справі наведене засудженим обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження, є явно недостатнім для того, щоб суд апеляційної інстанції міг визнати ці причини поважними та такими, що об`єктивно зумовили затримку з поданням засудженим апеляційної скарги на вирок місцевого суду, особливо з огляду на те, що у нього був час для належної реалізації свого права на оскарження вироку Харківського районного суду м. Харкова від 2 квітня 2018 вчасно.

До того ж касаційна скарга засудженого не містить належних доводів на спростування висновків апеляційного суду наведених в ухвалі цього суду на обґрунтування прийнятого рішення.

Таким чином, з урахуванням положень п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК та доводів клопотання засудженого про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження, які аналогічні доводам його касаційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що його апеляційна скарга підлягає поверненню, оскільки засудженим не наведено причин, які свідчать про поважність пропуску ним зазначеного строку.

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3