Справа № 183/5186/20
№ 1-кп/183/1538/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000126 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Білогорівка Попаснянського району Луганської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, військовослужбовця військової служби за контрактом, механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу забезпечення реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

01 серпня 2018 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 222 ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду механіка водія 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 .
В подальшому 14 грудня 2019 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 за № 367 старшого солдата ОСОБА_4 призначено на посаду механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу забезпечення реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 .
Старшому солдату ОСОБА_4 наказом командира військової частини НОМЕР_1 надано відпустку терміном на 30 діб з 31 жовтня 2019 року по 29 листопада 2019 року.
Однак, 29 листопада 2019 року старший солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем та, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, будучи зобов`язаним суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалась на НОМЕР_2 загально військовому полігоні у АДРЕСА_4 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового управління не заявляв.
17 липня 2020 року, старший солдат ОСОБА_4 прибув до військової частини НОМЕР_1 та заявив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.
Таким чином, 29 листопада 2019 року старший солдат ОСОБА_4 не з`явився вчасно на службу, без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебував за межами військової частини НОМЕР_1 по 17 липня 2020 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Також додав, що військову службу проходив з 27.04.2018 року, дійсно у 2019 році на повернувся до військової частини з відрядження через складні сімейні обставини. 17.07.2020 року самостійно прибув до правоохоронних органів з явкою із зізнанням. У скоєному щиро кається, шкодує, що вчинив злочин.

В судовому засіданні у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких обвинуваченим ОСОБА_4 скоєно злочин, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), доведена в повному обсязі, і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин.
Суд також приймає до уваги той факт, що ОСОБА_4 за місцем служби характеризується негативно.
Однак, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності, з`явлення із зізнанням, активне сприяння розкриттю злочину, яке полягає, зокрема, в тому, що ОСОБА_4 самостійно прибув до правоохоронних органів зі з`явленням із зізнанням та з самого початку давав зізнавальні показання.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Крім того суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, у лікарів на обліку не перебуває, безпосередньо приймав участь в зоні проведення АТО на території Донецької та Луганської областей по захисту незалежності й територіальної цілісності України, є учасником бойових дій, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тому, з урахуванням обставин скоєння злочину, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, наявності кількох пом`якшуючих покарання обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ч. 1 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України, а саме призначити покарання у виді штрафу.
При цьому суд вважає, що призначення покарання у виді штрафу буде достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,
у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК України у виді штрафу в сумі 470 (чотириста сімдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 7 790,00 (сім тисяч сімсот дев`яносто) гривень.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1