Справа № 158/826/18 Провадження №11-кп/802/143/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000833, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Кадище, Ківерцівського району, Волинської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, розлучений, не працює, раніше судимий:

-вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 липня 2017 року за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України до 3 років позбавлення волі;

-вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2018 року за ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 2 роки,

визнаний винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 липня 2017 року та остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяць позбавлення волі.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2018 року ухвалено виконувати самостійно.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту його фактичного затримання 29 травня 2019 року.

В С Т А Н О В И В
Згідно із вироком суду обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 08 січня 2018 року близько 24 години, перебуваючи при вході у будинок АДРЕСА_2 , з метою нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, в ході раптово виниклого конфлікту, наніс ОСОБА_10 один удар кулаком правої руки в обличчя, в результаті чого останній втратив рівновагу та впав позад себе на землю, після чого ОСОБА_7 підійшов до потерпілого ОСОБА_10 , який лежав спиною на землі та наніс близько шести ударів ногою в голову останнього.
Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 09 січня 2018 року близько 00 год. 10 хв. витягнув ОСОБА_10 за межі вищевказаного домоволодіння, на узбіччя дороги сполученням с. Дерно смт. Олика Ківерцівського району Волинської області, де наніс ОСОБА_10 , який лежав спиною на землі, близько чотирьох ударів ногою по тулубу.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №165 від 15 лютого 2018 року, у ОСОБА_10 було виявлено тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді зламу лівої скроневої кістки з епідуріальною підгострою малою гематомою в лівій скроневій області та забоєм головного мозку, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, а також поверхнева рана на потиличній ділянці голови, синець навколо правого ока, садна на правій ділянці обличчя, в ділянці спинки носа, перенісся, на боковій поверхні шиї справа, в проекції горизонтальної гілки нижньої щелепи справа, на крижовій ділянці по центру, в ділянці правого стегна, крововилив під слизову оболонку та садно на слизовій оболонці та перехідній каймі нижньої губи по центру та справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 08 листопада 2019 року, яка набрала законної сили, кримінальне провадження № 0000025 від 09 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрито, у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_10 від обвинувачення.
У поданій на вирок апеляційній скарзі із змінами та доповненнями до неї прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскаржує вирок суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Вказує, що призначаючи обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі, визначеного санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, судом не з достатньою повнотою враховано особу обвинуваченого, який раніше судимий, в тому числі, за вчинення аналогічного умисного злочину проти життя та здоров`я особи, будучи особою молодого віку, належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, суспільно корисною працею не займається, що свідчить про підвищений рівень небезпеки обвинуваченого та стійку направленість на вчинення умисних злочинів та ігнорування встановлених у суспільстві правил поведінки. Також в порушення вимог ст. 71 КК України, призначаючи ОСОБА_7 остаточне до відбуття покарання, суд не визначив невідбуту частину покарання за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 липня 2017 року та, дійшовши вірного висновку про необхідність самостійного виконання вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2018 року, безпідставно застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України. У зв`язку з цим, просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 липня 2017 року у виді 6 місяців позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі. Виключити з резолютивної частини вироку вказівку на застосування ч. 4 ст. 70 КК України. Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2018 року виконувати самостійно.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, який подану ним апеляцію підтримав, обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо, проти її задоволення заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України та висновок суду про доведеність його винуватості у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, ґрунтуються на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку, і які ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому на предмет законності та обґрунтованості апеляційним судом не перевіряються.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та його особі внаслідок м`якості, то вони є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах кримінального Закону.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з вказаними засадами особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності, даним про особу винного, крім того, повинні братися до уваги обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Зазначені обставини у справах про різні злочини мають різний кількісний прояв, зокрема, у справах про злочини проти особи вагомого значення набувають його тяжкість, його спрямованість на певний об`єкт посягання, настання тяжких наслідків та невідшкодування збитків, що, в тому числі, знаходить відображення у роз`ясненнях, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», згідно з якою, при призначенні покарання відповідно до статей 65-69 КК України суди мають ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Як убачається із змісту мотивувальної частини вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 мінімальний розмір безальтернативного виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та дані про його особу.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й розміру покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, дані про особу винного, який, свою вину у вчиненому визнав, будучи особою молодого віку, посередньо характеризується за місцем проживання, розлучений, суспільно-корисною працею не займається, раніше судимий, в тому числі, за вчинення аналогічного умисного злочину проти життя та здоров`я особи, судимість за вчинення якого, у встановленому законом порядку, не знята та непогашена, вчинив новий умисний злочин проти життя та здоров`я особи, що свідчить про його стійку направленість на їх вчинення та небажання стати на шлях виправлення, а тому дійшов правильного висновку про неможливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства.

Враховано судом і думку потерпілого, який просив обвинуваченого суворо не карати.

До обставин, які пом`якшують покарання суд правильно відніс щире каяття. Обставини, які обтяжують покарання, відсутні.

Врахувавши усі обставини кримінального провадження, у тому числі й ті, на які посилається у своїй апеляційній скарзі прокурор, суд обрав ОСОБА_7 вид та розмір покарання у межах санкції частини статті, за якою його засуджено та остаточне до відбуття на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає меті, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного та особою винного, навівши відповідні мотиви такого рішення, і таке покарання, на думку апеляційного суду, не є надто м`яким.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно з частиною 4 статті 70 КК за правилами, передбаченими в частинах першійтретій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Суд першої інстанції хоча і послався в мотивувальній та резолютивній частині вироку на застосування ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання, однак вірно зазначив, що даний вирок та вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 слід виконувати самостійно.

Оскільки судом першої інстанції не призначалось покарання за сукупністю злочинів, не зараховувалось покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу, а отже, закон України про кримінальну відповідальність фактично застосований не був, тому підстав для зміни чи скасування вироку апеляційний суд не вбачає, проте таке посилання на ч. 4 ст. 70 КК України має бути виключене з мотивувальної та резолютивної частини оскаржуваного вироку суду.

Враховуючи, вищенаведене, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ківерцівського відділу Маневицького місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Виключити із мотивувальної та резолютивної частини вироку Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 листопада 2019 року посилання на ч. 4 ст. 70 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий /підпис/

Судді:/підпис/ /підпис/

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.
Ухвала набрала законної сили: 29 вересня 2020 року.

Помічник секретаря судової палати
з розгляду кримінальних справ ОСОБА_11

Дата засвідчення копії: 30 вересня 2020 року.