ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/6600/20
Провадження № 1-кс/362/1596/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 грудня 2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Васильківського ВП ГУНП України в Київській області старшого лейтенант поліції ОСОБА_3 погоджене прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001977 від 28.12.2020 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченогоч. 3 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и в:
29.12.2020 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання слідчого СВ Васильківського ВП ГУНП України в Київській області ОСОБА_3 в якому вона просила накласти арешт, обмежити користування та розпорядження на автомобіль марки IvecoMagirus 1989 р.в. зеленого кольору н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який поміщений на штраф майданчик, який розташований за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, с. Борисів, провул. Боженка 23 до часу встановлення фактичних обставин кримінального провадження.

Клопотання слідчого мотивовано тим, що в ході проведення досудового розслідування встановлено, що 28.12.2020 року до ЧЧ Васильківського ВП надійшов рапорт о/у СКП Б. Заводія про те, що в період часу з 20 год. 00 хв. 22.12.2020 року по 09 год. 00 хв. 23.12.2020 року невідомі особи шляхом розбиття скла із складського приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (території ДОСААФ) викрали близько 150 шт. автомобільної резини та грошові кошти. В ході проведення перевірки та перегляду камер відеоспостереження встановлено, що до вказаного злочину причетний автомобіль марки «Iveco Magirus» 1989 р.в. зеленого кольору н.з. НОМЕР_1 (ІТС ІПНПУ 23632 від 28.12.2020).

28.12.2020 року за вказаним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001977 від 28.12.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

В ході проведення огляду камер відеоспостереження розташованих у м. Василькові зафіксовано, що 22.12.2020 року о 23 год. 05 хв. автомобіль марки «Iveco Magirus» 1989 р.в. зеленого кольору н.з. НОМЕР_1 прямує з смт. Глеваха у напрямку м. Васильків. 23.12.2020 року о 01 год. 31 хв. вищевказаний автомобіль проїздить біля зупинки «Берізки» в напрямку території ДОСААФ. О 01. год. 34 хв. автомобіль марки «IvecoMagirus» 1989 р.в. зеленого кольору н.з. НОМЕР_1 проїздить автопарк біля ДОСААФ. О 01 год. 37 хв. вищевказаний автомобіль заїздить за ДОСААФ в напрямку автодрому. О 01 год. 49 хв. автомобіль марки «Iveco Magirus» 1989 р.в. зеленого кольору н.з. НОМЕР_1 виїздить від автодрому в напрямку центру.

Виходячи з вище викладеного, 28.12.2020 року з 18 год. 05 хв. до 18 год. 24 хв., за участю двох понятих було проведено огляд місця події за адресою: Київська обл., м. Васильків, неподалік вул. Соборна 87 (частина автодороги).

Під час огляду місця події за адресою: Київська обл., м. Васильків, неподалік вул. Соборна 87 (частина автодороги) виявлено та вилучено автомобіль марки «Iveco Magirus», 1989 р.в. зеленого кольору н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому вищевказаний автомобіль марки «Iveco Magirus», 1989 р.в. зеленого кольору н.з. НОМЕР_1 поміщено на штраф майданчик, який розташований за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, с. Борисів, провул. Боженка, 23 про що було складено відповідний протокол огляду від 29.12.2020 року.

Слідчий в клопотанні вказав, що оскільки автомобіль марки «Iveco Magirus», 1989 р.в. зеленого кольору н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є матеріальним об`єктом, які зберегли на собі його сліди, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та відповідає критеріям, зазначеним у п. 2 ч. 2 ст. 167 КПК України, а тому з метою проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, отримання та збереження речових доказів, щодо вчинення кримінального правопорушення, виявлення осіб, що причетні до вчинення кримінального правопорушення, в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладанні арешту на вказане майно.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду клопотання повідомлялися належним чином, надіслав до суду заяви з проханням розглядати справу за його відсутності.

Фактичний користувач майна до суду не з`явився, повідомлений про розгляд клопотання належним чином, що не є перешкодою для розгляду клопотання.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши матеріали клопотання, кримінальне провадження за № 0001977 від 28.12.2020 року, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження № 0001977 від 28.12.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (а.с.4).

Постановою від 29.12.2020 року слідчого СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській області автомобіль марки «Iveco Magirus», 1989 р.в. зеленого кольору н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано речовим доказом та поміщено на штраф майданчик, який розташований за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, с. Борисів, провул. Боженка 23 (а.с.18-19).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

У відповідності до положень ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

За змістом статті 98, пункту 1 частини 2 та частини 10 статті 170 КПК України, арешт майна, метою якого є збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що це майно є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК Україниу клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексута відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, дізнавача, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Вирішуючи питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину.

Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Разом з цим, слідчий звернувся до суду із клопотанням в якому просив накласти арешт на автомобіль марки «Iveco Magirus», 1989 р.в. зеленого кольору н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_6 , який вилучений 28.12.2020 року в ході огляду місця події за адресою: Київська обл., м. Васильків, неподалік вул. Соборна 87 (частина автодороги), з метою забезпечення збереження речового доказу, оскільки вказане майно відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Згідно п.7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Проте, слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Так, з матеріалів клопотання не вбачається, на підставі чого був проведений огляд за адресою: Київська обл., м. Васильків, неподалік вул. Соборна 87 (частина автодороги), в ході якого був вилучений зазначений транспортний засіб. Протокол перегляду відеозаписів з камер відеоспостереження не чіткий, із яких неможливо розібрати якої саме автомобіль марки, який має д.н.з. та колір, знімки не проглядаються зовсім. Суду не надано беззаперечних доказів причетності автомобіля марки «Iveco Magirus», 1989 р.в. зеленого кольору н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 , до вчинення вказаного кримінального правопорушення, а тому слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні слідчий не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно, оскільки не доведено існування ризиків, передбачених абзацом 2 ч.1 ст.170 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення кримінального провадження у вигляді збереження речового доказу, на які посилається орган досудового розслідування, оскільки слідчим не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

Керуючись статтею 41 Конституції України, статтями 2, 7, 16, 22, 98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Васильківського ВП ГУНП України в Київській області старшого лейтенант поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001977 від 28.12.2020 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5-ти днів з дня її оголошення, а особами, що не були присутні в судовому засіданні - з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали оголошено 30.12.2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_7