УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" листопада 2020 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні №0000152 від 24 вересня 2018 року,

встановив:

адвокат ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року.

В обґрунтування клопотання заявник посилається на те, що ОСОБА_6 є єдиним і законним власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом. Вважає, що рішення про накладення арешту на вищевказану квартиру є необґрунтованим, у зв`язку з чим вважає, що в існуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна відпала потреба.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 , пояснив, що ризики для забезпечення арешту на майно відсутні, сам по собі арешт перешкоджає ОСОБА_6 користуватися належним ній на праві власності майном, а тому просив скасувати арешт накладений ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року.

Прокурор у судовому засіданні заперечував з приводу задоволення клопотання про скасування арешту майна, зазначив, що квартира є предметом злочину на даний час встановлено причетних осіб до кримінального правопорушення. Тобто є речовим доказом, а тому просив відмовити у задоволенні клопотання. Зазначив, що ухвалами суду вже неодноразово було відмовлено у задоволенні аналогічного клопотання. Крім того, адвокатом ОСОБА_4 не наведено нових підстав та обставин, щодо скасування ухвали про арешт майна від 19.11.2018 року.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши учасників процесу, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про скасування арешту не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У судовому засіданні встановлено, Дніпровським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.09.2018 року за № 0000152 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19.11.2018 року накладено арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Приймаючи рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя виходив з того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Отже, слідчий суддя, на підставі доводів прокурора та вивчених матеріалів, дійшов висновку, що майно, із клопотанням про арешт якого звернувся прокурор, можуть відповідати критеріям ст. 98 КПК України як такі, що є об`єктом кримінально протиправних дій.

Крім того, адвокат ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 , неодноразово звертався з аналогічним клопотання. Будь-яких додаткових даних чи доводів, які б свідчили, що на даний час необхідність в арешті майна відпала, в клопотанні не наведено.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року у справі №755/14949/18 в межах кримінального провадження №0000152, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 вересня 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 22, 26, 107, 174, 307, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

постановив:

у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна на об`єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 у кримінальному провадженні №0000152 від 24 вересня 2018 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде оголошено 12 листопада 2020 року о 12 годині 50 хвилин.

Слідчий суддя: