ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2003/20 Справа № 210/1618/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000384 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, українця, із середньотехнічною освітою, працюючого у ТОВ «Шляхбуд-КР» підсобним робітником, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п. 1, 2, ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо речових доказів, накладених арештів та щодо розподілу судових витрат по справі.
Як встановлено судом, 28 лютого 2019 року приблизно в 07 годин 45 хвилин водій ОСОБА_7 керуючи технічно справним автомобілем «Деу Сенс», реєстраційний номер НОМЕР_1 в світлий час доби, рухався по сухому дорожньому покриттю проїзної частини по вулиці Костенко, з боку вулиці Віталія Матусевича в напрямку вулиці Соборності, в Металургійному районі міста Кривого Рогу. Під`їхавши до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований біля будинку №23 по вул. Костенко в м. Кривому Розі, а саме, біля Загальної середньо-освітньої школи №103, водій ОСОБА_7 зупинився перед ним.
В цей час в районі будинку №23 по вулиці Костенко в місті Кривому Розі до нерегульованого пішохідного переходу, позначеному дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України, та дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України, підійшла та зупинилася малолітня пішохід ОСОБА_8 , побачивши, що автомобіль «Деу Сенс», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 , зупинився, ОСОБА_8 почала перетинати проїзну частину по вулиці Костенко, по вказаному нерегульованому пішохідному переході, рухаючись з права на ліво по ходу руху автомобіля.
Водій ОСОБА_7 в момент поновлення руху керованого ним автомобілю «Деу Сенс», реєстраційний номер НОМЕР_1 перед нерегульованим пішохідним переходом позначеним дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України, та дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України, та поряд з яким знаходиться малолітній пішохід, повинен був діяти відповідно до п.п. 1.5; 1.7; 2.3 (б); 10.1; 18.1 Правил дорожнього руху України.
Однак водій ОСОБА_7 діючи зі злочинною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, перед початком руху керованого ним автомобілю, не переконався, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам руху, поновив рух керованого ним автомобілю та не надав дорогу малолітньому пішоходу ОСОБА_8 , яка в той момент перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переході, чим порушив вимоги п.п. 1.5; 2.3 (б); 10.1; 18.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:
- «1.5. ... бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні ... загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
- «1.7. Водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності»;
- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов язаний:
... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну,...»;
- «10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
- «18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».
В результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Деу Сенс», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в районі б.23, по вул. Костенко в Металургійному районі м. Кривого Рогу, допустив наїзд керованого ним автомобілю на малолітнього пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїзну частину вул. Костенко по нерегульованому пішохідному переході, позначеному дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України, та дорожніми знаками 5.35.1, 535.2 ПДР України, контактувавши з нею передньою лівою частиною керованого ним автомобілю.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 згідно висновку експерта №379 від 22 березня 2019 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: переломів правої великогомілкової кістки у середній третині, правої малогомілкової кістки у верхній третині, які відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості; за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби (термін загоювання кісткової тканини, більше 21 доби).
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2020 року відносно ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 286 КК України - скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік із позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні зобов`язання: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
У резолютивній частині вироку зазначити про реальне виконання додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один_ рік.
В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги прокурор посилається на те, що вирок суду першої інстанції відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 4 ч.1 ст. 413 КПК України підлягає скасуванню, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції в резолютивній частині не зазначив про реальне виконання додаткового покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 (один) рік.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Обвинувачений в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги прокурора не заперечував.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку учасників судового провадження, їх виступи в судових дебатах та з останнім словом обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_7 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Водночас, доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, на думку колегії суддів, є слушними.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність визнається, зокрема, призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Згідно ст. 77 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Відповідно до абзацу 5 пункту 9 Постанови Пленуму Верхового Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при звільненні з випробуванням від відбування основного покарання, суд відповідно до ст. 77 КК може призначити додаткові покарання: штраф (за умови, що він передбачений санкцією закону, за яким засуджується особа); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Додаткові покарання підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.

Однак, судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому вказані вимоги закону виконано не було, зокрема, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, при цьому не вказав в резолютивній частині про його реальне виконання.

Окрім цього, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Відповідно до вимог кримінального закону України, санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає такі види покарання як штраф, арешт та обмеження волі.

Проте, як вбачається з резолютивної частини вироку Дзержинського районного суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2020 року, суд призначив ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік, що санкцією вказаної статті не передбачено, таким чином порушивши положення п. 4 ч. 1 ст. 413 КПК України щодо призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасувати вирок Дзержинського районного суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2020 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання в межах санкції вказаної статті, а саме, у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік із позбавленням права користування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами виконувати реально.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 413, 421 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області задовольнити.
Вирок Дзержинського районного суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2020 року відносно ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 286 КК України в частині призначеного йому покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік із позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, з реальним відбуттям додаткового покарання.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні зобов`язання: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок Дзержинського районного суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2020 року відносно ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 286 КК України залишити без змін.
Копію вироку Дніпровського апеляційного суду негайно вручити прокурору та обвинуваченому.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4