Дата документу 30.10.2020 Справа № 554/9755/20
УХВАЛА
іменем України
30 жовтня 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника заявника - адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на рішення прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях територіального управління Державного бюро розслідувань Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 про відмову у визнанні потерпілим, зобов`язання вчинити певні дії у кримінальному провадженні №0001108 від 23 липня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В :

22 жовтня 2020 року адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою, в порядку ст.303 КПК України, в якій просить на підставі повноважень, наданих слідчому судді згідно п.1 ч.2 ст.307 КПК України, скасувати постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, прийняту прокурором другого відділу процесуального керівництва у правління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях територіального управління ДБР Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 ; на підставі повноважень, наданих слідчому судді згідно з п.3 ч.2 ст.307 КПК України, зобов`язати прокурора другого відділу процесуального керівництва територіального управління ДБР Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 визнати ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0001108 від 23.07.2020 року, внести відповідні відомості про потерпілого до ЄРДР та надати йому пам`ятку про права та обов`язки потерпілого.

Скарга мотивована тим, що у провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, перебуває кримінальне провадження №0001108, внесене до ЄРДР 23 липня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, на підставі заяви ОСОБА_4 від 27 квітня 2020 року.

Зазначає, що 12 жовтня 2020 року адвокат звернувся до прокурора із заявою про визнання ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні з метою набуття ним такого статусу для ефективної реалізації його процесуальних прав, передбачених ст.56 КПК України.

16 жовтня 2020 року прокурором прийнято постанову про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні, яка була отримана адвокатом поштою 20 жовтня 2020 року.

Відповідно до цієї постанови факт спричинення шкоди заявнику ОСОБА_4 не підтверджено належним чином, а клопотання не містить конкретних відомостей та посилання на факти, які на думку заявника, є встановленими в межах кримінального провадження.

Із вказаним рішенням прокурора заявник не погодився, вважає оскаржувану постанову незаконною і необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що під час прийняття даної постанови прокурором не було дотримано вимог, передбачених чинним КПК України, в постанові прокурор не навів достатнього обґрунтування, не зазначив в мотивувальній частині про наявність жодного доказу, який би спростовував факт заподіяння шкоди ОСОБА_4 , про який зазначено у поданій ним заяві про вчинення кримінального правопорушення, не зазначив, які саме слідчі (розшукові) дії вже було проведено, та в який саме спосіб прокурор чи слідчий встановив відсутність підстав для задоволення клопотання. З огляду на ці обставини, прокурором у кримінальному провадженні неповно та однобічно, упереджено розглянуто заявлене клопотання, винесено невмотивовану постанову, яка не відповідає принципам та завданням кримінального провадження, а також міжнародним зобов`язанням України щодо дотримання норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, на думку заявника скарги, єдиним способом для ефективного відновлення порушеного права ОСОБА_4 є прийняття рішення про зобов`язання прокурора прийняти постанову про залучення особи як потерпілого, оскільки інших висновків (відсутність таких підстав) прокурором не наведено і в матеріалах справи такі дані не містяться.

На підставі викладеного, а також доводів, зазначених у скарзі, та оскільки прокурором було упереджено та протиправно відмовлено у задоволенні заяви від 12 жовтня 2020 року, заявник звернувся за судовим захистом та просить задовольнити вимоги скарги.

У судовому засіданні особа, яка подала скаргу, адвокат ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Від прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 до суду надійшла заява про розгляд скарги без його участі, у якій просить у задоволенні скарги відмовити, а також надано до суду матеріали кримінального провадження №0001108 (а.с.16, 17).

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали скарги та надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Так, частиною першою статті 303 КПК України визначено перелік рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Згідно з положеннями пункту 5 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому проваджені можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Судом установлено, що в провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, перебуває кримінальне провадження №0001108, відомості про яке 23 липня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України.

Процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснюється Харківською обласною прокуратурою.

Як вбачається з наявних матеріалів, 12 жовтня 2020 року представник заявника ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_3 звернувся в порядку ст.ст.55, 56, 220 КПК України на адресу процесуального керівника (прокурора) Харківської обласної прокуратури із окремою заявою (клопотанням) у кримінальному провадженні №0001108, у якій просив: залучити ОСОБА_4 до кримінального провадження №0001108 від 23.07.2020 року як потерпілого та внести відповідні відомості про потерпілого до ЄРДР; надати ОСОБА_4 пам`ятку про права та обов`язки потерпілого (а.с.6).

Зазначене клопотання надійшло на адресу Харківської обласної прокуратури 13 жовтня 2020 року, про що вбачається з представлених суду матеріалів (а.с.8).

16 жовтня 2020 року прокурором другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях територіального управління Державного бюро розслідувань Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001108 від 23 липня 2020 року. Зазначену постанову направлено заявнику 16 жовтня 2020 року за вих.№31/2-5090-20, про що свідчить копія супровідного листа, яка міститься в матеріалах скарги (а.с.8-9).

Мотивами винесення оскаржуваної постанови прокурор вказав, що в межах здійснення досудового розслідування наразі виконуються необхідні слідчі розшукові дії з метою встановлення обставин, які підлягають обов`язковому доказуванню у кримінальному провадженні. Одночасно, факт спричинення шкоди заявнику ОСОБА_4 не підтверджено належним чином, а клопотання про визнання його потерпілим є передчасним і не містить конкретних відомостей та посилань на факти, які на думку заявника є встановленими в межах кримінального провадження. З огляду на викладене, прокурор дійшов до висновку, щодо непідтвердження факту спричинення будь-якого виду шкоди заявнику, а тому прийняв рішення про відмову у задоволенні наведеної заяви.

Вважаючи оскаржувану постанову прокурора незаконною, заявник звернувся до слідчого судді з вимогою про її скасування з мотивів необґрунтованості, формальності та порушення вимог процесуального законодавства.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Відповідно до положень ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи зі змісту п.2 ч.5 ст.110, ч.2 ст.220 КПК України постанова прокурора про відмову в задоволенні клопотання повинна бути вмотивована та обґрунтована, із зазначенням змісту обставин, які є підставами для її прийняття, мотивів її прийняття, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Вказана постанова про відмову в задоволенні заяви (клопотання) адвоката ОСОБА_3 , поданої в інтересах ОСОБА_4 , не відповідає вимогам п.2 ч.5 ст.110, ст.220 КПК України, оскільки належним чином не обґрунтована та не вмотивована.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частиною 5 статті 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, чинний КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст.55 КПК України.

«Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч.1 ст.55 КПК (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Отже, законодавцем чітко визначено статус потерпілого у кримінальному провадженні та визначено момент виникнення прав та обов`язків потерпілого.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом установлено, і це вбачається з оскаржуваного рішення, що в постанові прокурор фактично не вказав зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови щодо відмови в задоволенні заяви, що надійшла на адресу прокуратури 13 жовтня 2020 року, відповідно до вищевказаних вимог КПК України, а також мотивів прийняття такого рішення з його належним обґрунтуванням та посиланням на положення КПК України щодо порушеного заявником питання.

Натомість, постанова містить загальні формулювання щодо безпідставності заявлених вимог, які належним чином не обґрунтовані з посиланням на здобуті під час розслідування докази та норми процесуального закону.

Вищевказані питання фактично не знайшли свого вирішення у постанові прокурора і як результат - законодавча вимога щодо вмотивованості постанови прокурором при її винесенні не була дотримана в повній мірі, з огляду на те, що у рішенні прокурора не зазначено вичерпних мотивів та причин відмови у визнанні заявника потерпілим, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, як того вимагає ч.5 ст.55 КПК України.

Так, під час розгляду заяви від 12 жовтня 2020 року не були належним чином перевірені обставини, на які посилався заявник, та попередньо були викладені ним у заяві про вчинення кримінального правопорушення від 27 квітня 2020 року, зокрема, відомості в частині фактів можливого спричинення шкоди заявнику, а відтак не надано їм належної оцінки та обґрунтування відповідних мотивів при прийнятті оскарженого рішення.

Отже, прокурором при винесенні оскаржуваної постанови не були враховані зазначені обставини, а відтак, на переконання слідчого судді, належним чином та у визначений законом спосіб не було розглянуто клопотання заявника, що не відповідає вимогам КПК України, зокрема ст.110 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає зазначену постанову прокурора такою, що містить в собі лише формальні ознаки процесуального рішення без відповідної мотивації.

Доводи заявника під час розгляду скарги прокурором в цій частині спростовані не були, а тому в даному випадку порушені процесуальні права підлягають захисту, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Таким чином, з метою усунення зазначених вище порушень за наслідками розгляду відповідного клопотання слідчий суддя вважає достатнім зобов`язати прокурора повторно розглянути подане заявником клопотання з дотриманням вимог КПК України та прийняти за результатами розгляду обґрунтоване процесуальне рішення та повідомити про це заявника.

Щодо вимог скарги про зобов`язання прокурора визнати заявника потерпілим у кримінальному провадженні, внести відповідні відомості до ЄРДР із наданням пам`ятки про права та обов`язки потерпілого, тобто фактичної констатації слідчим суддею такого статусу, слідчий суддя зазначає про таке.

До повноважень слідчого судді не входить вирішення питання про визнання особи потерпілим, з`ясування питань заподіяння особі певної шкоди, її розміру та перевірки всіх обставин кримінального провадження, оцінка в цій частині будь-яких доказів на даній стадії кримінального провадження. Більше того, вказані вимоги не ґрунтуються на законі, оскільки питання визнання заявника потерпілим відноситься до дискреційних повноважень слідчого, прокурора відповідно до вимог закону. У свою чергу, слідчий суддя не може підміняти і приймати рішення, котрі віднесені до компетенції органу досудового розслідування або прокурора, який є самостійним у прийнятті таких рішень відповідно до положень ст.36 КПК України.

Протилежне суперечило би принципу диспозитивності, згідно з яким слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які віднесені до його повноважень цим Кодексом (ч.3 ст.26 КПК України). Слідчий суддя, суд не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, зокрема функцію процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється прокурором.

Посилання заявника на відсутність засобів правового захисту, окрім як зобов`язання прокурора прийняти відповідне рішення про визнання ОСОБА_4 потерпілим, суд вважає помилковими через те, що заявник у даному випадку не позбавлений практичної можливості отримати ефективні засоби юридичного захисту у зв`язку з його скаргою для вирішення питань шляхом оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування в порядку, який чітко визначено та регламентовано КПК України.

Відповідно до засади диспозитивності кримінального провадження в КПК України фактично закріплені гарантії реалізації процесуальних прав учасників, які є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Крім того, порядок розгляду зазначених вимог передбачений главою 26 КПК України.

У свою чергу, заявником не доведено, що порядок, регламентований ст.ст. 55, 110, 220 КПК України при розгляді його заяви (клопотання) від 12 жовтня 2020 року був порушеним, що вказує на те, що у цій справі відсутні перешкоди, які б чинилися заявнику діями чи рішеннями органів влади держави в користуванні ним будь-якими засобами захисту.

Крім того, вимоги п.3 ч.2 ст.307 КПК України застосовуються слідчим суддею лише у випадку зобов`язання слідчого, дізнавача чи прокурора вчинити дію, яку він зобов`язаний вчинити.

З огляду на викладене вище, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість таких вимог скарги, у зв`язку з чим не вбачає підстав для їх задоволення у наведеній частині.

Відповідно до ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, постанову прокурора від 16 жовтня 2020 року потрібно скасувати, зобов`язавши його повторно розглянути заяву (клопотання) адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 від 12 жовтня 2020 року, яке надійшло на адресу Харківської обласної прокуратури, в порядку, передбаченому ст.ст.55, 220 КПК України, в іншій частині вимог скарги відмовити.

Таким чином, слідчий суддя дійшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 22, 55, 110, 303-307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях територіального управління Державного бюро розслідувань Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 від 16 жовтня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим, винесену в межах кримінального провадження №0001108 від 23 липня 2020 року.

Зобов`язати прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях територіального управління Державного бюро розслідувань Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 повторно розглянути заяву (клопотання) про залучення ОСОБА_4 до кримінального провадження як потерпілого від 12 жовтня 2020 року, та повідомити про результати розгляду заявника.

В задоволенні інших вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1