ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 1-5/2006 Номер провадження 11/814/11/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 115 КК України ОТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

засудженого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляціями засудженого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2020 року,

встановила:
Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поворськ Ковельського району Волинської області, громадянина України, з повною середньою освітою, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , судимого:
22.09.2000 за ч.3 ст. 81, ч.1 ст. 222, ч.1 ст. 223 КК України (в ред. 1960 року) на 4 роки позбавлення волі з позбавленням військового звання прапорщика, звільнений 09.02.2004 в зв`язку з відбуттям покарання,
засуджено за:

- ч. 1 ст. 115 КК України - на 15 років позбавлення волі;

- п.п.6, 13 ч.2 ст. 115 КК України - до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- ч.2 ст. 185 КК України - на 4 роки позбавлення волі;

- ч.4 ст. 187 КК України - на 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- ч.3 ст.357 КК України - на 2 роки обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

До вступу вироку в законну силу ОСОБА_10 залишено тримання під вартою і визначено строк відбування покарання з 17 серпня 2005 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_12 задоволено та стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 та ОСОБА_12 по 1000000 грн. кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави судові витрати в сумі 3053 грн. 08коп.

Вирішено питання про речові докази.

Вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні злочинів за таких обставин.

Епізод №1. 03 серпня 2005 року приблизно о 17.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в лісосмузі поряд з ґрунтовою дорогою в напрямку залізничного моста через річку Псел в м.Суми, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин ОСОБА_10 умисно, з метою вбивства ОСОБА_13 ножем завдав їй удар в ліву половину грудної клітки та не менше двох різаних ран шиї з пошкодженням лівої загальної сонної артерії. В результаті проникаючого різаного поранення шиї зліва, яке супроводжувалося пошкодженнями лівої загальної сонної артерії і гострою крововтратою, настала смерть потерпілої ОСОБА_13 .
Після вчиненого вбивства потерпілої у ОСОБА_10 виник умисел на крадіжку її особистого майна та з метою реалізації свого злочинного умислу, діючи повторно, таємно, він зняв з потерпілої золоту каблучку, вагою 2 г, вартістю 220 грн, золоту каблучку, вагою 1,42 г, зі вставкою з сапфіра 0,18 ct, вартістю 413 грн, золотий ланцюжок, вагою 12 г, вартістю 1320 грн, забрав її мобільний телефон «SIEMENS М-65» вартістю 763 грн, а всього викрав майно на загальну суму 2716 грн.
Епізод №2. 09 серпня 2005 року ОСОБА_10 близько 21-ї години, перебуваючи на законних підставах у коридорі квартири АДРЕСА_2 , вчинив напад на потерпілу ОСОБА_14 , поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу, з метою заволодіння її майном. При цьому ОСОБА_10 наніс потерпілій удари руками в голову.
Під час вчинення розбійного нападу на ОСОБА_14 і заволодіння її майном, у ОСОБА_10 виник умисел на вбивство ОСОБА_14 . Коли ОСОБА_14 вирвалася та вибігла в кімнату, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, він наздогнав її, звалив на підлогу обличчям донизу та, утримуючи зверху, однією рукою закрив дихальні шляхи ОСОБА_14 , перекрив доступ повітря до легень, а другою рукою наніс їй удари по голові, в результаті чого ОСОБА_14 втратила свідомість. При цьому ОСОБА_10 продовжував закривати рукою її дихальні шляхи та в результаті механічної асфіксії, що розвинулася, і призвела до втрати функцій життєво важливого органу - легень, на місці настала смерть потерпілої ОСОБА_14 .
Впевнившись у настанні смерті потерпілої, ОСОБА_10 заволодів речами, які знаходились у її квартирі: DVD-програвачем «ВВК DК-929S», акустичною системою ВВК, сабвуфером ВВК, дистанційним керуванням і мікрофоном до системи «караоке» вартістю 854 грн, мобільним телефоном «Fly S-228» вартістю 285 грн, мобільним телефоном «SAMSUNG X120» вартістю 535 грн, магнітофоном «Panasound PS-302» з дистанційним керуванням вартістю 90 грн, дистанційним керуванням «Vestel» вартістю 35 грн, DVD-дисками 4 штуки вартістю 121 грн, аудіо-дисками 6 штук вартістю 103 грн, сумкою спортивною вартістю 53 грн, джемпером чоловічим вартістю 68 грн, грошима в сумі 50 грн, зняв з потерпілої ОСОБА_14 браслет золотий вагою 1,87 г, вартістю 206 грн, а всього заволодів майном і грошима потерпілої на загальну суму 2400 грн, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_10 незаконно заволодів паспортом ОСОБА_14 серії НОМЕР_1 , виданим Білопільським РВ УМВС України в Сумській області 07.02.2004, і військовим квитком ОСОБА_15 серії НОМЕР_2 , що знаходилися в квартирі.
На вирок суду подав апеляцію захисник, у якій просить вирок скасувати та постановити свій вирок, яким кваліфікувати дії ОСОБА_10 за ст.198 та ст. 396 КК України і призначити покарання в межах санкції цих статей, а справу щодо ОСОБА_10 за ч.1 ст. 115, п.6, п.13 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 357 КК України закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу цих злочинів. Зарахувати ОСОБА_10 у строк покарання попереднє ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Свої вимоги захисник мотивував тим, що інкримінованих злочинів ОСОБА_10 не вчиняв, а висновок суду про винуватість засудженого побудовано на припущеннях.

Зазначив, що суд при кваліфікації злочину за епізодом щодо потерпілої ОСОБА_14 за ч.4 ст. 187 КК України, як вчинення розбійного нападу з метою заволодіння майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, із заподіянням їй тяжких тілесних ушкоджень і смерті, не врахував, що диспозиція цієї статті не містить кваліфікуючу ознаку заподіяння смерті.

При цьому, органом досудового розслідування дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ч.4 ст. 187 КК України в тому числі за кваліфікуючою ознакою вчинення злочину особою, яка раніше вчинила розбій. Суд, хоча при кваліфікації цих дій і не послався на таку кваліфікуючу ознаку, однак, і не вказав про її виключення.

За епізодом вбивства ОСОБА_13 судом не було встановлено та не зазначено у вироку, чи був ОСОБА_10 раніше знайомий з потерпілою, чому вона пішла з ним до лісосмуги, з чим було пов`язане виникнення неприязних стосунків і який мотив вчинення вбивства потерпілої.

Стверджує, що показання ОСОБА_10 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 не підтверджують факт вчинення вбивства ОСОБА_13 на ґрунті неприязних стосунків та заволодіння її майном. Органами досудового розслідування знаряддя вбивства не було знайдено, як і відбитків пальців ОСОБА_10 на місці злочину.

Також вважає, що суд, хоча й визнав недопустимими доказами показання ОСОБА_10 , отримані від нього під фізичним тиском, однак, безпідставно цитував їх у вироку .

Висновки суду, що всі тілесні ушкодження у ОСОБА_13 виникли від предмету з колюче-ріжучою дією під час її активного опору та захисту, за відсутності доказів, вважає припущенням.

Висновок судово-цитологічної експертизи № 297 від 27.09.2005 не свідчить про вину ОСОБА_10 у вчиненні вбивства потерпілої, оскільки походження виявленої крові може бути як від нього, так і від іншої особи з такою ж групою крові.

Відтворення обстановки та обставин події за змодельованими ситуаціями не є належними та допустимими доказами по справі, так як не відповідають фактичним обставинам справи та можливій поведінці потерпілої під час вчинення щодо неї злочину. Тому суд безпідставно послався на висновок комісійної судово-медичної експертизи від 31.03.2020.

Суд у вироку не обґрунтував, чому посилається як на доказ вбивства ОСОБА_13 на змодельовану ситуацію № 8, а інші ситуації, викладені у висновку комісійної судово-медичної експертизи №9/2020 від 31.03.2020, не бере до уваги і не надає їм оцінки. При цьому при проведенні цієї експертизи були використані дані протоколів допиту ОСОБА_10 від 18.08.2005, 27.08.2005, 19.08.2005, які відхилені судом як доказ.

За епізодом вбивства ОСОБА_14 ні органом досудового розслідування, ні судом не встановлено дійсної причина смерті потерпілої. Не дає відповідь на це питання і висновок судово-медичної експертизи від 27.10.2005, а експерт ОСОБА_21 зазначив про своє припущення, що причиною смерті може бути або механічна асфіксія, або забій легень, коли йде розрив альвеол, та посилався на пошкодження у вигляді крововиливів, проте судово-гістологічне дослідження такого висновку не дає, а тому показання експерта викликають сумнів і не можуть бути враховані судом.

Жоден доказ чи свідок не підтвердили вину ОСОБА_10 у вчиненні вбивства чи розбійного нападу на ОСОБА_14 .

Вважає, що судом першої інстанції не було об`єктивно встановлено, які тілесні ушкодження, що спричинили смерть, були заподіяні ОСОБА_14 , який механізм заподіяння їй тілесних ушкоджень, зокрема, які саме дихальні шляхи на обличчі потерпілої затуляла особа, від чого настала смерть ОСОБА_14 .

Висновки судово-цитологічних експертиз щодо недопалку, вилученого зі сміттєвого відра у квартирі, та походження слідів крові у піднігтьовому вмісті ОСОБА_14 не надають однозначної відповіді, що сліди, виявлені на них, походять від ОСОБА_10 .

Оскільки вина ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, які йому інкримінуються, не доведена, не підлягають задоволенню цивільні позови потерпілих.

Зазначає, що органами досудового розслідування та судом належним чином не перевірена версія ОСОБА_10 про те, що вбивства вчинили інші особи, на яких вказував засуджений.

Стверджує, що суд першої інстанції не врахував, що ухвала слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 27.03.2020, якою відмовлено в задоволенні скарги представника потерпілого ОСОБА_10 захисника ОСОБА_9 на постанову слідчого управління ГУНП в Сумській області від 10.02.2020 про закриття кримінального провадження № 0000114, не набрала законної сили, так як оскаржується в апеляційному порядку.

При цьому зазначає, що в судовому засіданні було встановлено, що дійсно ОСОБА_10 збував речі, викрадені іншими особами у потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а тому в його діяннях є склад злочинів, передбачених ст. 198 та ст. 396 КК України.

Крім цього, зазначає, що судом не було враховано стан здоров`я засудженого, наявність батьків похилого віку, які потребують допомоги, та не обґрунтовано призначення максимального покарання.

В апеляції засуджений, з урахуванням внесених змін під час апеляційного розгляду, просить перекваліфікувати його дії на ст.198 та ст.396 КК України, а за іншими злочинами провадження в справі закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаних злочинів.

Свої вимоги обвинувачений обґрунтовує тим, що його вина у вчиненні двох вбивств та розбійного нападу не доведена, оскільки висновки суду про його винуватість ґрунтуються на його показаннях, наданих під час досудового розслідування, які є недопустимими доказами.

Вважає, що суд, постановляючи вирок, не врахував рішення Європейського Суду з прав людини «Тимченко проти України», у якому встановлено порушення його прав.

Стверджує, що показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , зазначені у вироку, не відповідають дійсним їх показанням, наданим суду, а показання свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 в частині того, що він, будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебував у агресивному стані, суд фактично примусив підтвердити, хоча ці свідки таких обставин не пам`ятали.

Зазначає, що жоден з висновків експертів не підтверджує його винуватість у вчинених злочинах, оскільки не надає однозначної відповіді, а тому ці висновки є неналежними доказами.

Вказує, що поза увагою суду залишилися і порушення його прав з боку захисника, прокурора та працівників міліції, що є підставою для направлення справи на додаткове розслідування.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

На апеляції засудженого та його захисника прокурор подав заперечення, в яких просить вирок суду залишити без змін, а апеляції без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого та його захисника в підтримку апеляційних скарг, прокурора та представника потерпілих, які вважали вирок суду законним і просили залишити його без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, та кваліфікацію його дій є правильним та ґрунтується на належних і допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені в суді першої інстанції та отримали належну оцінку.

Допитаний у суді першої інстанції ОСОБА_10 показав, що був присутній під час вбивств ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , однак, ці вбивства вчинили інші особи. Вказав, що він разом зі своїми знайомими: чоловіком на прізвисько « ОСОБА_25 » по імені ОСОБА_26 та чоловіком по імені ОСОБА_27 проводили час у лісосмузі, вживали алкогольні напої, пізніше до них приєдналася ОСОБА_13 , яку потім з незрозумілих для нього причин вбив « ОСОБА_25 ». ОСОБА_14 вбив чоловік по імені ОСОБА_27 , разом з яким вони прийшли в гості до потерпілої. Зазначив, що свої дії ОСОБА_27 з ним не узгоджував, причини вбивства йому не зрозумілі. В обох випадках після вбивств зазначені особи наказали йому збувати майно потерпілих, що він і зробив.

Разом з тим, твердження засудженого про непричетність до вчинених злочинів є неспроможними і спростовуються такими доказами.

Епізод №1.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 04.08.2005 року в лісосмузі вздовж залізничного полотна на ділянці між залізничним мостом через р. Псел і вул. Черепіна в м.Суми був виявлений труп ОСОБА_13 зі слідами насильницької смерті, який зверху був прикритий покривалом. Кругом трупа кущі висотою від 2,5 до 04 м, зліва на кущах на висоті 157 см та шириною 15 см на листі, обломках гілок множинні невизначеної краплевидної форми речовини бурого кольору, на кущах справа накладення речовини бурого кольору у вигляді крапель, бризок на площі 135х95см (т.1 а.с.57-84).

Висновком судово-медичної експертизи № 798 від 08.09.2005 року встановлено, що смерть ОСОБА_13 настала в результаті проникаючого різаного поранення шиї зліва, яке супроводжувалося пошкодженнями лівої загальної сонної артерії і гострою крововтратою.

При цьому на трупі виявлено рани на лівій бічній поверхні шиї: веретенообразної форми, хвильоподібно-щілинної форми, дугоподібно-щілинної форми, продовженням якої є раневий канал, направлений спереду назад, знизу вгору, а також рана відділу верхньо-внутрішнього квадранта лівої молочної залози лінійно-щілинної форми з пошкодженням верхньої частини лівої легені, різані поранення пальців кистей обох рук, садна і подряпини на інших частинах тіла, зокрема, садна шкіри і подряпини на передній поверхні шиї, подряпини по правій передньо-боковій поверхні грудей, спини справа, садна лівої задньо-бокової поверхні шиї, в лівій підключичній ділянці, правого надпліччя, ділянки правого плечового суглобу і правого плеча, 1-го пальця лівої кисті, правого стегна. Рани на шиї, в області лівої молочної залози і на пальцях рук виникли в результаті дій колюче-ріжучих предметів. ( а.с. 5-10 т.4)

Згідно з висновком медико-криміналістичної експертизи №48 від 15.02.2006 на клапті шкіри з області лівої молочної залози потерпілої ОСОБА_13 є колото-різане пошкодження, яке утворилося від дії одностороннього колючо-ріжучого предмета типу клинка ножа з досить гострим лезом і П-образним обухом, ширина частини клинка, що поринула, приблизно 1,5-1,8 см. Це пошкодження утворилося в результаті прямовисного удару колючо-ріжучим предметом. ( а.с.296-300 т.4).

Згідно з висновками судово-медичних цитологічних експертиз №385 та №386 від 17.08.2005, походження вилучених на місці події слідів крові, виявлених на ґрунті і в листі, не виключається від самої потерпілої ( а.с.259-262, 283-285 т.4).

Відповідно до висновку судово-медичної цитологічної експертизи №297 від 27.09.2005 в піднігтьовому вмісті потерпілої ОСОБА_13 виявлена кров, походження якої не виключається від ОСОБА_10 (а.с.64-65 т.4).

Потерпілий ОСОБА_11 повідомив, що його донька, ОСОБА_13 , 03.08.2005 пішла на пляж. Він сам в цей час був у відрядженні. Наступного дня, 04.08.2005 дружина йому повідомила, що донька додому не повернулась.

Потерпіла ОСОБА_12 показала, що приблизно о 16.39 годині 03.08.2005 ОСОБА_13 телефонувала їй і запрошувала на пляж, говорила, що їх чекає ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_16 повідомив, що зустрів потерпілу 03.08.2005 в період між 16 17 годиною, коли вона разом із подругою виходила з пляжу. Вони поспілкувались та ОСОБА_13 обіцяла повернутись, коли проведе подругу. Приблизно через 15-20 хвилин він їй зателефонував, і потерпіла сказала, що повертається і вже знаходиться недалеко від пляжу. Через 15 хвилин він телефонував їй повторно, однак, потерпіла вже не відповідала на дзвінки.

Відповідно до роздруківки телефонних дзвінків ОСОБА_13 телефонувала зі свого мобільного телефону ОСОБА_12 03.08.2005 о 16.38 год. та прийняла вхідний дзвінок з номеру телефону ОСОБА_16 о 17.01 год. (а.с.44-45 т.6)

Потерпіла ОСОБА_12 зазначила, що її сестра, ОСОБА_13 завжди носила золотий ланцюжок та три золотих каблучки, і мала при собі мобільний телефон «Сіменс М-65», які зникли після вбивства. Також потерпіла добровільно видала бірку на золоту каблучку вагою 1,42 г., яку носила ОСОБА_13 (а.с.37-38 т.3)

Свідок ОСОБА_18 розповів у судовому засіданні у суді першої інстанції, що влітку 2005 року у потерпілої ОСОБА_13 було викрадено мобільний телефон, і він придбав їй новий такий же. Документи на мобільний телефон залишились у нього і він добровільно їх видав працівникам міліції. (а.с.40-47 т.3)

Згідно з висновком товарознавчої експертизи №107 від 23.01.2006 вартість викраденого у ОСОБА_13 майна становить 2303 грн.

Свідок ОСОБА_19 дав показання про те, що на початку серпня 2005 року придбав у ОСОБА_10 золоті прикраси та мобільний телефон «Simens M-65». В подальшому продав мобільний телефон ОСОБА_20 .

Під час пред`явлення особи для впізнання ОСОБА_19 впізнав ОСОБА_10 як особу, що продала йому золоті прикраси та телефон. (а.с.267-271 т.1) Також у судовому засіданні ОСОБА_19 впевнено вказував, що ОСОБА_10 є тією особою, у якої він придбав вказані речі.

Допитаний під час досудового розслідування свідок ОСОБА_20 підтвердив, що він придбав у ОСОБА_19 мобільний телефон. Пізніше до нього прийшли працівники міліції, перевірили імей мобільного телефону, повідомили, що цей телефон викрадений, і він його добровільно видав. (а.с.63-67 т.6, а.с.30 т.3)

Версія ОСОБА_10 про його невинуватість та причетність до вчинення злочину особи на прізвисько « ОСОБА_25 », всупереч доводам апелянтів, була належним чином перевірена судом першої інстанції і правильно визнана неспроможною.

Так, ОСОБА_10 пояснював, що вони з особою на прізвисько « ОСОБА_25 » та з особою на ім`я ОСОБА_27 проводили час у лісосмузі, вживали алкогольні напої, а потім до них приєдналася ОСОБА_13 .

Проте, показання потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_16 , які об`єктивно підтверджуються роздруківкою телефонних дзвінків, свідчать про те, що з моменту, коли потерпіла ОСОБА_13 пішла з пляжу, та до моменту, коли вона вже не відповідала на дзвінки, що співпадає із встановленим часом настання її смерті, минуло менше години. За такий проміжок часу вона подолала відстань від пляжу «Блакитні озера» до кіоску з ремонту взуття, що знаходиться по АДРЕСА_3 , дочекалася, доки майстер закінчить ремонт та поверне їй взуття, і майже повернулась на пляж. Тому вона об`єктивно не встигла б після цього ще й приєднатися до компанії незнайомих чоловіків.

В цей же час потерпіла спілкувалася за телефоном з ОСОБА_16 , з яким домовилась зустрітись на пляжі, запрошувала на пляж сестру, тобто поспішала повернутись до компанії, де її чекали.

Більше того, ОСОБА_12 зазначила, що потерпіла хоча й була комунікабельною особою, однак, для неї не було характерним приймати запрошення незнайомих чоловіків, значно старших за неї, які, до того ж, в цей час вживали алкоголь.

Під час досудового та судового слідства були допитані усі особи із найближчого до потерпілої оточення, однак, нікому з них не було відомо про те, що серед знайомих ОСОБА_13 був ОСОБА_10 чи особи на прізвисько ОСОБА_25 чи на ім`я ОСОБА_27 .

Явно надуманими є і доводи засудженого про те, що потерпілу вбила інша особа, однак, він цього не бачив, а помітив уже як потерпілу утримував « ОСОБА_25 », коли та не подавала ознак життя.

Обстановка на місці вчинення злочину, а саме: сліди крові на гілках, листі на відстані від трупа, зламані гілки, кількість та різноманітність локалізації тілесних ушкоджень, виявлених на трупі, наявність тілесних ушкоджень, характерних для самозахисту, що підтверджується протоколом огляду місця події, висновками судово-медичних експертиз від 08.09.2005 та від 31.03.2020, свідчить про те, що потерпіла чинила активний опір діям нападника, і це ніяк не могло бути непомітним для осіб, що перебувають поруч.

Викладене свідчить про те, що показання засудженого про обставини вбивства ОСОБА_13 , дані ним у суді, є неспроможними та суперечать встановленим судом обставинам.

Епізод №2.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 16.08.2005 року в квартирі АДРЕСА_2 в кімнаті у дивані був виявлений оголений труп ОСОБА_14 , яка лежала животом донизу з ознаками гнильних змін (а.с.2-14 т.2).

Як встановлено висновком судово-медичної експертизи №836 від 27.10.2005 при судово-гістологічному дослідженні в легенях визначаються ділянки, які нагадують крововиливи. (а.с.26-28 т.4)

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи від 31.03.2020 року при змодельованій під час проведення слідчого експерименту від 31.01.2020 року ситуації №3 (розташування потерпілої лежачи на животі, а нападник сидячи зверху на потерпілій, закриває рукою отвори рота та носа, при цьому повертає голову потерпілої та відтягує назад, нахиляючись на грудну клітку дівчини) могла настати смерть ОСОБА_14 (а.с. 159-183, 193, 194 т.13, а.с.13-24 т.14)

В судовому засіданні експерт ОСОБА_21 розповів, що крововиливи у легенях можуть утворитись при здутті легень. Причиною цьому може бути механічна асфіксія або забій легень, коли йде розрив альвеол. Для забою легень повинна бути задіяна значна сила. При перекритті одночасно рота і носа людина втрачає можливість дихати, накопичується вуглекислий газ і людина задихається.

Згідно з висновком судово-медичної цитологічної експертизи №81 від 15.01.2006 сигарети марки «LM Lights» і «Ватра Преміум», недопалки яких були вилучені з сміттєвого відра на кухні в квартирі ОСОБА_14 в ході огляду місця події, могли бути викурені як ОСОБА_10 , так і ОСОБА_14 , не виключена можливість спільного паління ними цих сигарет (а.с.305-308 т.4).

Відповідно до висновку судово-медичної цитологічної експертизи №311 від 06.10.2005 походження слідів крові в піднігтьовому вмісті ОСОБА_14 не виключається від ОСОБА_10 (а.с.50-53 т.4).

Тобто, слідів інших сторонніх осіб, крім ОСОБА_10 , у квартирі потерпілої не виявлено.

Допитаний під час досудового розслідування потерпілий ОСОБА_15 повідомив, що 16.08.2005 він повернувся додому з Москви та виявив труп своєї дружини, ОСОБА_14 , який знаходився в кімнаті квартири, у дивані. З квартири були викрадені ДВД програвач з акустичною системою до нього (домашній кінотеатр) з пультом та мікрофоном до системи караоке, мобільні телефони «Fly» та «Самсунг 120», магнітофон з пультом, дублянка, ДВД диски, копилка, пульт від телевізора, сумка спортивна, светр чоловічий, паспорт ОСОБА_14 та його військовий квиток. (а.с. 141-143 т.2)

Свідок ОСОБА_28 , яка є двоюрідною сестрою ОСОБА_14 , повідомила, що 09.08.2005 ОСОБА_14 ввечері, приблизно о 18 годині повернулась додому. Більше потерпіла на зв`язок не виходила. Приблизно через тиждень додому повернувся ОСОБА_15 та виявив труп потерпілої у дивані, прикиданий речами.

Свідок ОСОБА_29 повідомив суду, що 09.08.2005 в період з 20.45 по 21.45 год. він чув із квартири АДРЕСА_2 жіночий крик, схожий на плач, гуркіт, а потім слова чоловіка: «Тихо, тихо». Інших голосів із квартири він не чув.

Свідок ОСОБА_23 розповів суду, що у серпні 2005 року ОСОБА_10 продав йому золотий браслет, а також пропонував придбати відеомагнітофон, однак, він відмовився. В подальшому цей браслет він передав слідчому. (а.с. 49 т.3)

Свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_22 , ОСОБА_30 розповіли суду, що ОСОБА_10 протягом 10 17 серпня 2005 року пропонував їм придбати ДВД-програвач ВВК (домашній кінотеатр), мобільні телефони Самсунг та Флай, іншу побутову техніку. При цьому свідок ОСОБА_30 придбала у ОСОБА_10 мобільний телефон «Fly» із зарядним пристроєм та документами, який в подальшому видала працівникам міліції. (а.с.92 т.2)

Свідок ОСОБА_31 повідомила, що ОСОБА_10 в серпні 2005 року звернувся до неї з проханням забронювати для нього квиток із Сум до Києва під прізвищем ОСОБА_32 , що вона і зробила.

Свідок ОСОБА_22 розповів, що допомагав засудженому дістатись до зупинки маршрутного таксі на вул.Роменській в м.Суми.

Під час затримання 17.08.2005 в ЛВ м.Києва у ОСОБА_10 вилучений мобільний телефон «Samsung Х120», рахунок № НОМЕР_3 за проживання у готелі «Суми» по пл.Незалежності ,1 в м.Суми, військовий квиток на ім`я ОСОБА_15 , дублянка коричневого кольору, светр чорного кольору, магнітофон «Panasound PS-302 RDL» з двома колонками, DVD-диски та СD-диски, пульти дистанційного керування, інструкція до домашнього DVD-кінотеатру, 5 динаміків сірого кольору ВВК, мікрофон ВВК DM 998, DVD плеєр ВВК, спортивна сумка.(а.с.95-96 т.2).

Відповідно до протоколу пред`явлення предметів для впізнання від 18.08.2005 року потерпілий ОСОБА_15 серед наданого йому на огляд майна впізнав те, що було викрадено з його квартири, зокрема: магнітофон «Panasound», підсилювач ВВК, DVD та СD-диски, програвач ВВК, колонки ВВК, пульти дистанційного управління, магнітофон ВВК, сумку спортивну, дублянку, нагрівач з акваріуму, набір пензликів, військовий квиток на ім`я ОСОБА_15 , мобільні телефони «Fly» та «Samsung Х120», інструкцію до ВВК (а.с.107-111 т.2).

Відповідно до висновку товарознавчої експертизи №108 від 07.02.2006 вартість викраденого у ОСОБА_14 майна становить 2350 грн. (а.с.66-68 т.5).

Отже, як вбачається із встановлених обставин, саме ОСОБА_10 продав чи залишив собі все майно, викрадене у ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Більше того, частину майна потерпілої, яке не зміг продати, забрав із собою до м.Києва. Вказане свідчить про те, що саме він, одноособово цим майном заволодів та розпоряджався.

При цьому ОСОБА_10 був знайомий із подружжям ОСОБА_33 , бував у них вдома, був обізнаний про наявність цінних речей, що знаходяться у них в квартирі. Незадовго до вбивства потерпілої зустрічався з ОСОБА_15 та точно знав, що той виїхав до Москви, а ОСОБА_14 залишилась вдома одна.

Такі цілеспрямовані дії ОСОБА_10 до вчинення злочину та після нього свідчать про те, що метою засудженого було заволодіння майном потерпілої ОСОБА_14 .

Твердження засудженого, що вбивства потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вчинили різні особи, є непереконливими, оскільки характер та обставини вбивств обох потерпілих свідчать про те, що їх вчинила одна особа.

Так, вбивства вчинено в короткий проміжок часу, в обох випадках вбито молодих дівчат, які на момент вбивства перебували самі і не могли чинити ефективний опір. Після вбивства викрадено золоті прикраси, мобільні телефони. В обох випадках вбивця приховував трупи, закривши їх: у першому випадку покривалом, у другому одягом, книгами та заховав у дивані.

Крім того, мотивуючи, що вбивства вчинили особи на ім`я ОСОБА_26 ( ОСОБА_25 ) та ОСОБА_27 , ОСОБА_10 вказує, що був певний час з ними знайомий, вони разом проводили час, у тому числі у кафе «Суми-Фудс».

Разом з тим, засуджений не зміг назвати місця проживання цих осіб, місця, де вони можуть знаходитись чи номери їх мобільних телефонів. Не зазначив він і про те, що ці номери телефонів є в записній книжці його мобільного телефону, про що вказує лише зараз, коли за сплином часу перевірити таку інформацію неможливо.

Під час досудового розслідування було опитано усе коло спілкування ОСОБА_10 , працівників кафе «Суми-Фудс» та його постійних відвідувачів. Ніхто із них не знає осіб на ім`я ОСОБА_26 ( ОСОБА_25 ) та ОСОБА_27 , ніколи не бачили таких осіб поряд із засудженим чи у кафе.

При цьому свідок ОСОБА_23 вказує, що особа на ім`я ОСОБА_27 на малюнку, складеному за описом ОСОБА_10 , дуже схожа на нього, однак, непричетність ОСОБА_23 до цих злочинів є встановленою, на момент обох вбивств свідок перебував в інших місцях разом з іншими особами, які цей факт підтвердили, і ОСОБА_10 на ОСОБА_23 як на особу, що вчинила вбивство, не вказує.

В будь-якому разі, доводи сторони захисту про існування осіб на ім`я ОСОБА_26 (на прізвисько ОСОБА_25 ) та ОСОБА_27 не спростовують висновку суду про те, що вбивства ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вчинив ОСОБА_10 .

Є необґрунтованими і доводи захисника про те, що не встановлено причину смерті ОСОБА_14 .

Так, ОСОБА_10 , хоча й зазначає, що вбивство потерпілої вчинила інша особа, а не він, однак, розповідає про обставини її вбивства нападник наносив їй удари, закривав рота і носа потерпілій, внаслідок чого вона втратила свідомість та померла.

Такі обставини вбивства узгоджуються з даними розтину трупа і експерти назвали причину смерті внаслідок механічної асфіксії найбільш ймовірною. При цьому будь-яких інших тілесних ушкоджень чи захворювань, що потягли б за собою смерть потерпілої, судово-медичною експертизою не встановлено.

Місцезнаходження трупа потерпілої у дивані, відсутність у неї будь-яких хвороб свідчать про насильницький характер смерті потерпілої.

Також про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні вбивств свідчить його поведінка після вказаних подій.

Друзі та знайомі засудженого ( ОСОБА_34 , ОСОБА_23 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 ) відмічають, що на початку серпня 2005 року, тобто після вчинення вбивств, ОСОБА_10 змінив свою зовнішність змінив зачіску та почав носити сонцезахисні окуляри, які до цього не носив. Зазначають свідки і про те, що змінилась поведінка ОСОБА_10 , який став замкнутим. Більше того, свідок ОСОБА_34 вказує, що на початку серпня 2005 року у ОСОБА_10 з`явились гроші, незважаючи на те, що саме в цей період, 02.08.2005, він звільнився з роботи.

Невдовзі після вбивства ОСОБА_14 . ОСОБА_10 почав переховуватись, переїхав жити у готель. Саме з готелю 17.08.2005 разом зі свідком ОСОБА_24 забирав свої речі.

Говорить про причетність ОСОБА_10 до вбивств і його несподіваний від`їзд до м.Києва, до того ж, під чужим іменем ОСОБА_15 , із зупинки на окраїні м.Суми.

Твердження засудженого про те, що прізвище ОСОБА_37 він назвав у зв`язку з тим, що не міг у сумці знайти власних документів, є неспроможними, оскільки документи для маршрутного таксі, на якому він їхав, не потрібні. При цьому під час затримання в м.Києві ОСОБА_10 мав при собі власний паспорт.

Є надуманими доводи сторони захисту про те, що цей від`їзд ОСОБА_10 був спланованим, оскільки свідок ОСОБА_38 , тітка засудженого, з якою у нього були довірливі відносини, зазначила, що про плани змінити місце проживання засуджений їй нічого не повідомляв і таких намірів раніше не мав. Більше того, ОСОБА_10 не було сенсу їхати до батьків, оскільки вони самі мали намір переїхати до м.Суми.

Щодо доводів захисника засудженого про те, що судом не встановлено мотиву вбивства ОСОБА_13 , то такі доводи також є безпідставними.

Так, потерпіла, молода дівчина, перебувала поряд із ОСОБА_10 в той час, коли їй зателефонував інший хлопець, якому вона відповіла, що йде до нього. Такі дії потерпілої могли обурити засудженого і спровокувати його на вбивство. До того ж, знайомі засудженого характеризують його як особу, схильну до агресії.

Всупереч доводам захисника, встановлено судом і причини перебування потерпілої в лісосмузі, адже саме цією дорогою вона йшла на пляж.

Підстав вважати, що потерпіла була раніше знайома з ОСОБА_10 немає, оскільки близькі та знайомі потерпілої зазначають, що ніколи не чули від потерпілої про те, що в неї є такий знайомий. В свою чергу ОСОБА_10 це знайомство заперечує.

Незалежно від того, в якому положенні на момент спричинення тілесних ушкоджень знаходились потерпілі, як відносно них розташовувався нападник, судом точно встановлено механізм спричинення тілесних ушкоджень та локалізацію їх нанесення, а тому для встановлення обставин вчинення злочину, всупереч доводам захисника, не має істотного значення, яка із змодельованих в ході слідчого експерименту від 31.01.2020 ситуацій мала місце під час спричинення потерпілим тілесних ушкоджень.

Твердження ОСОБА_10 про те, що суд у вироку перекрутив показання свідків, оскільки в судовому засіданні їх показання відрізнялись від тих, які ці свідки надавали під час досудового розслідування, також є безпідставними. У суді свідки розповідали про події так, як вони їх пам`ятали за сплином чотирнадцяти років. Однак, кожен із свідків впевнено підтвердив ті показання, які вони давали як під час досудового розслідування, так і в ході першого розгляду даної справи у суді, зазначивши, що говорили тоді правду і ті показання є об`єктивними, оскільки на той час краще пам`ятали події.

Хоча суд у вироку і описав показання ОСОБА_10 , в яких він підтверджував свою вину у вчиненні злочинів, однак визнав ці показання недопустимими доказами. Тому будь-яких порушень в цій частині колегія суддів не вбачає.

В зв`язку з тим, що суд першої інстанції не поклав у основу обвинувачення показання ОСОБА_10 , які, як вказує засуджений, були дані ним під тиском, не є помилкою вказівка про наявність рішення органу досудового розслідування про закриття кримінального провадження, яке оспорюється стороною захисту, оскільки наявність такого рішення жодним чином не вплинула на висновок суду про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочинів.

Немає підстав і для визнання неналежним захисту ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_39 під час досудового розслідування. Засуджений про неналежний захист протягом досудового розслідування та першого судового розгляду не заявляв, дані про те, що захисник діяв всупереч інтересам свого підзахисного, відсутні. З матеріалів справи вбачається, що адвокат брав активну участь в проведенні слідчих дій, заявляв клопотання, задавав питання, надавав ефективну допомогу щодо захисту від висунутого обвинувачення. Ще під час досудового розслідування за клопотанням ОСОБА_10 до участі в справі було допущено іншого захисника, і у зв`язку з цим прав обвинуваченого не було порушено. Більше того, питання щодо ефективності роботи адвоката було предметом розгляду Європейського Суду з прав людини, та суд у п.87 рішення «Тимченко проти України» у цій частині скаргу ОСОБА_10 відхилив.

Обґрунтовано місцевий суд прийшов і до висновку про відсутність об`єктивних даних, які могли б свідчити про вплив на суд під час розгляду справи з боку сторонніх осіб та засобів масової інформації.

Судовий розгляд у справі проведено повно, всебічно, об`єктивно і неупереджено. Висновки суду відповідають встановленим фактичним обставинам справи. Усі докази, які суд першої інстанції поклав у основу обвинувачення, отримані у встановлений кримінальним процесуальним законом спосіб, є належними та допустимими, узгоджуються між собою та у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.185, п.6 та п.13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357 КК України.

Відповідно, немає підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_10 на ст.198 та ст.396 КК України, а також закриття провадження в справі за ч.1 ст.115, п.6 та п.13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.185, ч.4 ст.187 та ч.3 ст.357 КК України в зв`язку з відсутністю в його діях складу цих злочинів, як просять у своїх апеляціях засуджений та його захисник.

Відсутні підстави і для направлення справи для проведення досудового розслідування.

Доводи захисника про невмотивованість у вироку виключення такої кваліфікуючої ознаки за ч.4 ст.187 КК України як вчинення злочину особою, яка раніше вчинила розбій, є непереконливими. Судом першої інстанції за першим епізодом дії обвинуваченого перекваліфіковано з ч.4 ст.187 на ч.2 ст.185 КК України, раніше ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності за вчинення розбою не притягувався, а отже ОСОБА_10 не є особою, яка раніше вчинила розбій. За таких обставин суд правильно не інкримінував ОСОБА_10 цю кваліфікуючу ознаку.

Судом вірно зазначено усі наявні в діях ОСОБА_10 кваліфікуючі ознаки вчиненого розбійного нападу, а посилання у вироку на те, що злочинні дії засудженого потягли також і смерть потерпілої, всупереч доводам захисника, не є помилкою та не виходить за межі пред`явленого обвинувачення, оскільки за діяння, що потягли за собою смерть ОСОБА_14 . ОСОБА_10 засуджено за п.6 та п.13 ч.2 ст.115 КК України.

З огляду на те, що судом правильно прийнято рішення про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, відсутні підстави для скасування рішення щодо цивільних позовів, про що просить в своїй апеляції захисник.

Разом з тим, засуджуючи ОСОБА_10 за ч.2 ст.185 та ч.3 ст.357 КК України, суд першої інстанції допустився помилки.

Згідно з приписами ст. 12 КК України (в редакції Закону України №2617-VІІІ від 22.11.2018) кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 357 та ч. 2 ст. 185 КК України, відносяться відповідно до кримінальних проступків та нетяжких злочинів.

Відповідно до ч.2 ст.49 КК України (в редакції Закону України №2617-VІІІ від 22.11.2018) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину.

Відповідно до матеріалів кримінальної справи та вироку суду ОСОБА_10 дані кримінальні правопорушення вчинив 09 та 03 серпня 2005 року. Тобто станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції минуло більше відповідно трьох та п`яти років.

Даних про те, що перебіг давності зупинявся чи переривався з підстав, передбачених законом, матеріали справи не містять, а судом апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до ч.2 ст. 7-1 КПК України (в редакції 1960 року) після роз`яснення ОСОБА_10 суті обвинувачення, підстави звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, засуджений просив закрити кримінальне провадження і звільнити його від кримінальної відповідальності за ч.3 ст. 357 та ч. 2 ст. 185 та КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 376 КПК України (в ред. 1960 року), апеляційний суд, встановивши обставини, передбачені статтями 6, 7, 7-1, 7-2, 8, 9, 10, 11-1 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває справу.

Згідно з ч.6 ст. 7 КПК України (в редакції 1960 року) особа може бути за вироком суду звільнена від відповідальності чи покарання на підставах, передбачених статтями 49 і 74 КК України.

На підставі п.5 ч.1 ст. 7-1 КПК України (в ред. 1960 року) провадження в кримінальній справі може бути закрито судом у зв`язку із закінченням строків давності.
Оскільки норми Кримінального кодексу України, передбачені ст.12 та ст49 КК України, які діють на момент ухвалення рішення, поліпшують становище особи, відповідно до ст. 5 КК України застосуванню підлягають положення КК України, які діють на момент ухвалення рішення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування вироку суду в частині засудження ОСОБА_10 за ч.3 ст. 357 та ч. 2 ст. 185 КК України та провадження в справі щодо нього закрити, на підставі п.2, п.3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Положеннями ст. 64 КК України передбачено, що довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Як вбачається із матеріалів кримінальної справи, місцевий суд при призначені покарання ОСОБА_10 у виді довічного позбавлення волі врахував дані про особу обвинуваченого, стан його здоров`я, наявність батьків похилого віку, наявність обставини, що обтяжує покарання, - вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння, відсутність обставин, що пом`якшують покарання. Також місцевий суд врахував, що засуджений в короткий проміжок часу вчинив ряд особливо тяжких злочинів, у тому числі умисних вбивств двох молодих дівчат, за наявності кількох кваліфікуючих ознак, наявність судимості, те, що вказані злочини він вчинив трохи більше як через рік після звільнення з місць позбавлення волі, та дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_10 становить виключну суспільну небезпеку.

Колегія суддів також враховує, що під час вчинення злочинів ОСОБА_10 , будучи молодою, фізично здоровою, працездатною людиною, не вважаючи життя людини найвищою цінністю, безжально вбив двох молодих дівчат. Вбивство ОСОБА_13 засуджений вчинив на ґрунті неприязних відносин, через малозначний привід, із застосуванням ножа, завдавши ударів у життєво важливі частини тіла. Після цього, ОСОБА_10 не припинив свої протиправні дії та вже через шість днів без прояву будь-якого жалю, з корисливою метою, вчинив вбивство ОСОБА_14 заради заволодіння її майном, яке не має значної цінності. Така поведінка засудженого вказує на цинічне ставлення до життя іншої людини.

Тому, висновок місцевого суду про неможливість призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі на певний строк є правильним.

Таким чином, врахувавши дані про особу ОСОБА_10 у поєднанні із тяжкістю вчинених злочинів, особливостей вчинених умисних вбивств, непоправними наслідками у виді смерті двох молодих осіб внаслідок його насильницьких дій, поведінку ОСОБА_10 в момент та після вчинення вбивств ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , відсутність щирого каяття та жалю щодо вчиненого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зухвалість поведінки ОСОБА_10 , а відтак про його підвищену суспільну небезпечність, і правильно призначив покарання в межах санкцій відповідних статей кримінального закону за кожним із злочинів та обрав йому виняткову міру покарання за ч.2 ст.115 КК України та остаточно за сукупністю злочинів у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Призначене покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

Переконливих доводів про необхідність призначення ОСОБА_10 менш суворого покарання у апеляціях засудженого та його захисника не наведено.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що призначене судом першої інстанції покарання за ч.1 ст. 115, п.6 та п.13 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України, є правильним.

Разом з цим, колегія суддів визнає обґрунтованими твердження апеляції захисника про необхідність застосування до ОСОБА_10 положень ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838-VІІІ).

За вимогами Закону №838-VІІІ частину 5 статті 72 КК України викладено в редакції, яка зобов`язує суди зараховувати попереднє ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Водночас у ст. 72 КК України не визначено, до якого типу позбавлення волі слід застосовувати положення частини 5 названої статті - до строкового позбавлення та/або довічного.

Статтею 24 Конституції України громадянам гарантована рівність конституційних прав і свобод та рівність перед законом.

Встановлення різних правил щодо осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк і довічного позбавлення волі є дискримінаційним заходом у розумінні Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .

Тому, застосування до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, Закону № 838-VІІІ не може бути обмежено, оскільки передбачені частиною п`ятою статті 72 КК України правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обчислення засудженому строку фактичного відбування покарання, що прямо впливає на реалізацію ним прав щодо зміни умов тримання, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, у тому числі права на звернення з клопотанням про помилування.

Відповідно до правового висновку, що міститься в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

З кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 вчинив злочини 03 та 09 серпня 2005 току, тобто до 20 червня 2017 року, тому на підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції ЗУ №838-УІІІ від 26.11.2015) йому у строк покарання необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день переднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При цьому, оскільки строк попереднього ув`язнення переривався, зарахуванню підлягають періоди: з 17 серпня 2005 року (дата затримання) по 17 серпня 2006 року (день набрання вироком Апеляційного суду Сумської області від 12.05.2006 законної сили); з 23 жовтня 2017 року (день скасування Верховним Судом України вироку Апеляційного суду Сумської області від 12.05.2006 та ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 17.08.2006) по 24 травня 2019 року (закінчення строку тримання під вартою); з 03 червня 2019 року (обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою) по 09 липня 2020 року (день набрання вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.04.2020 законної сили).

Враховуючи викладене, апеляції засудженого та його захисника підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 362, 366, 377 КПК України в редакції 1960 року, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляції засудженого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 квітня 2020 року щодо ОСОБА_10 в частині засудження ОСОБА_10 за ч.3 ст.357 та ч.2 ст.185 КК України скасувати, а провадження в справі в цій частині закрити в зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України.
Вважати ОСОБА_10 засудженим за ч.1 ст.115, п.6 та п.13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції, а саме:

-за ч.1 ст.115 КК України 15 років позбавлення волі,

-п.6 та п.13 ч.2 ст.115 КК України довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю,

-за ч.4 ст.187 КК України 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VІІІ від 26.11.2015) зарахувати ОСОБА_10 в строк покарання період попереднього ув`язнення з 17.08.2005 по 17.08.2006, з 23.10.2017 по 24.05.2019, з 03.06.2019 по 09.07.2020 із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4