ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 617/237/18 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1378/20 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на вирок Вовчанського районного суду Харківської області від 20 листопада 2019 року у відношенні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_10 . ІНФОРМАЦІЯ_1 . уродженця с. Петрівське Вовчанського району Харківської області, громадянина України, освіта базова загальна середня, учня Старосалтівського професійного аграрного ліцею, холостого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. У відповідності до ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного за даним вироком покарання з іспитовим строком один рік. У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_10 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. ОСОБА_12 . ІНФОРМАЦІЯ_2 . уродженця с. Петрівське Вовчанського району Харківської області, громадянина України, освіта професійна технічна, холостого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
У відповідності до ст. ст. 75. 104 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування призначеного заданим вироком покарання з іспитовим строком один рік. У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_11 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_9 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Петрівське Вовчанського району Харківської області, громадянина України, освіта базова загальна середня, учня Старосалтівського професійного аграрного ліцею, холостого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
У відповідності до ст. ст. 75. 104 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного заданим вироком покарання з іспитовим строком один рік. У відповідності до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Згідно вироку 03 грудня 2017 року близько 18 год 25 хв. неповнолітній ОСОБА_10 , діючи умисно, спільно із неповнолітніми ОСОБА_11 та ОСОБА_9 з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушили громадський порядок, що супроводжувалось особливою зухвалістю при наступних обставинах. Так, неповнолітній ОСОБА_10 , маючи при собі гвинтівку «Crosman 2100 classic», що згідно з висновком експертизи зброї № 1163/1297 від 22 лютого 2018 року не відноситься до категорії вогнепальної зброї, а є пневматичною однозарядною пружинно- поршневою гвинтівкою, калібру 4.5 мм, заряджену двома металевими кулями, разом із неповнолітнім ОСОБА_11 та неповнолітнім ОСОБА_9 пішли до лісопосадки, розташованої біля с. Зарічне Вовчанського району Харківської області, поруч із автодорогою «Харків-Вовчанськ» КПП «Чугунівка». Перебуваючи у вказаній лісопосадці, неповнолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , з метою зупинки транспортного засобу, взяли шлагбаум, який перекривав в`їзд до лісової дороги, та віднесли його до автодороги «Харків-Вовчанськ», поклавши перпендикулярно напрямку руху, частково перегородивши проїжджу частину. В цей час по вказаній автодорозі з м. Вовчанська у бік м. Харкова рухався рейсовий автобус марки БАЗ «Еталон» державний номерний знак НОМЕР_1 . з пасажирами. Під`їхавши до вказаної перешкоди у виді шлагбауму, водій автобусу збавив швидкість руху та почав її оминати. В цей час неповнолітній ОСОБА_9 сказав неповнолітньому ОСОБА_10 , щоб той стріляв по автобусу. Неповнолітній ОСОБА_10 скориставшись тим, що автобус збавив швидкість, продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, зробив з пневматичної гвинтівки «Crosman 2100 classic» один постріл по кузову автобусу та влучив у бокове пасажирське скло, чим спричинив ТОВ «Авто-ОВИ» матеріальні збитки у розмірі 219 гри. 00 коп.
Суд кваліфікував дії неповнолітніх за ч. 2 ст. 296 КК України, хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.
Захисник ОСОБА_9 та прокурор у кримінальному провадженні, не погоджуючись з вироком суду подали апеляційні скарги.
До початку апеляційного розгляду прокурор відмовилася від поданої апеляційної скарги, про що надала до суду письмову заяву.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок суду у відношенні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 скасувати та винести виправдувальний вирок.
Посилається на те, що при допиті обвинуваченого ОСОБА_10 в судовому засіданні 09 жовтня 2018 року на запитання, чи розуміє неповнолітній ОСОБА_10 в чому його звинувачують і чи знає він, яке покарання передбачене за кримінальне правопорушення, в якому його звинувачують, він відповів, що він цього не знає і не розуміє, йому цього ніхто не розказував. На запитання, чи роз`яснювали йому його право не давати проти себе свідчень, обвинувачений ОСОБА_10 також відповів, що йому цього не роз`яснювали. Судом було оголошено перерву для роз`яснення ОСОБА_10 його прав та суті звинувачень до нього. І цей факт судом було проігноровано, не зважаючи на те, що це була неповнолітня особа, якій повідомили про підозру під час, коли особі ще не виповнилось 16 років. Після перерви засідання не продовжилось у зв`язку з неявкою сторони захисту другого обвинуваченого.

15 листопада 2018 року, при допиті обвинуваченого ОСОБА_10 згідно його власних показань його вперше допитували після безпідставного затримання працівниками поліції та доставления в районний відділ поліції без присутності законних представників та адвоката.
Відповідно до наданих документів досудового слідства у обвинувачення відсутні будь-які документи, які б свідчили про законність отримання свідчень про знаходження пневматичної гвинтівки на горищі домоволодіння.
Працівники поліції з невідомих джерел отримали інформацію про місцезнаходження пневматичної гвинтівки та причетності до скоєного правопорушення ОСОБА_10 . Після цього провели огляд місця події, де в супереч вимогам ч.2 ст. 237 КПК України не були застосовані вимоги як для огляду житла чи іншого володіння особи, які здійснюється згідно з правилами цього Кодексу. При проведенні вказаної слідчої дії були порушені вимоги, передбачені ст.236 КПК України.
Як видно з відеозапису проведення вказаної слідчої дії, на початку відеофіксації ОСОБА_10 сам веде працівників поліції до будинку. Тобто, підстав для проникнення до житла у поліції на підставі ч.3 ст.233 КПК України в них не було. Крім того, незрозуміло, на яких підставах неповнолітній ОСОБА_10 знаходиться у супроводі поліції без присутності законного представника та адвоката. Фактично, на вказаному відеозапису міститься доказ протиправних дій працівників поліції по відношенню до неповнолітньої особи.

Зі свідчень ОСОБА_10 вбачається, що він був допитаний перший раз без присутності законного представника та адвоката та без фіксації допиту під протокол. Те ж саме стверджував і обвинувачений ОСОБА_11 , якого також допитували для отримання свідчень, які були використані в змісті повідомлення про підозру, без присутності законного представника та адвоката і без складання протоколу допиту.

Будь-яких слідчих дій на місці подій слідчим до моменту проведення слідчого експерименту 06.02.2108 року не проводилось. Тобто фіксування обставин на місці події не відбувалось. Ствердження обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що покладений на дорогу шлагбаум перекрив майже всю проїжджу частину вступають в супереч з показаннями ОСОБА_9 , який стверджує, що він поклав шлагбаум на край дороги так, що він не заважав руху, та свідка водія ОСОБА_13 , який стверджував, що він об`їжджав з лівої сторони, тобто він не перекривав руху на автодорозі. Більше будь-яких свідчень щодо розташування шлагбауму на дорозі не було. Відсутність фіксації обставин на місці події не дає можливості встановити фактичні обставини. Але незважаючи на це у вироку судом зазначено «логічність та послідовність» свідчень ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . Судом ігнорується той факт, що обвинувачений ОСОБА_12 на допиті 15 листопада 2018 року надавав свідчення, які відрізнялись від свідчень, які він надавав під час дебатів 19 листопада 2019 року.

Зазначає про психологічний тиск з боку суду на ОСОБА_12 та з боку слідчого в момент проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_11 , під час якого слідчий фактично вимагав від Рудича надати відповідні свідчення на ОСОБА_9 .

Єдиний об`єктивний речовий доказ - пневматична гвинтівка «Crossman 2100 classic», знайдена на горищі помешкання ОСОБА_10 , не є доказом скоєння кримінального правопорушення, оскільки висновки судово-балістичної експертизи зброї №1163/1297 від 22 лютого 2018 року, згідно яких вказана гвинтівка визнана справною та для стрільби придатною, не є доказом використання саме цієї гвинтівки у вказаних подіях. При проведенні слідчого експерименту вказана пневматична гвинтівка ОСОБА_10 не надавалась.

Посилання суду на повне визнання обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_12 як на основний аргумент обвинувачення не є законним. Обидва обвинувачених є неповнолітніми та не можуть усвідомлювати значення наданих ними показань та в повної мірі розуміти наслідки таких дій.

Вважає, що саме неналежний захист обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 є однією з підстав для винесення неправомірного та необ`єктивного вироку.

Суд навіть не надав оцінку мотивам дій обвинувачених, які не розуміли їх дій навіть з огляду на їх показання, не могли розуміти кінетичну енергію кулі пневматичної гвинтівки, оскільки ОСОБА_11 та ОСОБА_9 ніколи не стріляли з такої гвинтівки, а ОСОБА_10 за його власними словами знайшов пневматичну гвинтівку і мав тільки дві кулі. Наслідки пострілу ОСОБА_14 були несподіванкою для всіх трьох обвинувачених.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисників, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Однією з підстав для винесення неправомірного на думку захисника ОСОБА_9 вироку був неналежний захист обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Проте, колегія суддів не може погодитися з таким твердженням. З матеріалів досудового розслідування вбачається, що 26.12.2017 року ОСОБА_11 та ОСОБА_10 було залучено законних представників та захисників, повідомлення про підозру ОСОБА_10 та ОСОБА_11 здійснено 27.12.2017 року за участю їх законних представників та захисників, цього ж дня підозрюваних було допитано також за участі законних представників та захисників. Відповідно до протоколів допиту підозрюваних останнім було роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, ст.ст. 18, 20, 42 КПК України. Неповнолітньому ОСОБА_9 законного представника та захисників залучено 04.01.2018 року, 09.01.2018 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру та цього ж дня допитано, перед допитом також роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, ст.ст. 18, 20, 42 КПК України. В подальшому через розбіжність в показаннях ОСОБА_10 та ОСОБА_11 слідчим прийнято відмову матері неповнолітнього ОСОБА_11 від захисника адвоката ОСОБА_15 та залучено до участі в кримінальному провадженні адвоката ОСОБА_16 як захисника неповнолітнього ОСОБА_11 . Після заміни захисника з неповнолітнім ОСОБА_11 було проведено слідчий експеримент та додатково допитано. Всі слідчі дії, проведені після повідомлення про підозру ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 були проведені за участі як підозрюваних так і їх законних представників і захисників. Доступ до матеріалів досудового розслідування був також наданий всім вказаним особам. Копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування підозрювані отримали разом з їх законними представниками та захисниками. (Т.1 а.с. 13-15)

Таким чином, протягом всього досудового розслідування з часу коли неповнолітні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 набули статусу підозрюваних у кримінальному провадженні всі слідчі дії були проведені за участі їх захисників та законних представників.

04.04.2018 року в підготовчому судовому засіданні обвинуваченим та їх законним представникам вручені пам`ятки про права та обов`язки. 12.03.2019 року пам`ятка про права та обов`язки отримана також ОСОБА_17 законним представником ОСОБА_9 . Вказане підтверджується розписками (Т.1. а.с. 39-44, а.с.160)

Під час судового розгляду було забезпечено участь захисників та законних представників обвинувачених, а також представників служби у справах дітей, спеціалістів. Підстав вважати, що обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 надавалася неналежна правова допомога чи були порушені їх права не вбачається. Позиція сторони захисту обвинувачених щодо визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, добровільного надання суду показань є обраною тактикою та не вказує на порушення права на захист неповнолітніх обвинувачених.

При вивченні матеріалів справи, звукозапису судового засідання було встановлено, що під час судового засідання 09.10.2018 року після оголошення прокурором обвинувального акту у обвинувачених було з`ясовано чи розуміють вони суть пред`явленого обвинувачення, чи визнають вину, чи будуть давати пояснення, на що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відповіли згодою. Сторона захисту обвинуваченого ОСОБА_18 висловила свою позицію з вказаних питань. Далі ОСОБА_10 добровільно надавав пояснення. В подальшому на запитання адвоката ОСОБА_7 . ОСОБА_10 відповів, що на той час давав такі ж самі показання як і зараз, вони не змінилися. На запитання ОСОБА_7 про те чи роз`яснювали обвинуваченому, що це кримінальне правопорушення, останній відповів так. На запитання чи роз`яснювали йому які наслідки тягне за собою визнання цих подій обвинувачений повідомив, що не пам`ятає, знає що на цей час це кримінальна відповідальність. На запитання адвоката чи знає обвинувачений що передбачає стаття ОСОБА_10 відповів ні, але сказав що розуміє в чому його звинувачують. В судовому засіданні було оголошено перерву для того, щоб захисник обвинуваченого ОСОБА_10 роз`яснив останньому можливі наслідки. Захисник ОСОБА_11 повідомив, що своєму підзахисному він роз`яснив.

В наступному судовому засіданні 15.11.2018 року продовжено допит ОСОБА_10 , перед чим адвокат ОСОБА_19 запитав у нього чи роз`яснили йому в чому він звинувачується та які наслідки можуть бути. ОСОБА_10 відповів, що йому все роз`яснили та адвокат ОСОБА_19 продовжив запитувати обвинуваченого щодо обставин його допиту. Під час подальшого судового розгляду позиція ОСОБА_10 та його захисту щодо визнання вини була незмінною.

Захисник також вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_11 під час допиту 15.11.2018 року надавав свідчення, які відрізняються від тих, які він надавав під час судових дебатів. Проте з такими доводами неможливо погодитися, оскільки в судовому засіданні 15.11.2018 року ОСОБА_11 надав пояснення щодо обставин їх перебування на місці події, про те, що ОСОБА_10 стріляв з «воздушки» та хтось йому запропонував вистрілити в автобус, який їхав, хто запропонував не пам`ятає. Щодо обставин перегородження дороги також повідомив, що не пам`ятає. В судовому засіданні 19.11.2019 року ОСОБА_11 на запитання головуючого чи підтверджує ОСОБА_11 надані ОСОБА_10 пояснення обвинувачений ОСОБА_11 відповів, що підтверджує. Сказав, що шлагбаум він поклав із ОСОБА_9 . В цілому повідомлені ОСОБА_11 обставини не є суперечливими за своєю суттю. Те що 19.11.2019 року ОСОБА_11 підтвердив надані ОСОБА_10 пояснення та більш конкретизував свої не вказує на їх неправдивість чи надавання їх під тиском, враховуючи, що протягом всього судового розгляду перебував його захисник та законний представник.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 посилається на те, що обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вперше допитували після безпідставного затримання працівниками поліції та доставлення в відділ поліції без присутності захисників та адвоката, що пояснює з яких джерел органу поліції стало відомо про те, що на горищі знаходиться пневматична гвинтівка. Вказує, що повідомлення про підозру містить свідчення отримання з незрозумілих джерел, враховуючи що перший зафіксований допит відбувся з неповнолітніми вже в якості підозрюваних.

З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2017 року було проведено огляд місця події, домоволодіння, яке належить ОСОБА_20 , а саме приміщення горища, де було виявлено предмет зовні схожий на гвинтівку. Власник домоволодіння ОСОБА_20 дозволила провести огляд. Відповідно до змісту протоколу огляд проведено в присутності двох понятих, інспектора-криміналіста, власника домоволодіння ОСОБА_20 , зауважень від учасників огляду не надійшло.

Цього ж дня виявлений та вилучений предмет відповідно до постанови слідчого визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Наступного дня, а саме 27.12.2017 року слідчий звернувся до суду із клопотанням про дозвіл на проведення огляду, яке вмотивовано тим, що 26.12.2017 року оперативним шляхом встановлено, що «воздушка», з якої ОСОБА_10 здійснив постріл, знаходиться на горищі будинку за місцем його мешкання. Ухвалою слідчого судді надано дозвіл на проведення огляду горища. На підставі клопотання слідчого ухвалою слідчого судді також накладено арешт на виявлений та вилучений на горищі предмет. Відповідно до частини 1 статті 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті. Тобто, законодавцем окрім можливості проникнення до іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме, можливість проникнути до іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє.
Відповідно до заяви ОСОБА_20 , остання добровільно дозволила працівникам поліції провести огляд території домоволодіння за відповідною адресою, що також зазначено і в протоколі огляду місця події (Т. 2 а.с. 52)

Враховуючи, що ОСОБА_10 станом на 26.12.2017 року не набув процесуального статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, не був затриманий, огляд території домоволодіння був дозволений його власницею, та в подальшому слідча дія наступного дня 27.12.2017 року санкціонована слідчим суддею та накладено арешт на виявлене і вилучене майно, підстав вважати згадані доводи захисника такими, що тягнуть за собою обов`язкове визнання отриманих доказів недопустимими немає. Крім того, слід зауважити, що показання обвинуваченого ОСОБА_10 є самостійним джерелом доказів, останній із самого початку під час судового розгляду, проведеного за участю його законного представника, захисника, не оспорював того факту, що з виявленої рушниці він здійснював постріли, добровільно повідомив про обставини, що мали місце 03.12.2017 року.
З наведених підстав необгрунтованими є доводи захисника про те, що ОСОБА_10 під час проведення цієї слідчої дії знаходився без законного представника та адвоката.
Зі змісту клопотання про дозвіл на проведення огляду від 27.12.2017 року вбачається, що обставини на досудовому розслідуванні були встановлені оперативним шляхом. При цьому, в матеріалах наявне доручення слідчого, надане в порядку ст. 40 КПК України оперативним працівникам, про необхідність встановлення та допиту свідків кримінального правопорушення, проведення інших слідчих дій. (Т. 2 а.с. 28) Встановлення обставин кримінального правопорушення оперативним шляхом, їх з`ясування в осіб, які не мають конкретного процесуального статусу у кримінальному провадженні, безумовно не вказує на порушення вимог КПК України. Крім того, з пояснень самих обвинувачених, які вони надавали в суді першої інстанції, з аудіозаписів судових засідань вбачається, що вперше вони були доставлені до поліції через те, що кидали сніжки в машину.

Захисник зазначає, що не було здійснено фіксування обставин на місці події, а показання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо розташування шлагбауму суперечать показанням ОСОБА_9 та водія ОСОБА_13 .
Відповідно до вимог КПК України показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Показання водія ОСОБА_13 не були отримані судом безпосередньо, у зв`язку з чим відсутні підстави для їх врахування. Щодо суперечностей між показаннями самих обвинувачених, то така обставина беззаперечно не вказує на неправдивість показань ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , до того ж ОСОБА_11 в судовому засіданні 19.11.2019 року підтвердив надані ОСОБА_10 пояснення. Відсутність фіксації самого місця події як і те, що 04.12.2017 року шлагбаум знаходився на стовпах, які його утримують, на відстані 5 метрів від автодороги не спростовує висновків, викладених у вироку.
Як зазначено вище всі слідчі дії, судові засідання проведені за участі захисників та законних представників обвинувачених, в суді першої інстанції приймали участь також представники служби у справах дітей, спеціалісти. Кожен з учасників судового провадження, які представляли інтереси ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в тому числі і самі обвинувачені не були позбавлені можливості заявляти суду про здійснення на них психологічного чи будь-якого іншого тиску, на що звертає увагу захисник ОСОБА_9 . Але обгрунтованих та об`єктивних даних, які б вказували на існування таких фактів, здійснення тиску на вказаних обвинувачених як під час судового провадження так і на досудовому слідстві, не вбачається.
Посилання захисника на те, що гвинтівка не є доказом кримінального правопорушення, оскільки відповідно до проведеної судово-балістичної експертизи зброї не встановлено, що саме вона використана у вказаних подіях, є безпідставними, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_10 не заперечував використання саме цієї гвинтівки. Захисник також ставить під сумнів можливість здійснення пострілу з влученням вночі в ціль з посиланням на те, що при проведенні слідчого експерименту пневматична гвинтівка ОСОБА_10 не надавалася. Разом з тим, обвинувачений надавав пояснення, що він стріляв та влучив в автобус. Необхідність перевірки саме цих обставин, які ніким не заперечуються, шляхом надання пневматичної гвинтівки під час слідчого експерименту неповнолітньому є сумнівною.
На переконання захисника суд не надав оцінку мотивам обвинувачених, наслідки пострілу були для них несподіванкою. Але з урахуванням встановлених судом обставин такі доводи є необгрунтованими. Відповідно до вимог ст. 484 КПК України під час кримінального провадження щодо неповнолітнього, в тому числі під час провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, слідчий, дізнавач, прокурор, слідчий суддя, суд та всі інші особи, що беруть у ньому участь, зобов`язані здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.
Порушень вимог вказаної статті КПК України не встановлено.
Висновок суду першої інстанції про доведеність встановлених обставин грунтується, окрім пояснень підозрюваних, на наступних доказах: дані заяви про вчинення кримінального правопорушення від 03 грудня 2017 року, дані протоколу огляду предметів від 04 грудня 2017 року, дані речового доказу - листа паперу А4, на якому мається три ілюстрації скла автобуса , дані протоколу огляду місця події від 04 грудня 2017 року, дані протоколу огляду місця події від 04 грудня 2017 року з фото таблицями до нього, дані протоколу огляду місця події від 05 грудня 2017 року з фототаблицями до нього, дані речового доказу - предмету з металу жовтого кольору, дані протоколу огляду місця події від 26 грудня 2017 року з фото таблицями та відеозаписом СД диску до нього, дані речового доказу - металевого предмету чорного кольору із дерев`яною рукояткою чорного кольору, зовні схожого на рушницю (гвинтівку, «воздушку»), дані висновку судово-балістичної експертизи зброї № 1163/1297 від 22 лютого 2018 року, дані висновку додаткової судово-балістичної експертизи зброї № 4260/4261 від 26 лютого 2018 року, дані висновку товарознавчої експертизи № 9 від 14 лютого 2018 року, дані протоколу одночасного допиту від 09 лютого 2018 року, дані протоколу слідчого експерименту від 16 лютого 2018 року з відеозаписом СД диску, проведеного за участю ОСОБА_10 , дані протоколу слідчого експерименту від 19 лютого 2018 року з відеозаписом СД диску, проведеного за участю ОСОБА_9 , дані протоколу слідчого експерименту від 23 лютого 2018 року з відеозаписом СД диску, проведеного за участю ОСОБА_11 .
З урахуванням зазначеного посилання захисника на необґрунтованість висновків суду про доведеність винуватості обвинувачених є безпідставними.
При призначенні покарання обвинуваченим суд першої інстанції врахував дані, які їх характеризують, допитав законних представників щодо умов життя і виховання обвинувачених, дослідив досудові доповіді, відповідно до яких ризик вчинення повторного кримінального правопорушення щодо кожного з обвинувачених оцінено як низький. Обставини, що обтяжують покарання обвинувачених, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.
Щодо ОСОБА_10 судом обставинами, що пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину неповнолітнім.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_11 згідно ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття, вчинення злочину неповнолітнім.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_9 згідно ст. 66 КК України, суд визнав вчинення злочину неповнолітнім.
Вмотивованим є висновок суду про можливість виправлення та перевиховання обвинувачених із застосуванням ст.ст. 75, 104 КК України. При цьому, судом визначено мінімальний іспитовий строк на один рік, який буде достатнім для виконання мети покарання. Таким чином, апеляційним судом не встановлено обставин, які б вказували на наявність істотних підстав для скасування вироку суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Вовчанського районного суду Харківської області від 20 листопада 2019 року у відношенні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: