Справа № 212/1226/21
У Х В А Л А
11 лютого 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 309, ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И В:
У провадженні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (суддя ОСОБА_6 ) знаходиться вказане кримінальне провадження, у якому стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування обрано запобіжний захід тримання під вартою.
11 лютого 2021 року прокурор звернувся до суду із письмовим клопотанням, яке підтримав у судовому засіданні про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки вважає, що не зменшились ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризики переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення, які були встановлені під час обрання та продовження запобіжного заходу.
Обвинувачений ОСОБА_4 у вирішенні клопотання поклався на розсуд суду, але зауважив, що прокурором заявлені ризики не обґрунтовані, він жодним чином не впливатиме на свідків, а також переховуватися від суду не має наміру.

Захисник ОСОБА_5 заперечив проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказав, що прокурор у своєму клопотанні, зазначивши про вчинення ОСОБА_4 нового злочину, порушив закріплений Конституцією України принцип презумпції невинуватості. Обвинувачений вже необґрунтовано тривалий час утримується під вартою, ризики, на які посилається прокурор не обґрунтовані, просив відмовити у задоволенні клопотання та змінити запобіжний захід на домашній арешт у певний час доби або на особисте зобов`язання.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.
Згідно із п. 20-5 Перехідних положень КПК України у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.
Ухвалою суду від 22 грудня 2020 року обвинуваченому продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19 лютого 2021 року включно.
Відповідно до ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження /зміну/ запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.
При вирішенні питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого суд враховує дані про особу обвинуваченого, а саме обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, не одружений, має зареєстроване місце проживання, а також зі слів обвинуваченого має тимчасово зареєстроване місце проживання як ВПО та двох неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає на тимчасово окупованій території з бабусею, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає з матір`ю у м. Кривому Розі, офіційно не працевлаштований, інвалідності не має.
Також, суд враховує характер та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому злочинів, що в сукупності вказує про суспільну небезпеку як самого діяння, так і особи, яка обвинувачується у їх вчиненні, а також те, що ці злочини віднесено згідно статті 12 КК України до нетяжких та тяжких злочинів, зокрема ч. 2 ст. 307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна.
Оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Отже, на підставі викладеного суд, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог частини першої статті 197 КПК України, дійшов висновку, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діянь, які йому інкримінуються, а разом з іншим, допомагає уникнути ризиків, існування яких доведено, і які не зменшилися, є реальними, тому суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому строком на 60 днів.

Посилання сторони захисту на наявність у обвинуваченого ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, зокрема наявності у нього тимчасово зареєстрованого місця проживання у м. Кривому Розі, неповнолітніх дітей, хоча і мають місце, але не можуть бути вирішальними при продовженні запобіжного заходу, з урахуванням наведених вище даних про обвинуваченого, який не працевлаштований, раніше судимий за умисні злочини, не одружений, а тому суд вважає, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, і застосування саме такого запобіжного заходу буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, а отже не суперечитиме вимогам ст. 5 Конвенції та практиці ЄСПЛ.
Матеріали кримінального провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні такі відомості не наведені.
Суд також враховує, що на час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого у кримінальному провадженні не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі, судове слідство не закінчено, як наслідок, у цей період, є наявними обставини, визначені п.п. 1-2 ч. 1 ст. 194, ст. ст. 199, 331 КПК України.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі кримінального провадження, а також які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченого та які не існували і не розглядались на час обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 183, 194, 331, 376, п.20-5 Перехідних положень КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.
Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 11 квітня 2021 року включно.
Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1