Справа №573/1013/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/218/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 30.07.2020 року, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ромської національності, громадянина України, уродженця м. Суми, без освіти, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого, останнього разу

- 23.10.2019 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 8500 грн, який плачений 22.11.2019 року, судимості не погашені та не зняті,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 в якій він не оспорюючи фактичних обставин справи, правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого, виду і міри призначеного йому покарання та розміру стягнення моральної шкоди в розмірі 4000 грн, просив вирок Білопільського районного суду Сумської області від 30.07.2020 року відносно ОСОБА_9 змінити в частині відмови у стягненні з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальної шкоди та стягнути із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 1200 грн. матеріальної шкоди.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 4000 грн моральної шкоди.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 , про стягнення з ОСОБА_9 2000 грн майнової шкоди відмовлено за необґрунтованістю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник потерпілого вказував, що відповідно до ч.3 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими доказуванню не потребують. Як вбачається з матеріалів справи суд визнав, що події пов`язані з вчиненням злочину відбувалися під час дії карантину COVID-19, коли було припинено міжміське транспортне сполучення. Оскільки проведення судово-медичної експертизи на той час проводилось у м. Путивль, потерпілий ОСОБА_10 був вимушений за власний кошт здійснювати поїздки з смт Ульянівка Білопільського району Сумської області до м. Путивль, на відстань більше 120 км. Факт проходження потерпілим судово-медичної експертизи підтверджений матеріалами справи, а тому, на переконання апелянта, існують всі підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та стягнення з обвинуваченого та користь потерпілого 1200 грн матеріальної шкоди, зокрема транспортних витрат.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, 24 квітня 2020 року, близько 14 год., ОСОБА_9 , перебуваючи біля свого двору, де мешкає із сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вчинив словесну сварку з ОСОБА_10 , в результаті якої умисно наніс останньому один удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя в область лівого ока, один удар кулаком лівої руки в праву частину обличчя в область правового ока та ще два удари кулаком правої руки в ліву частину тулуба в область ребер. Після чого припинив свої дії. Своїми протиправними діями ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді синців обох біля орбітальних областей з коньюктивальним крововиливом в лівому оці, рана спинки носа зліва, рана нижнього віка зліва, які відносяться до категорії легких.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_9 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , який вимоги апеляційної скарги підтримав, просив вирок суду першої інстанції змінити та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 1200 грн матеріальної шкоди, думку захисника ОСОБА_8 , який проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив вирок суду залишити без зміни, думку прокурора ОСОБА_6 , яка поклалася на розсуд суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст. 125 КК України учасниками судового провадження не оспорюються.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю наведених у вироку суду доказів, є обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

З видом та мірою призначеного ОСОБА_9 покарання також всі учасники кримінального провадження погодились та її в апеляційному порядку не оскаржували.

Між тим, потерпілий не погодився з вироком суду в часті відмови в задоволенні його позовних вимог про стягнення з обвинуваченого на його користь 1200 грн матеріальної шкоди, у зв`язку з чим його представником - адвокатом ОСОБА_11 подано апеляційну скаргу вимогами якої є зміна вироку суду в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого витрат, пов`язаних з вказаною матеріальною шкодою.

Апелянт вказував, що потерпілий ОСОБА_10 за власний кошт здійснювати поїздки з смт Ульянівка Білопільського району Сумської області до м. Путивль до судово-медичного експерта , а тому він має право на відшкодування транспортних витрат.

Дослідивши матеріали кримінального провадження та вказані доводи апелянта, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи потерпілим ОСОБА_10 до обвинуваченого був заявлений цивільний позов, у якому він просив стягнути на його користь 2000 грн майнової шкоди та 4000 грн моральної шкоди (а. п. 28, 29, 32, 33).

Вказаний цивільний позов потерпілого суд першої інстанції розглянув та ухвалив стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 4000 грн моральної шкоди. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 , про стягнення з ОСОБА_9 2000 грн майнової шкоди суд відмовив за необґрунтованістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Згідно зі ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції було встановлено те, що майнову шкоду ОСОБА_10 обґрунтував витратами в розмірі 1100 грн на проїзд до судово-медичного експерта в м. Глухів та на придбання ліків витратами більше тисячі гривень на чого ОСОБА_10 надавав довідку від 01.06.2020 про те, що він звертався в лікарню з приводу зняття швів на обличчі, та виписку з медичної картки про огляд його лікарем 24.04.2020, під час якого були виявлені гематоми, забійні рани на обличчі (а. п. 32, 33).

Однак, як правильно вказав суд першої інстанції, з чим за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, зазначені документи не підтверджують того, що ОСОБА_10 поніс витрати в розмірі 2000 грн на ліки та поїздку до судово-медичного експерта, в зв`язку з чим у задоволенні позову в частині стягнення майнової шкоди суд обґрунтовано відмовив.

В ході апеляційного перегляду матеріалів даного кримінального провадження ні потерпілим, ні його представником додаткових доказів не надано. Більше того, відповідно до змісту апеляційної скарги представника потерпілого, апелянти просив стягнути з обвинуваченого суму вже в 1200 грн., тоді як в суді першої інстанції вона складала 1100 грн, відповідно до вироку суду потерпілий вказував, що він їздив в м. Глухів, а в апеляційній скарзі зазначено, що потерпілий здійснював поїздки в м. Путивль.

З огляду на викладене та з урахуванням необґрунтованості вимог апелянта, колегія суддів апеляційну скаргу представника потерпілого вважає за необхідне залишити без задоволення, а вирок Білопільського районного суду Сумської області від 30.07.2020 року, відносно ОСОБА_9 без зміни, оскільки в ході апеляційного розгляду справи не встановлено підстав для його зміни чи скасування.

Вирок суду відносно ОСОБА_9 є законним та обґрунтованим, ухвалений з додержанням вимог КПК України та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 30.07.2020 року, відносно ОСОБА_9 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4