Справа№1-270/2009
Провадження№1-в/751/365/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2020 року місто Чернігів

СУДДЯ НОВОЗАВОДСЬКОГО РАЙОННОГО СУДУ МІСТА ЧЕРНІГОВА
ОСОБА_1

при вирішенні питання про прийняття до розгляду заяви ОСОБА_2 про зняття арешту з майна, накладеного на нерухоме майно особи в рамках кримінальної справи на момент чинності КПК України в редакції 1960 року -

ВСТАНОВИВ:

27.10.2020 ОСОБА_2 звернувся із клопотанням про скасування арешту накладеного в порядку визначеному кримінально-процесуальним кодексом України (в ред. 1960 року), у рамках кримінальної справи №1-270/2009.

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, суддя приходить до таких висновків.

Встановлено, що на підставі постанови слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області від 2009 року по справі № 25/37227 Першою Чернігівською державною нотаріальною конторою за № 9048687 було накладено арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка раніше належала ОСОБА_3 , з метою забезпечення цивільних позовів у кримінальному провадженні.

Відповідно до вироку Новозаводського районного суду від 12.10.2009 року справа № 1-270/2009 ОСОБА_3 був визнаний винним та йому призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 4 х років позбавлення волі, стягнуто з ОСОБА_3 загальної суми 8 061 грн. 40 коп.

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 1/2 частина квартири квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності.

У частинах першій і третій статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду) передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право». Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 19 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду), згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється за правилами іншого судочинства.

Гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення арешту на спірне майно, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 КПК України 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення.

Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт на спірне майно було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна, поширюються норми КПК України 1960 року. Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.10.2009 року, яким ОСОБА_3 засуджено до 4 років позбавлення волі, стягнуто з ОСОБА_3 загальної суми 8 061 грн. 40 коп.

Згідно зі статтею 174 нині чинного КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження до набрання чинності цим Кодексом, КПК України не передбачає.

Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Суд кримінальної юрисдикції компетентний розглядати цивільний позов лише разом з кримінальною справою, яка надійшла до суду з обвинувальним висновком, і лише у разі, якщо його заявляє особа, котра зазнала матеріальної шкоди від злочину і пред`являє вимогу про її відшкодування до обвинуваченого або до осіб, які несуть матеріальну відповідальність за його дії (частина перша статті 28 КПК України 1960 року).

ОСОБА_2 , тобто особою, яка не була стороною кримінальної справи, подано заяву про зняття арешту не у зв`язку з завданням йому матеріальної шкоди обвинуваченим, а з підстави необґрунтованого обмеження його права власності постановою слідчого, постановленою задовго до набуття ним відповідного права власності.

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19), від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/1247/18 (провадження № 12-99гс19), від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження 14-479цс19), яка підтримала висновок ВСУ сформульований ним у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13.

За таких обставин, оскільки з наданих матеріалів вбачається, що арешт майна, про скасування якого просить ОСОБА_2 був застосований під час досудового слідства до набрання чинності КПК України 2012 року, враховуючи, що такі процесуальні рішення уповноважених посадових осіб органу досудового розслідування щодо арешту майна, про які зазначено в клопотанні, не можуть бути на даний час предметом розгляду, а також те, що Перехідними положеннями чинного КПК України чітко визначено порядок вирішення питань про скасування арешту майна, у зв`язку з чим суддя дійшов до висновку про повернення даного клопотання його ініціатору.

Враховуючи наведені положення, підстави для розгляду заяви про зняття арешту з майна в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством, відсутні.

Заявник має право на звернення до суду щодо зняття арешту в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 126, 234 КПК України 1960 року, ст.ст. 5, 7, ч.6 ст.9, 174, п.9 Розділу ХІ Перехідні положення КПК України 2012 року, суддя,-

УХВАЛИВ :

Повернути заяву ОСОБА_2 про зняття арешту, накладеного на нерухоме майно особи в рамках кримінальної справи на момент чинності КПК України в редакції 1960 року, без розгляду.

Роз`яснити заявнику,що він має право на звернення до суду щодо зняття арешту в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду протягом семи діб з дня її отримання може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова.

Суддя: ОСОБА_1