ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/2293/20
Провадження № 1-кп/210/772/20

"08" вересня 2020 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі колегії суддів:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду м. Кривого Рогу матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному№ 0000258 від 13.03.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
У провадження Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України.

Колегією суддів перед учасниками кримінального провадження поставлене питання щодо призначення вказаної справи до судового розгляду.

Крім того, через канцелярію суду від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 із взяття під варту на домашній арешт. Своє клопотання адвокат ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що відсутні докази об`єктивного існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КК України. Крім того, просила суд, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, врахувати те, що інші обвинувачені по справі які знаходяться на свободі ніяким чином не перешкоджають правосуддю, та не має законних і підтверджених підстав вважати, що такі ризики є. Також захисником зазначено, що стосовно її підзахисного ОСОБА_7 , не винесено обвинувального вироку, він є раніше не судимою особою, та жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності. Також захисником зазначено, що якщо її підзахисний ОСОБА_7 буде знаходитися на свободі матиме змогу працювати на підприємстві, яке надає місце для працевлаштування.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт обвинуваченого ОСОБА_7 підтримали та просили його задовольнити. Щодо призначення справи до судового розгляду, не заперечували.

Прокурор ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні вважає за можливе призначити судовий розгляд по вказаному кримінальному провадженні на підставі обвинувального акту, оскільки вважає, що при проведенні досудового розслідування органами досудового слідства виконані всі вимоги КПК України. Підстав для повернення обвинувального акту прокурору чи закриття даного кримінального провадження, не має.Щодо зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 заперечував, оскільки, ризики, які враховувались під час обрання запобіжного заходу та його продовження, на даний час не відпали.

Колегія суддів, вислухавши доводи учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, оскільки справа підсудна Дзержинському районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі колегії суддів, підстав для закриття, направлення справи прокурору немає, обвинувальний акт складено відповідно до норм КПК України.

Крім того, вивчивши клопотання захисника про зміну запобіжного заходу та доводи учасників кримінального провадження з цього приводу, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Під час вирішення питання про продовження обвинуваченому строку дії міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії»(п. 60).

Європейський суд з прав людини у справі «Сергій Волосюк проти України» зазначив, що зі спливом певного часу тяжкість злочину, в якому особа підозрюється чи обвинувачується, як єдина підстава тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може бути достатньою.

Відповідно до ст.17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Судом встановлено, що станом на 08.09.2020 року наявність заявлених ризиків, передбачених ст.177 КПК України не зменшилась, що не дає достатніх підстав суду для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому, при вирішенні питання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 307 КК України, за які законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а також особу обвинуваченого, а саме те, що останній має цивільну дружину, спільного сина, має постійне місце проживання.

Крім того, колегією суддів враховується та обставина, що ОСОБА_7 з 20.05.2019 року перебував у міжнародному розшуку та був затриманий 22.09.2019 року за межами кордону України, а саме, у Польщі, що вказує на наявність ризику про переховування від суду з метою уникнення відповідальності.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що доводи захисника обвинуваченого, є необґрунтованими, а тому, клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 на більш м`який, задоволенню не підлягає.
Інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого і продовження раніше обраного щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним, а тому клопотання захисника є таким що не підлягає задоволенню.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
При цьому, колегія суддів враховує, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
При розгляді клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії», згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту щодо можливості застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не спростовують вищевказаних висновків суду, тому в задоволенні клопотання захисника слід відмовити.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 314, 315, 316, 331, 370, 372 КПК України , колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:
Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000258 від 13.03.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК Україниу відкритому судовому засіданні, яке відбудеться у приміщенні суду за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Миру, 24, каб.103, 17 вересня 2020 року на 15 годині 35 хвилин.
Про місце, день та час проведення судового засідання повідомити прокурора, обвинуваченого та його захисника.
Клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили із моменту її винесення і підлягає негайному виконанню.
Повний текст ухвали складено 10 вересня 2020 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3