Провадження № 1-кп/947/458/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2020 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ;
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_10 ;
обвинуваченого ОСОБА_11 ,
потерпілого ОСОБА_12 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000902 від 15.04.2018 року, відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не маючий на утриманні малолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 про вчинення суспільного небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Так, ОСОБА_11 15.04.2018 року приблизно о 20 год. 00 хвил. виходячи з будинку АДРЕСА_2 , маючи за мету умисне нанесення тілесних ушкоджень громадянину ОСОБА_12 , реалізуючи свої умисні дії, наніс йому два удари частиною бетонної плити з елементами відколи нерівної геометричної форми в область правової руки та голови.
Після чого повалив ОСОБА_12 на підлогу, при цьому спричинив потерпілому тілесні ушкодження у виді закритого підголовчатого перелому п`ятої п`ясної кістки правої кисті зі зміщенням кісткових уламків, дві забійні рани голови, синці та садна голови, садна лівого передпліччя, лівої кисті та в ділянці лівого колінного суглоба.
Згідно висновку експерта № 1169 від 22.06.2018 року у потерпілого ОСОБА_12 : по-перше, закритий підголовчатий перелом п`ятої п`ясної кістки правої кисті зі зміщенням кісткових уламків спричиняє тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм згідно п. 2.2.2 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості; по-друге, забійні рани голови, як окремо так і разом, спричиняють розлад здоров`я строком понад 6-ть днів, але не більше трьох тижнів (21 день). За цим критерієм, відповідно до п.п. 2.3.3 і 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; втретє, синці та садна голови, садна лівого передпліччя, лівішої кисті та в ділянці лівого колінного суглоба, як окремо та і разом, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм згідно п. 2.3.5 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_11 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
В ході проведення судового слідства безпосередньо, суд допитав наступних свідків та потерпілого.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 пояснив, що 15.04.2018 року ввечері приблизно о 19:30 годині він вийшов гуляти з собакою. ОСОБА_11 з вікна, почав кричати, та погрожувати йому. Потім коли він підходив додому після прогульці з собакою, ОСОБА_11 напав на нього, та вдарив його каменем, а мати ОСОБА_11 в цей час, тримала його за руку. В той час на місті події були присутні, мати ОСОБА_11 , свідок ОСОБА_13 та ще дві жінки з сусіднього будинку. ОСОБА_11 перший удар йому наніс в голову, але він голову закрив рукою. Конфлікт між ним та ОСОБА_11 продовжується вже довгий час. За тиждень до події його дитина зламала ногу та ходив з костилями по квартирі. ОСОБА_11 зі сім`єю мешкають в квартирі під ними. Також, ОСОБА_11 довгий час йому погрожував, у зв`язку з чим він неодноразово писав заяви до поліції щодо дій ОСОБА_11 , який вживає наркотичні речовини та перебуває на обліку у психіатра чи нарколога. Після подій він з сім`єю переїхав за зйомну квартиру, оскільки до подій, погрози ОСОБА_11 він не приймав як реальні. Йому невідомо чим він роздражав ОСОБА_11 , в будинку всі знають, що сім`я ОСОБА_11 не зовсім здорова. Коли він перебував вдома, ОСОБА_11 не бігав та не вибивав двері в квартирі, про це йому розповідала жінка та сусіди. Він не наносив тілесні ушкодження ОСОБА_11 . Камінь був взятий з місця події, він не пам`ятає коли він його передав слідчому.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що у квітні 2018 року приблизно о 20:00 годині, темно не було, у день подій у неї були в гостях донька з чоловіком. Коли вони виїжджали, то побачили як ОСОБА_11 кричав нецензурною лайкою. Вона зайшла на балкон та побачила, що потерпілий йде з собакою, і до нього підбіг ОСОБА_11 та повалив потерпілого. Поряд стояла мати ОСОБА_11 та жінка потерпілого. Потерпілий був весь в крові, кров`ю було залито все обличчя потерпілого. Потерпілий навіть не міг відкрити двері у під`їзд, а ОСОБА_11 щось ще казав потерпілому. Вона бачила, що ОСОБА_11 нахилився та взяв плоский булижник на дорозі, яким наніс удар потерпілому. На наступний день вона на ньому бачила кров. На місці події ще була жінка, вона мені також розповідала, що бачила події. Вона не бачила коли приїжджала поліція та швидка допомога. Ввечері після подій до неї підійшов ОСОБА_11 та почав погрожувати її донці. Вона зверталася до органів поліції, але їх рішення їй невідомо. Раніше їй телефонувала мати ОСОБА_11 та прохала щоб вона прийшла до них додому та заспокоїла її сина.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що події відбувались 15.04.2018 року о 19:30 годині, вона чула, що ОСОБА_11 кричав, що зараз вийде до її чоловіка та розіб`є каменем йому голову. Додому її чоловік повернувся з розбитою головою, удар був нанесений каменем. Приблизно через три дні, вони передали камінь до поліції. Ій невідомо приходила чи ні поліція на місце події, до них поліція приходила до дому. Вона не була свідком подій, а тільки чула крики ОСОБА_11 . Погрозу від ОСОБА_11 та його матері були постійними, з цих підстав вони зверталися до поліції, отримали відповіді.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що 15.04.2018 року приблизно о 20:00 годині, вона вийшла гуляти з собакою і біля дитячої площадки побачила потерпілого, він був приблизно у 20-ти метрів від них. Вона побачила, що ОСОБА_11 замахується булижником на потерпілого, який закрив рукою голову, другий раз він вже вдарив по голові потерпілого та вони разом впали, ОСОБА_11 впав на потерпілого, який лежав на землі. ОСОБА_11 наніс потерпілому два удару камінням. Відразу до них підбігла мати ОСОБА_11 . Потерпілий не наносив ударів ОСОБА_11 , на ОСОБА_11 не було пошкоджень. Камінь був приблизно довжиною 15-20 см. В цей час вона побігла додому щоб викликати швидку та поліцію, а потім повернулася на місце події, там була кров. Кров вона побачила на землі, на людях вона не бачила крові. Вона мешкає на 6-ої станції Люстдорфської дороги в місті Одесі, і постійно гуляє з собакою у дворі. Потерпілий високий та худіше ніж ОСОБА_11 , тому вона їх розрізняла з ОСОБА_11 , якого бачила до події. Потерпілий був один, вона через шок не бачила людей та галас не чула.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснила, що в день події 15 квітня 2018 року вона була у подруги на АДРЕСА_2 , та приблизно о 20:00 годині вони вийшли, та побачили ОСОБА_18 і чоловіка з предметом під мишкою схожим на камінь. Потім цей чоловік підійшов до ОСОБА_18 , та вдарив його каменем та кричав. Вона потім проходила повз місця події і бачила там кров, і в під`їзді бачила кров, в подальшому вона цей камінь, яким вдарили ОСОБА_19 , бачила у слідчого.
У судовому засіданні експерт ОСОБА_20 пояснив, що судово медичну експертизу відносно ОСОБА_11 він проводив на підставі проведення особистого обстеження обвинуваченого ОСОБА_11 , та на підставі медичних документів. Так, у обвинуваченого ОСОБА_11 активний тим суспільної небезпеки, психосимптоматика була встановлена завдяки спілкуванню з обвинуваченим, та медичної документації. Він підтверджує наданий ним раніше висновок, та вважає що ОСОБА_11 повинен проходити лікування в посиленому режимі, оскільки має хронічне психічне захворювання,симптоми якого наявні і на теперішні час.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснив, що він працює лікарем, з обвинуваченим ОСОБА_11 знайом з 2011 року, коли ОСОБА_11 проходив лікування в лікарні у 2011 р,2012,2013,2014 рр. Після останньої госпіталізації ОСОБА_11 приходив у лікарю регулярно. Приблизно з 2018 року він обвинуваченого ОСОБА_11 бачив десь три разів. Вперше обвинувачений потрапив на лікування, у зв`язку з вживанням алкоголю, та психічний розлад у обвинуваченого на фоні вживання наркотичних та алкогольних речовин. Обвинуваченому складно стримувати емоції, у нього можуть розвиватися бредоподібні ідеї. За час перебування ОСОБА_11 у лікарні, він не помічав агресії з його боку, та активної бредосимптоматики він не бачив, але це не означає, що її не було. З діагнозом встановленим ОСОБА_11 експертом ОСОБА_20 він згоден, з ізоляцією ОСОБА_11 також згоден, але можливо необов`язковий посилений режим, але під наглядом він повинен перебувати. На теперішній час психічний стан ОСОБА_11 міг змінитися, але щоб це встановити необхідна експертиза. Нових документів щодо стану психічного здоров`я ОСОБА_11 у нього відсутні, ОСОБА_11 його не відвідував останній рік.
Прокурор ОСОБА_4 відмовився від допиту свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ..
Вчинення ОСОБА_11 суспільно небезпечного діяння за ознаками ч. 1 ст. 122 КК України підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні письмових доказів, а саме:
- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000902 від 15.04.2018 року;
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.04.2018 року;
- висновком експерта № 1169 від 07.06.2018 року;
- протоколом огляду предмету СD накопичувачу від 07.08.2018 року;
- постановою про залучення в якості речових доказів СD накопичувача та про зберігання в матеріалах досудового розслідування від 07.08.2018 року.
Також, в судовому засіданні прокурор надав в якості доказу наступні письмові документи:
- протокол огляду місця події від 07.05.2018 року, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_26 приніс до кабінету № 27 розташованого в Таїровському ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, елемент бетонної плити, якою йому 15.04.2018 року біля будинку №56 по вулиці Ак.Корольова в місті Одесі нанесли тілесні ушкодження.
- протокол огляду предмету елементу бетонної плити, вилученої в ході огляду місця події від 07.05.2018 року, з якого вбачається, що проведено огляд елементу бетонної плити;
- постановою про визнання речових доказів, залучення їх до кримінального провадження та передачу їх на зберігання від 07.05.2018 року, з тексту якої вбачається, що елемент бетонної плити темно сірого кольору, із дефектами відколу, нерівної геометрично форми, завширшки понад 30 см. товщиною 4 сантиметрів в експертному пакеті № 4449478, передано до камери зберігання Київського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеські області, без визнання речовим доказом по справі;
Стаття 84 КПК України визначає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно статей 85 та 86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Стаття 87 КПК України визначає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист.
Згідно ч.2 ст.89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Таким чином, враховуючі, що елемент бетонної плити не був вилучений безпосередньо з місця події, а саме: в місцевості біля будинку № 56 по вулиці Ак.Корольова в місті Одеси, а його приніс до Таїровського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, в якості знаряддя злочину, потерпілий ОСОБА_26 через 22 дні після події, суд вважає необхідним визнати неналежними доказами наступні документи: протокол огляду місця події від 07.05.2018 року, протокол огляду предмету елементу бетонної плити від 07.05.2018 року та постанову про визнання речовим доказом від 07.05.2018 року.
Відповідно до висновку судово-психіатричних експертів № 389 від 09.10.2018 року ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період скоєння інкримінованого правопорушення страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді «Органічного (посттравматичний, інтоксикаційний) шизофреноподібного розвитку» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F06.2 за МКХ-10), внаслідок чого не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
На теперішній час ОСОБА_11 також страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді «Органічного (посттравматичний, інтоксикаційний) шизофреноподібного розвитку» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F06.2 за МКХ-10), внаслідок чого не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Оцінюючи зібрані у даному кримінальному провадженні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення в судовому засіданні, враховуючі покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , та потерпілого ОСОБА_19 , наданих під час судового засідання, суд дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_11 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, за ознаками: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, яке було вчинене ОСОБА_11 у стані неосудності, оскільки, відповідно до вищезазначеного висновку судово-психіатричної експертизи він не міг усвідомлювати значення своїх дії та керувати ними під час вчинення суспільно небезпечного діяння.
Згідно ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Відповідно до ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності.
Як передбачено ч.2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Згідно з ч.1 ст.94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.
За приписами ч.4 ст. 94 КК України, госпіталізація до психіатричного закладу із посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у психіатричному закладі в умовах посиленого нагляду.
Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначаючи відповідно до частин 3-5 ст.94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч.1 ст.94 КК України) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).
На підставі викладеного, суд вважає клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру таким, що підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_11 вчинив суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, що виключає можливість застосування до нього кримінального покарання, через те, що він за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
При вирішенні питання про визначення ОСОБА_11 виду примусового заходу медичного характеру, суд враховуючи висновок судово-психіатричних експертів № 389 від 09.10.2018 року, пояснення експерта ОСОБА_20 , який був одностайним щодо необхідності надання психіатричної допомоги в медичному закладі з посиленим наглядом, та характер вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, яке є злочином середньої тяжкості проти здоров`я особи, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що відносно ОСОБА_11 підлягає застосуванню примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
Застосування інших видів примусових заходів медичного характеру, передбачених ст.94КК України, відносно ОСОБА_11 суд не вбачає, та захисником належним чином недоведено можливість застосування примусових заходів медичного характеру з застосуванням більш м`якого виду нагляду.
Долю речових доказів у кримінальному провадженні належить вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено.
Процесуальних витрат у відповідності до ст. 124 КПК України немає.
Керуючись ст.ст.92, 93, 94 Кримінального кодексу України, ст.ст.100, 503, 512, 513 КПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 про застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених п.3 ч.1,ч.4 ст. 94 КК України у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000902 від 15.04.2018 року відносно ОСОБА_11 обвинуваченого у вчиненні суспільного небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України- задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не маючий на утриманні малолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.
Речовій доказ: диск, залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Копія ухвали негайно після її проголошення вручається учасникам процесу.

Суддя ОСОБА_1