Справа № 492/431/19
Провадження № 1-кп/492/12/20
ВИРОК

Іменем України

17 вересня 2020 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Арцизі Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000069 від 07 вересня 2017 р. за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселівка Тараклійського району Республіки Молдова, українця, громадянина України, з вищою освітою, інваліда ІІ групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , колишнього військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 , підполковника запасу, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 426 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , будучи військовою службовою особою та прямим начальником для всього особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порушення ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 9, 11, 16, 58, 59, 66, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та п. 2.4 розділу ІІ наказу Міністра Оборони України № 444 від 02.07.2013 «Про затвердження Інструкції про порядок надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, адміністративні корупційні та військові адміністративні правопорушення, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України» (який діяв на момент вчинення) та своїх службових обов`язків, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , 20.04.2014 року, більш точний час встановити не виявилось можливим, та в подальшому до жодного органу досудового розслідування не направив повідомлення про підлеглого старшого лейтенанта ОСОБА_8 , який вчинив кримінальне правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 426 КК України, тобто ненаправлення військовою службовою особою до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив суду, що з 2012 року він служив військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_3 . На початку березня 2014 року він одержав дзвінок від обласного військового комісара з наказом терміново всіх зібрати в будівлі РВК по тривозі. Він зібрав весь особовий склад, пізніше він отримав наказ про виконання команди № НОМЕР_1 - укомплектування особового складу до штату воєнного часу шляхом призову резервістів на проходження навчальних зборів строком на 15 днів. Це значило збільшення штату відразу приблизно на 40 чоловік, в той час у нього було в штаті 4 людини разом з ним. Після виконання зазначеної команди надійшов новий наказ про призов по мобілізації резервістів, які пройшли навчальні збори, терміном на 45 днів. Далі також були накази по мобілізації з різними термінами призову, при цьому кількість покликаних дедалі менший. Все це було пов`язано з подіями в Криму, в Донецькій і Луганській областях, в результаті яких Україна втратила контроль над ними. Фактично Україна змушена була взяти участь у війні, хоча на папері про це не йшлося, військовий стан офіційно не вводилося, хоча нас змушували діяти як під час війни: вони постійно перебували на казарменому положенні, всі накази надходили з позначкою «негайно» , «терміново» і т.д. Найбільш складним було те, що формально призову підлягали особи в добровільному порядку, тоді як добровольців не було, доводилося виконувати накази про виконання мобілізації (основної функції військкомату) з великими труднощами, в селах були хвилювання, йому доводилося особисто виїжджати , щоб заспокоїти населення. З урахуванням великої території, яка обслуговувалася військкоматом (2 райони), він часто виїжджав у відрядження на кілька днів або на цілий день. Серед покликаних спочатку на 15 днів, потім на 45 був і ОСОБА_8 . Наскільки він пам`ятає, ОСОБА_8 потрапив в ДТП незабаром після призову, про що йому повідомив один із заступників. Він дав вказівку провести перевірку цієї інформації, яка підтвердилася. Зокрема, повідомили, що ОСОБА_8 отримав пошкодження в цьому ДТП і потребує лікування. Вони виписували йому направлення в госпіталь, але він не пам`ятає, чи використовував ОСОБА_8 ці направлення. ОСОБА_8 не виходив на службу з поважної причини, так як потрапив у ДТП та лікувався. Про відсутність ОСОБА_8 він доповідав обласному військкомату декілька разів. Також у зв`язку зі зміною обстановки змінювалися і штати, частина покликаних скорочувалися - звільнялися зі служби, частина відправлялися в АТО, призивалися нові особи, причому конкретних термінів таких закликів практично ніхто не знав, навіть обласний воєнком. У цій обстановці при черговому зміні штатів він вніс подання про звільнення ОСОБА_8 через скорочення його посади і вважав його звільненим. У листопаді - грудні 2014 року він за наказом вибув і знаходився в АТО зі здачею справ і посади. Декілька разів протягом 2014 роки до них з перевіркою приїжджали зі штабу округу, ще частіше приїжджали з перевірками з облвійськкомату в усіх напрямках їх роботи, в тому числі, і по особовому складу. За результатами цих перевірок ніяких серйозних порушень виявлено не було. За результатами роботи його відзначили в наказі облвійськкомату з позитивного боку. Про те, що нібито треба було подати заяву про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , він не знав, відповідну інструкцію йому не доводили, що для цього були підстави, він не знав.

Провина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення), передбаченого ч. 1 ст. 426 КК України підтверджується наступними доказами, а саме:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.09.2017 р. № 0000069, з якого вбачається, що 07.09.2017 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про те, що службові особи Арцизького РВК Одеської області у 2017 році привласнили чуже майно державні кошти, шляхом зловживання службовим становищем. Відтак в діях службових осіб Арцизького РВК Одеської області вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України;

- заявою голови правління ГО воїнів АТО «Патріот» ОСОБА_9 від 04.08.2017, відповідно до якої ОСОБА_6 фіктивно оформив на службу в ІНФОРМАЦІЯ_4 осіб, які не з`явилися на службу до військового комісаріату, при цьому заробітна плата їм нараховувалася, однак отримував її ОСОБА_6 ;

- зверненням заступника голови правління ГО «Антикорупційний контроль України» ОСОБА_10 № 82 від 22.08.2017 щодо корупційної діяльності військового комісара м. Арциз Одеської області підполковника ОСОБА_6 ;

- листом Військової прокуратури Південного регіону України № 06/2р-3659вих-17 від 23 серпня 2017 року про направлення за належністю для розгляду звернення заступника голови правління громадської організації «Антикорупційний контроль України» ОСОБА_10 щодо законності дій начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- рапортом про виявлене кримінальне правопорушення прокурора військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_11 від 07.09.2017, відповідно до якого за результатами вивчення звернення заступника голови правління ГО «Антикорупційний контроль України» щодо протиправних дій з боку військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що підполковник ОСОБА_6 , будучи військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_6 , зловживаючи своїм службовим становищем, привласнив чуже майно - бюджетні кошти, шляхом фіктивного працевлаштування працівників до ІНФОРМАЦІЯ_6 , які фактично не виконують свої обов`язки згідно займаної посади, та в його діях вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України;

- листом Військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України № 2428вих-17 від 08 вересня 2017 року про надання на адресу прокуратури ІНФОРМАЦІЯ_7 копій документів;

- листом ІНФОРМАЦІЯ_8 № НОМЕР_2 від 22 вересня 2017 року про надання копій документів;

- організаційно-штатною структурою ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно з якою військовий комісар входить до складу командування управління ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- переліком штатних посад та списком особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до яких військовий комісар ОСОБА_6 входив до складу командування управління ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- витягом із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_8 (по особовому складу) ОСОБА_12 № 84 від 18.03.2014, згідно з яким старшого лейтенанта ОСОБА_8 , призваного з ІНФОРМАЦІЯ_4 зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 та призначено на посаду офіцера мобілізаційного відділення цього ж військового комісаріату та встановлено оклад 830 гривень на місяць;

- листом Військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України № 2603вих-17 від 14 вересня 2017 року, адресованим ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_13 , про надання копії журналів «Прийому-здачі чергувань» за 2014-2017 роки;

- листом Військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України № 2428вих-17 від 08 вересня 2017 року про надання на адресу прокуратури ІНФОРМАЦІЯ_7 копій документів;

- контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України в особі Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України генерал-полковника ОСОБА_14 та ОСОБА_6 , заступником військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_9 , відповідно до якого ОСОБА_6 ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби, і добровільно взяв на себе зобов`язання, зокрема, знати та сумлінно виконувати службові обов`язки за посадами, які займатиме протягом строку контракту, а також особливі обов`язки, визначені статутами Збройних Сил України;

- витягом із наказу Першого заступника начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) № 124 від 26 березня 2012 року, згідно з яким майора ОСОБА_6 , заступника військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_10 звільнено від займаних посад та призначено військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_10 ;
- витягом із наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) № 517 від 28 грудня 2017 року, згідно з яким підполковника ОСОБА_6 , військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_11 », звільнено з військової служби у відставку за пунктом «б» (за станом здоров`я);

- листом міжрайонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації АДРЕСА_3 ) оперативно-розшукового управління ІНФОРМАЦІЯ_12 «Про виконання доручення» № 5/7/750 від 23 жовтня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , перетинав державний кордон України в період з 01.01.2014 по 31.12.2016;

- витягом з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» відносно громадянина України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , у період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, згідно з яким ОСОБА_8 у період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року неодноразово перетинав державний кордон України, а саме: 10.04.2014 р. виїзд літаком пасажирським рейсом Одеса-Шереметьєво; 05.07.2014 р. в`їзд літаком Мадрід Київ; 26.09.2014 р. виїзд літаком Київ-Лондон; 27.11.2014 р. в`їзд літаком Франкфурт-Київ; 14.03.2015 р. виїзд літаком Київ- Франкфурт;

- листом Білгород-Дністровської місцевої прокуратури № 16-9165-18вих від 21.08.2018, відповідно до якого у період з березня 2014 року по березень 2015 року повідомлення про вчинення злочину ОСОБА_8 до прокуратури Арцизького району не надходило; прокурорами Арцизького осередку Білгород-Дністровської місцевої прокуратури процесуальне керівництво у кримінальних провадженнях відносно ОСОБА_8 у зазначений вище період не здійснювалось;

- листом ІНФОРМАЦІЯ_8 № 3734 від 18.05.2018, згідно з яким доповідь ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо самовільного залишення, нез`явлення вчасно на військову службу ОСОБА_8 у період з березня 2014 року по березень 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_8 не надходила; перевірки та службові розслідування щодо вищевказаних фактів не проводились;

- листом ІНФОРМАЦІЯ_14 № 2277/ГРР від 03.05.2018, відповідно до якого ІНФОРМАЦІЯ_15 доповідь про самовільне залишення (нез`явлення) вчасно на службу ОСОБА_8 до ІНФОРМАЦІЯ_14 в період з березня 2014 року по березень 2015 року не надавалася;

- листом Арцизького ВП ГУНП в Одеській області № 6886 від 12 липня 2018 року, згідно з яким від ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з березня 2014 року по березень 2015 року повідомлень про вчинення злочинів ОСОБА_8 до Арцизького ВП ГУНП в Одеській області не надходило;

- наказом Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 № 11/1, відповідно до якого ОСОБА_8 , офіцера мобілізаційного відділення, премійовано за період з 18 березня по 31 березня 2014 року;

- наказом Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 № 7 від 18.03.2014, згідно з яким ОСОБА_8 зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 та призначено на посаду офіцера мобілізаційного відділення;

- наказом Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 № 8/1 від 18.03.2014р., відповідно до якого ОСОБА_8 допущено до виконання обов`язків чергового;

- наказом Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 № 23 від 10.03.2015р., згідно з яким ОСОБА_8 з 10 березня 2015 року звільнено з військової служби у запас та виключено зі списків складу ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- листом ІНФОРМАЦІЯ_5 № 1751 від 10 грудня 2018 року та доданої до нього копії книги наказів по ІНФОРМАЦІЯ_16 за 2014 рік, відповідно до якого наказу № 152 від 15 квітня 2014 року про призначення службового розслідування в ІНФОРМАЦІЯ_17 не зареєстровано;

- листом ІНФОРМАЦІЯ_5 № 1748 від 10 грудня 2018 року, згідно з яким у період з 10.04.2014 р. по 10.03.2015 р. службове розслідування в ІНФОРМАЦІЯ_18 за фактом відсутності на службі ОСОБА_8 не проводилось. Відомостей щодо здійснення інформування командуванням ІНФОРМАЦІЯ_16 про факт відсутності на службі ОСОБА_8 у зазначений період до Одеського ОВК, військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону, Арцизької районної прокуратури, ТУ ВСП немає;

- листом ІНФОРМАЦІЯ_8 № 9325 від 19.12.2018 р., відповідно до якого до ІНФОРМАЦІЯ_8 у 2014 році окремі подання (клопотання) щодо звільнення з військової служби ОСОБА_8 не надходили; доповіді ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо самовільного залишення, нез`явлення вчасно на військову службу ОСОБА_8 у 2014-2015 роках до ІНФОРМАЦІЯ_8 не надходили; перевірки та службові розслідування щодо вищевказаних фактів не проводились;

- рапортом старшого інспектора військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_15 від 16.01.2019р., згідно з яким до військової прокуратури ІНФОРМАЦІЯ_19 за період з 01 березня 2014 року по 31 грудня 2016 року донесення, доповідні записки, матеріали службових розслідувань, повідомлення про ознаки вчинення кримінального правопорушення військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 з ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_9 не надходили;

- протоколом огляду документів від 26 березня 2018 року та розрахунковими відомостями на виплату грошового забезпечення, відповідно до яких за період з березня 2014 року по березень 2015 року всього відповідно до оглянутих розрахункових відомостей на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_16 , на картковий рахунок «ПриватБанк» ОСОБА_8 перераховано заробітну плату на загальну суму 48 920,89 грн., з вказаних відомостей вбачається, що ОСОБА_8 отримував грошове забезпечення неодноразово перебуваючи за кордоном перебуваючи за кордоном;
- випискою ЄО-540 від 20.03.2014 р., відповідно до якої 29 березня року о 16:30 год. надійшло повідомлення фельдшера швидкої допомоги Арцизької ЦРЛ про те, що в м. Арциз по вул. Леніна водій транспортного засобу «Ніва», н/з НОМЕР_3 , ОСОБА_8 , мешканець м. Арциз, не впорався з керуванням та з`їхав у кювет;

- схемою наслідків дорожньо-транспортної пригоди без потерпілих, яка сталася 20.03.2014 р. о 16:30 год.;

- поясненнями ОСОБА_8 від 20.03.2014р.;

- посвідченням водія ОСОБА_8 ;

- свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу марки «ВАЗ - 2121», н/з НОМЕР_3 ;

- протоколом про адміністративне правопорушення серії АГ № 2756274 від 21 березня 2014 року;

- висновком про розгляд матеріалів ЄО-540 від 20.03.2014р., згідно з яким перевірку за повідомленням фельдшера швидкої допомоги припинено;

- постановою слідчого військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення від 15 листопада 2017 року, відповідно до якої правову кваліфікацію кримінального правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000069 від 07 вересня 2017 року, змінено з ч. 2 ст. 191 КК України на ч. 3 ст. 191 КК України;

- постановою слідчого військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення від 16 липня 2018 року, згідно з якою правову кваліфікацію кримінального правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000069 від 07 вересня 2017 року, змінено з ч. 3 ст. 191 КК України на ч. 1 ст. 426 КК України;

- постановою слідчого військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 про зупинення досудового розслідування та оголошення розшуку підозрюваного від 18 жовтня 2018 року;

- рапортом оперуповноваженого відділу УЗЕ в Одеській області ДЗЕ Національної поліції України ОСОБА_16 від 30.08.2018р., відповідно до якого встановити місцезнаходження ОСОБА_6 не представилось можливим. За адресою АДРЕСА_4 вказана особа не мешкає. Встановлено, що ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . В ході виїзду за вказаною адресою ніхто двері не відчинив. Сусіди надавати показання відмовилися, однак пояснили, що у вказаній квартирі проживає жінка з дитиною, чи проживає там ОСОБА_6 їм невідомо;

- вироком Арцизького районного суду Одеської області від 19 липня 2018 року, який набрав законної сили 21 серпня 2018 року, згідно з яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, оскільки ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_16 , 10 квітня 2014 року о 08 год. 00 хв., діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу до ІНФОРМАЦІЯ_16 , який дислокується за адресою: АДРЕСА_5 , без поважних причин та ухилявся від проходження військової служби, проводячи час на власний розсуд, до 10 березня 2015 року, тривалістю понад один місяць;

- відомостями відповідних даних з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000069 від 07.09.2017 року, наданих Генеральною прокуратурою, згідно яких опрацюванням масиву даних Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено кримінальне провадження № 0000061 від 17.07.2018 року, яке виділено з кримінального провадження № 0000069 від 07.09.2017 року та скеровано з обвинувальним актом до Арцизького районного суду Одеської області за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 407 КК України;

- показами свідка ОСОБА_17 , яка в ході допиту в судовому засіданні показала суду, що вона в період з 2014 по 2015 рік працювала провідним спеціалістом мобілізаційного відділення, провідним спеціалістом відділення офіцерів запасу і кадрів, виконувала технічну роботу, тобто набирала на комп`ютері накази, доповіді, відповідно до завдань, які були поставлені керівництвом. При цьому доповідей про вчинення кримінального правопорушення або інших, які б стосувалися направлення до органів досудового розслідування повідомлення про вчинення злочину, свідок не складала. Свідку відомо, що ОСОБА_8 проходив службу за мобілізацією. Бачила його у військоматі протягом року, однак чи проходив він службу цілий рік, свідку невідомо, оскільки він проходив службу в 2-му відділенні, до неї в кабінет не заходив, однак коли він чергував, свідок його бачила. Також свідку стало відомо, що ОСОБА_8 потрапив у ДТП і знаходився на лікуванні. Також ОСОБА_17 показала суду, що в обласний військовий комісаріат доповідали рапортом про те, що ОСОБА_8 потрапив у ДТП, і потім на виконання розпорядження з вказаної установи про перевірку особового складу також складалась доповідь в обласний військовий комісаріат;

- показами свідка ОСОБА_18 , який в ході допиту в судовому засіданні показав суду, що проходив службу в районному військовому комісаріаті та відповідав за його бойову та мобілізаційну готовність за особовий склад, за комплектування команди партії, а також подавав донесення, відправляв списки відібраних, відпрацьовував наряди, відправляв їх у воєнні частини. Опосередковано знав ОСОБА_8 . Якось на шикуванні повідомили, що ОСОБА_8 потрапив у ДТП, де отримав травму і знаходиться у лікарні. Воєнком поставив задачу перевірити через військово-облікового працівника, де знаходиться ОСОБА_8 . Свідок зателефонував працівнику Виноградівської сільської ради ОСОБА_19 , яка вона повідомила, що ОСОБА_8 знаходиться у лікарні, після чого свідок доповів військовому комісару, що зі слів військово-облікового працівника Виноградівської сільської ради ОСОБА_8 перебуває у лікарні. Після аварії приблизно з 20 березня 2014 року ОСОБА_18 . ОСОБА_8 більше не бачив. Чи проводилося службове розслідування районним військовим комісаріатом за фактом відсутності ОСОБА_8 на службі та чи здійснювалася доповідь військовим комісаріатом за даним фактом до органу досудового розслідування, свідку невідомо;

- показами свідка ОСОБА_20 , яка в ході допиту в судовому засіданні показала суду, що вона з липня 2014 року працювала в ІНФОРМАЦІЯ_18 на посаді головного спеціаліста відділення забезпечення. ОСОБА_8 вона особисто не знає, однак він рахувався у штаті військового комісаріату, як такий, що проходив службу, про що їй стало відомо з робочих списків, а також наказів з адміністративної, основної діяльності, зокрема, наказу про прийом на службу. Свідок була цивільним працівником та не зобов`язана була бути присутньою на ранковому шикуванні, на якому перевірялась присутність особового складу військкомату, однак ходила на вказані шикування, на яких ОСОБА_8 не був присутній, однак прізвища відсутніх та причини їх відсутності не називалися. Чи проводилося службове розслідування районним військовим комісаріатом за фактом відсутності ОСОБА_8 на службі та чи здійснювалася доповідь військовим комісаріатом за даним фактом до органу досудового розслідування, свідку невідомо;

- показами свідка ОСОБА_21 , який в ході допиту в судовому засіданні показав суду, що він проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_18 та до його службових обов`язків входив облік офіцерів запасу, комплектування воїнських частин. Свідку відомо, що ОСОБА_8 був призваний на учбові збори 03 березня 2014 року. Також свідок повідомив суду, що ОСОБА_8 був присутнім на службі до моменту аварії в березні 2014 року, але після аварії не бачив його. На ранкових шикуваннях, які проводив військовий комісар, а у разі його відсутності заступник, доповідали про присутніх та відсутніх. Свідку невідомо, чи здійснювалася доповідь до обласного військового комісаріату про факт відсутності ОСОБА_8 на службі, а також чи проводилося службове розслідування за даним фактом;

- показами свідка ОСОБА_22 , який в ході допиту в судовому засіданні показав суду, що він з березня 2014 року по березень 2016 року проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_18 спочатку на посаді діловода, потім виконавця, і в подальшому - водія. ОСОБА_8 він не знав та жодного разу не бачив у військовому комісаріаті, зокрема, на ранкових шикуваннях, під час яких доповідь щодо відсутніх осіб не здійснювалася. Лише взимку 2015 року під час ранкового шикування представниками обласного військового комісаріату, якими зачитувалися списки з прізвищами військовослужбовців, свідку стало відомо про присутність у штаті військкомату ОСОБА_8 . Чи проводилися з березня 2014 року по березень 2016 року у військкоматі службові розслідування, зокрема, за фактом відсутності в на службі ОСОБА_8 , свідку невідомо;

- показами свідка ОСОБА_8 , який в ході допиту в судовому засіданні показав суду, що його призвали на службу у 2014 році на посаду офіцера мобілізаційного відділення. Були учбові збори. З питанням щодо піти в рейс на роботу за межі України, він звертався до військового комісара. На що він відповів, щоб він написав рапорт. Коли він повертався з рейсів, він не з`являвся до військкомату та не з`являвся на військовій службі, оскільки вважав, що його звільнили. Свою заробітну картку він залишив на столі у ОСОБА_6 . На картці грошей не було. У 2018 році його притягували до кримінальної відповідальності. До цього правоохоронні органи, працівники військкомату не задавали йому питання щодо причин відсутності на службі. Його допитували на стадії досудового розслідування, викликав слідчий і він давав покази, які вказані у протоколі допиту. 26 березня 2018 року його знову викликали для надання показів. У нього була травма та він лікувався. У військкоматі напрямок до госпіталю йому не видавали. Вирок суду він не оскаржував. З приводу того, що сталась дорожньо-транспортна пригода, він телефонував ОСОБА_6

- показами свідка ОСОБА_12 , який в ході допиту в судовому засіданні показав суду, що є таке поняття грубе порушення військової дисципліни. Якщо в підрозділі трапилося грубе правопорушення військової дисципліни, командир діє згідно наказу Міністра оборони. Командир письмово доповідає в військову прокуратуру, службу військового правопорядку, генеральний штаб по Дніпру. Записує це правопорушення в журнал обліку грубих порушень та доповідає своїй адміністрації та письмово доповідає своєму безпосередньому керівнику. Якщо військовий службовець залишив військову частину: там є термін в установі, наприклад, за дезертирство понад 10 діб, якщо наступає термін відповідальності дезертирство, на цей період він повинен письмово доповісти в усі органи та у себе особисто призначити розслідування по першому дню, коли це трапилося. Він виконував обов`язки військового комісара у квітні 2014 року до травня 2016 року. Він не пам`ятає, чи здійснював доповідь ОСОБА_6 про самовільне залишення військової частини старшим лейтенантом ОСОБА_8 на обласний військовий комісаріат, якщо доповідь була, то повинна бути письмовою з матеріалами розслідування.

Суд в силу положень ч. 4 ст. 97 КПК України не визнає доказами і не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_23 , оскільки він в судовому засіданні показав про те, що йому невідомо, чи здійснювалися доповіді ОСОБА_6 про відсутність на службі ОСОБА_8 , а також чи проводилось службове розслідування за даним фактом, чи складалась доповідь до органу досудового розслідування, ІНФОРМАЦІЯ_8 , військової прокуратури, правоохоронних органів, у зв`язку з чим не може повідомити будь-яких обставин, що стосувалися б кримінального провадження.

Також суд не приймає до уваги і показання свідка ОСОБА_9 , оскільки він фактично повідомив суду про відсутність на службі ОСОБА_8 у березня 2014 року те, що йому повідомили інші військовослужбовці, а сам свідок в цей час служив в АТО. Тобто, свідок дав показання з чужих слів, а у суду відсутні підстави, передбачені ст. 97 КПК України, за яких показання з чужих слів можуть бути визнані допустимими в даному кримінальному провадженні.

Більш того, відповідно до ч. 1 ст. 65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань. Згідно вимог ч. 1 ст. 95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. А ч. 5 ст. 95 КПК України визначає, що особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено судом вищевказані свідки очевидцями подій не були, а отже їх показання будь-якого істотного впливу на прийняття судом рішення не мають.

На підтвердження своєї невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення обвинувачений надав наступні докази:

- рапорт військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 від 20 березня 2014 р. № 289, відповідно до якого останній доповів військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_8 про те, що військовослужбовець призваний за мобілізацією, офіцер мобілізаційного відділення ОСОБА_8 після повернення з військової служби додому потрапив у ДТП та перебуває на лікуванні в Арцизькій ЦРЛ;
- рапорт військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 від 17 квітня 2014 р. № 433, згідно з яким останній доповів військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_8 про те, що військовослужбовець призваний за мобілізацією, офіцер мобілізаційного відділення ОСОБА_8 протягом трьох днів на службу не з`являється;
- наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 від 24 квітня 2014 р. № 19, відповідно до якого останній вибув у відрядження в м. Одеса до ІНФОРМАЦІЯ_8 строком на два дні з 23 квітня 2014 року по 24 квітня 2014 року;
- розпорядження військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_12 № 294 від 28 квітня 2014 року про перевірку наявності особового складу районних (міських) військових комісаріатів області;
- лист військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 від 28 квітня 2014 р. № 466 про направлення до ІНФОРМАЦІЯ_8 матеріалів розслідування на військовослужбовця призваного за мобілізацією, офіцера мобілізаційного відділення ОСОБА_8 ;
- подання військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 від 16 травня 2014 року про звільнення старшого лейтенанта ОСОБА_8 з військової служби у запас у зв`язку з проведенням організаційних заходів;
- акт прийому та передачі, затвердженим ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_24 від 09 листопада 2014 року;
- наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 № 17 від 16 травня 2014 року «Про перехід ІНФОРМАЦІЯ_5 зі штату № 3/413-01 на штат 03/ НОМЕР_4 »;
Суд не приймає в якості доказів надані стороною захисту копії журналів вхідної, вихідної кореспонденції за 2014 рік (а.с.195 199 т. 2), оскільки в судовому засіданні обвинуваченим зазначено, що оригінали вказаних копій журналів зберігаються у нього вдома, а не в ІНФОРМАЦІЯ_20 ; Крім того, суд в силу ст. 85 КПК України суд визнає всі інші надані обвинуваченим докази неналежними, оскільки вони надані в якості доказу невинуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 426 КК України, тобто ненаправлення військовою службовою особою до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення, однак зазначені докази надані з метою довести факт направлення обвинуваченим ОСОБА_6 повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення, до ІНФОРМАЦІЯ_8 , який не є органом досудового розслідування, тому вказаний факт жодним чином прямо чи непрямо не підтверджує існування чи відсутність будь-яких обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, а також інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Суд критично відноситься до показань обвинуваченого ОСОБА_25 , даними ним у судовому засіданні, оскільки сам обвинувачений під час допиту в судовому засіданні повідомив суду, що звертався до ІНФОРМАЦІЯ_8 з повідомленням про нез`явлення вчасно на службу до ІНФОРМАЦІЯ_16 без поважних причин військовослужбовця ОСОБА_8 , однак зазначив, що до органів досудового розслідування з таким повідомленням не звертався.

Невизнання провини обвинуваченим ОСОБА_6 , суд розцінює як обраний ним спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Тому суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт ненаправлення військовою службовою особою ОСОБА_6 до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого ОСОБА_8 , який вчинив кримінальне правопорушення.

Сукупність наведених і вивчених в судовому засіданні доказів, підтверджує вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння, і, аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд визнає належними, допустимими, достовірними, вони узгоджуються між собою і достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Таким чином, суд вважає доведеною винність ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 426 КК України, як ненаправлення військовою службовою особою до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення.

Також захисник-адвокат звернувся до суду з клопотанням про визнання незаконними та недопустимими всіх доказів та процесуальних рішень, прийнятих та вчинених в кримінальному провадженні № 0000069 від 07 вересня 2017 р. за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 426 КК України, посилаючись на те, що 1) усі слідчі, які здійснили розслідування, не були уповноважені відповідно до закону на здійснення такого розслідування компетентною особою; 2) процесуальне керівництво здійснювалося не уповноваженою належним чином особою; 3) незаконність усіх процесуальних рішень слідчого ОСОБА_3 до 02 травня 2018 року; 4) зміна правової кваліфікації злочину з ч. 3 ст. 191 КК України на ч. 1 ст. 426 КК України відбулася за відсутності підстав, оскільки необхідно було внести нові відомості до ЄРДР і відкрити нове провадження; 5) неможливо змінювати правову кваліфікацію до повідомлення про підозру особі, а слід відкривати нове кримінальне провадження; 6) розслідування проведено слідчим ОСОБА_3 (який підтримує обвинувачення як прокурор), який підлягав відводу через існування обставин, які викликали обґрунтовані сумніви в його неупередженості до ОСОБА_6 у зв`язку з його відвертим бажанням притягнути останнього до кримінальної відповідальності в будь-якому випадку, навіть із порушеннями КПК України; 7) постанова про зупинення досудового слідства від 18 жовтня 2018 року є незаконною, оскільки слідчий прийняв її до вручення повідомлення про підозру, одночасно із оголошенням в розшук ОСОБА_6 , в той час як це можливо тільки після оголошення його в розшук, та не здійснено всі дії для здійснення розшуку ОСОБА_6 ; 8) у зв`язку з незаконністю постанови про зупинення досудового слідства від 18 жовтня 2018 року порушені визначені ст. 219 КПК України строки досудового розслідування; 9) формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є неконкретним та суперечливим; 10) усі докази щодо вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 зібрані в рамках кримінального провадження № 0000069 до внесення відомостей в ЄРДР за ч. 1 ст. 407 КК України слідчим, який був не уповноваженим здійснювати досудове розслідування по цій категорії справ, оскільки ці повноваження з 19 листопада 2017 року здійснювали слідчі Державного бюро розслідувань. Також від захисника-адвоката до суду надійшло клопотання про визнання доказів недопустимими (щодо додатково отриманих судом доказів та рішень прокурора), в якому захисник-адвокат просив визнати незаконними та недопустимими усі докази та процесуальні рішення, прийняті та вчинені в кримінальному провадженні № 0000069 від 07 вересня 2017 року, посилаючись на те, що: 1) постанова від 23 жовтня 2017 року про зміну складу групи слідчих не відкрита стороні захисту в порядку статті 290 КПК України; 2) суду не надано та не зазначено в реєстрі матеріалів досудового розслідування доручення від 23 жовтня 2017 року на розслідування слідчому ОСОБА_3 та його повідомлення від 23 жовтня 2017 року прокурору про початок ним розслідування; станом на 18.10.2018 р. та 31.10.2018 р. ОСОБА_6 не набув статусу підозрюваного; 3) згідно з відомостями, наданими Генеральною прокуратурою України, реєстрація кримінального провадження відбулася за рішенням прокурора ОСОБА_5 07.09.2017 р. о 16:08:45 год., який призначив в кримінальному провадженні процесуальних керівників, в тому числі прокурора ОСОБА_11 07.09.2017 р. о 16:09 год., однак згідно з наданим суду витягом з кримінального провадження від 07.09.2017 р. за підписом реєстратора ОСОБА_11 дані до ЄРДР були внесені ОСОБА_11 07.09.2017 р. о 15:59 год., що свідчить про порушення ст. 214 КПК України під час відкриття кримінального провадження через прийняття цього рішення некомпетентною особою; усі докази щодо вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 зібрані в рамках кримінального провадження № 0000069 до внесення відомостей в ЄРДР за ч. 1 ст. 407 КК України та без внесення відомостей до ЄРДР за ч. 1 ст. 426 КК України; наявна не скасована постанова слідчого про закриття кримінального провадження за п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України; 4) в порушення презумпції невинуватості прокурор в обвинувальному акті від 15.10.2019 р. вказує, що факт скоєння ОСОБА_6 злочину підтверджується в повному обсязі, а також прокурор змінив обвинувачення за відсутності для цього підстав та не в межах своїх повноважень; в обвинувальному акті містяться неправдиві дані про внесення відомостей до ЄРДР 07.09.2017 р. за повідомленням ГО «Антикорупційний контроль», тоді як внесено відомості за заявою ОСОБА_9 ; в обвинувальному акті містяться посилання на докази (вирок Арцизького районного суду Одеської області, постанову Верховного суду від 17.05.2018р.); формулювання обвинувачення є неконкретним та суперечливим.

Щодо доводів захисника-адвоката про те, що усі слідчі, які здійснили розслідування, не були уповноважені відповідно до закону на здійснення такого розслідування компетентною особою, оскільки доручив слідчим проведення досудового розслідування військовий прокурор Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_5 , та такі дії належать до повноважень керівників органу досудового розслідування, а не керівників прокуратури, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Відповідно до п. 9 «Перехідних положень» Конституції України прокуратура продовжує виконувати відповідно до чинних законів функцію досудового розслідування до початку функціонування органів, яким законом будуть передані відповідні функції.
Згідно з абз. 1, 2 п. 1 розділу XI «Перехідні положення» КПК України за слідчими органів прокуратури зберігається право продовження досудового розслідування кримінальних проваджень, розпочатих слідчими органів прокуратури до введення в дію положень ч. 4 ст. 216 КПК України, до закінчення досудового розслідування, але не довше двох років.
У разі існування неузгодженості між актами, виданими одним й тим же органом, але які мають різну юридичну силу, застосовується акт вищої юридичної сили.
Разом з тим, положення ч. 4 ст. 216 КПК України вводяться в дію з дня початку діяльності Державного бюро розслідування України, що фактично відбулось 27 листопада 2018, а отже дворічний термін дорозслідування злочинів, підслідних слідчим органам прокуратури, та здійснення прокуратурою функції досудового розслідування, закінчується 27 листопада 2020 року, що свідчить про наявність у військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_5 , як керівника органу досудового розслідування, повноважень на визначення слідчого, який здійснюватиме досудове розслідування у наявному кримінальному провадженні, та у зв`язку з цим безпідставність доводів захисту щодо відсутності у слідчих повноважень на здійснення досудового розслідування.
Щодо доводів захисника-адвоката про те, що процесуальне керівництво здійснювалося не уповноваженою належним чином особою, військовий прокурор Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_5 постановами від 07.09.2017р., 02.05.2018р., 29.08.2018р., 10.06.2019р. призначив групу прокурорів у кримінальному провадженні, до складу якої включив себе в якості старшого групи, в той час як це міг зробити лише його керівник, а сам себе ОСОБА_5 не міг призначити процесуальним керівником, тому що це не передбачено законом, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на момент винесення постанов від 07.09.2017р., 02.05.2018р., 29.08.2018р., 10.06.2019р. про призначення групи прокурорів у наявному кримінальному провадженні, прокурором органу прокуратури є, зокрема, керівник регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної).

Відповідно до п. 2.4. наказу Генерального прокурора України «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні, чинного на момент винесення постанов від 07.09.2017р., 02.05.2018р., 29.08.2018р., 10.06.2019р. про призначення групи прокурорів у наявному кримінальному провадженні, на керівників прокуратур покладено обов`язок у разі необхідності створювати групи прокурорів і призначати старшого прокурора групи відповідною постановою.

Однак, ні в Кримінальному процесуальному кодексі України, ні в зазначеному вище наказі Генерального прокурора України критеріїв для створення групи-процесуальних керівників не передбачено, так само і відсутня заборона включати до складу групи прокурорів керівника прокуратури.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_5 , будучи керівником відповідного органу прокуратури, в межах закону та відповідно до своїх повноважень, визначених ст. 37 КПК України, визначив групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у наявному кримінальному провадженні, а також за відсутності заборони на це в чинному кримінально-процесуальному законодавстві, правомірно включив себе у якості старшого прокурора до складу вказаної групи прокурорів, тому суд вважає доводи клопотання в цій частині безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо доводів захисника-адвоката про незаконність усіх процесуальних рішень слідчого ОСОБА_3 до 02 травня 2018 року, оскільки тільки 02 травня 2018 року останнього було включено до складу групи слідчих, які здійснюють досудове розслідування у наявному кримінальному провадженні, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений, зокрема, визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Згідно з постановою про зміну складу групи слідчих від 23 жовтня 2017 року військовим прокурором Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_5 було змінено склад групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000069 від 07 вересня 2017 року, виключено з групи ОСОБА_26 , проведення досудового розслідування доручено старшому слідчому військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_27 , слідчому військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 .

Факт призначення ОСОБА_3 слідчим у наявному кримінальному провадженні 23 жовтня 2017 року підтверджується також наданими Генеральною прокуратурою України даними з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000069 від 07 вересня 2017 року, відповідно до яких користувач ОСОБА_5 23 жовтня 2017 року о 10:36 год. вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження № 0000069) відомості про призначення слідчих ОСОБА_27 (старший), ОСОБА_3 , та 23 жовтня 2017 року о 10:37 год. користувач ОСОБА_3 вніс до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про прийняття до провадження кримінального провадження № 0000069.

Таким чином, суд вважає безпідставними доводи захисника - адвоката про незаконність усіх процесуальних рішень слідчого ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю у нього до 02 травня 2018 року повноважень на здійснення досудового розслідування у наявному кримінальному провадженні, оскільки суду надано постанову про зміну складу групи слідчих від 23 жовтня 2017 року, відповідно до якої йому доручено проведення досудового розслідування у наявному кримінальному провадженні, що підтверджується також даними з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000069 від 07 вересня 2017 року, витребуваними з Генеральної прокуратури України за клопотанням захисника-адвоката.

Щодо доводів захисника-адвоката про те, що слідчий змінив правову кваліфікацію злочину з ч. 3 ст. 191 КК України на ч. 1 ст. 426 КК України за відсутності підстав, оскільки необхідно було внести нові відомості до ЄРДР і відкрити нове провадження, а також про те, що неможливо змінювати правову кваліфікацію до повідомлення про підозру особі, а слід відкривати нове кримінальне провадження, суд зазначає наступне.

Як вбачається з заяви ОСОБА_9 від 04 серпня 2017 року, ОСОБА_6 оформив фіктивно на службу в військовий комісаріат осіб, яких працівники і військовослужбовці військового комісаріату ніколи не бачили, деяких не частіше одного разу на тиждень.
Згідно з витягом з кримінального провадження № 000069, 07 вересня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за фактом привласнення службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_6 чужим майном шляхом зловживання службовим становищем за ч. 2 ст. 191 КК України.

В подальшому при проведенні перевірки відомостей із заяви ОСОБА_9 здобуто докази, які стали підставою для перекваліфікації дій обвинуваченого у наявному кримінальному провадженні з ч. 2 ст. 191 КК України на ч. 3 ст. 191 КК України, у зв`язку з чим відповідно до постанови про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення від 15 листопада 2017 року слідчий Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 змінив правову кваліфікацію кримінального правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000069 від 07 вересня 2017 року, з ч. 2 ст. 191 КК України на ч. 3 ст. 191 КК України.

В ході подальшого досудового розслідування при проведенні перевірки відомостей із заяви ОСОБА_9 здобуто докази, які стали підставою для перекваліфікації дій обвинуваченого у наявному кримінальному провадженні з ч. 3 ст. 191 КК України на ч. 1 ст. 426 КК України, у зв`язку з чим згідно з постановою про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення від 16 липня 2018 року слідчий військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 змінив правову кваліфікацію кримінального правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000069 від 07 вересня 2017 року, з ч. 3 ст. 191 КК України на ч. 1 ст. 426 КК України.

Суд зазначає, що особа-заявник, яка повідомила про вчинення кримінального правопорушення, не зобов`язана точно їх кваліфікувати, крім цього, вона може добросовісно помилятися щодо фактичних обставин вчинюваного злочину. Обов`язок встановлення дійсних обставин справи покладається на орган досудового розслідування, який в ході слідства з`ясовує усі юридично значимі факти. У відповідності до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. При цьому згідно з п. п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела, а також попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Отже, досудове розслідування починається на основі відомостей про злочин, наданих заявником, на підставі яких діянню дається лише попередня правова кваліфікація. Остаточна кваліфікація дій здійснюється на наступних стадіях кримінального процесу і може уточнюватися.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що визначення правової кваліфікації кримінального правопорушення, як попередньої, так і остаточної, на стадії досудового розслідування входить лише до компетенції слідчого, прокурора та з урахуванням встановлених досудовим розслідуванням обставин може уточнюватися, а при проведенні перевірки відомостей, викладених в заяві ОСОБА_9 , здобуто докази, які стали підставою для перекваліфікації дій обвинуваченого у наявному кримінальному провадженні, суд прийшов до висновку, що постанова від 16.07.2018 р. слідчого військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_28 про зміну правової кваліфікації у наявному кримінальному провадженні з ч. 3 ст. 191 КК України на ч. 1 ст. 426 КК України винесена з дотриманням вищевказаних норм чинного законодавства, жодних застережень щодо неможливості змінювати правову кваліфікацію до повідомлення про підозру особі та необхідність відкривати нове кримінальне провадження в чинному КПК не міститься, тому вимоги клопотання в цій частині є безпідставними, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.
Щодо вимог клопотання про те, що розслідування проведено слідчим ОСОБА_3 (який підтримує обвинувачення як прокурор), який підлягав відводу через існування обставин, які викликали обґрунтовані сумніви в його неупередженості до ОСОБА_6 у зв`язку з його відвертим бажанням притягнути останнього до кримінальної відповідальності, суд зазначає наступне.

Захисник-адвокат своє клопотання в частині наявності обґрунтованих сумнівів в неупередженості ОСОБА_3 мотивує тим, що останнім при проведенні досудового розслідування в зазначеному кримінальному провадженні допущено низку порушень норм КПК України.

Відповідно до ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75 - 79 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду.

Судом в судовому засіданні встановлено, що ані обвинувачений ОСОБА_6 , ані його захисник-адвокат ОСОБА_7 як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження до початку судового розгляду, жодного разу не зверталися з заявами про відвід ОСОБА_3 , хоча таке право їм під час підготовчого судового засідання, яке відбулося 20 березня 2019 року за участю ОСОБА_3 в якості прокурора, роз`яснювалося. Захисник-адвокат ОСОБА_7 у своєму клопотанні фактично не погоджується з процесуальними рішеннями, прийнятими ОСОБА_3 , які можуть бути оскаржені у відповідному процесуальному порядку, а не в формі клопотання про визнання доказів недопустимими. Сторона кримінального провадження не може заявити відвід прокурору лише з підстав незгоди з процесуальними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора під час досудового розслідування кримінального провадження. У зв`язку з зазначеним суд вважає, що обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості ОСОБА_3 , та на які посилається захисник-адвокат в своєму клопотанні, відсутні.

Щодо вимог клопотання про незаконність постанови про зупинення досудового слідства від 18 жовтня 2018 року, оскільки слідчий прийняв її до вручення повідомлення про підозру, одночасно із оголошенням в розшук ОСОБА_6 , в той час як це можливо тільки після оголошення його в розшук, та не здійснено всі дії для здійснення розшуку ОСОБА_6 , суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2018 року слідчим військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 за погодженням з прокурором військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_11 було складено повідомлення про підозру відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 426 КК України, у наявному кримінальному провадженні.

Відповідно до листа № 4492вих-18 від 18 жовтня 2018 року, фіскального чеку № від 18 жовтня 2018 року слідчим військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку через ПАТ «УКРПОШТА», у спосіб, передбачений законом, було направлено вищевказане повідомлення про підозру ОСОБА_6 за адресою, яка на момент відправлення була відома органу досудового розслідування та належала ОСОБА_6 : АДРЕСА_6 (трек-номер поштового відправлення № 454).
Згідно з листом Арцизької міської ради № 1178 від 25 жовтня 2018 року, який надійшов до військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України 06 листопада 2018 року слідчому ОСОБА_3 було надано довідку про місце реєстрації та/або проживання громадянина України ОСОБА_6 .

Відповідно до довідки виконавчого комітету Арцизької міської ради Одеської області № 746 від 25 жовтня 2018 року, ОСОБА_6 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 з 18 серпня 1999 року; 29 березня 2018 року знятий з реєстраційного обліку за повідомленням 29 березня 2018 року в АДРЕСА_1 .

Згідно з рапортом оперуповноваженого відділу УЗЕ в Одеській області ДЗЕ Національної поліції України ОСОБА_16 від 30 серпня 2018 року встановити місцезнаходження ОСОБА_6 не представилося можливим; за адресою: АДРЕСА_6 , вказана особа не мешкає. Встановлено, що ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в ході виїзду за вказаною адресою ніхто двері не відчинив.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є, зокрема, особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно з ч. 2 ст. 281 КПК України про оголошення розшуку виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується в постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 було складено та направлено 18 жовтня 2018 року за відомою органу досудового розслідування на момент відправлення адресою реєстрації місця проживання останнього, відомості про зняття з реєстрації ОСОБА_6 за вищевказаною адресою були отримані слідчим 06 листопада 2018 року, тобто після направлення повідомлення про підозру, ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного в момент вжиття заходів для вручення вищевказаного письмового повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, тобто в день направлення письмового повідомлення про підозру 18 жовтня 2018 року, та про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_6 було вказано в постанові про зупинення досудового розслідування у відповідності до ч. 2 ст. 281 КПК України, у зв`язку з чим доводи клопотання захисника-адвоката ОСОБА_7 щодо незаконності постанови про зупинення досудового розслідування є необґрунтованими.

Враховуючи, що судом не встановлено підстав для визнання незаконною постанови про зупинення досудового розслідування від 18 жовтня 2018 року, необґрунтованими є і посилання захисника-адвоката про порушення строків досудового розслідування.

Посилання захисника обвинуваченого, що зміна підозри, затвердження обвинувального акту, відкриття матеріалів та ін. вчинені після цієї дати, в тому числі 22.02.2019 р. є незаконними, оскільки закінчились строки досудового розслідування є безпідставними. Оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 18.10.2018 р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру, цього ж дня зупинено кримінальне провадження у зв`язку із розшуком підозрюваного, 29.11.2018 р. відновлено кримінальне провадження, у зв`язку із встановленням місцезнаходження підозрюваного, 18.01.2019 р. зупинено кримінальне провадження у зв`язку з хворобою підозрюваного. У зв`язку з видужанням підозрюваного кримінальне провадження було відновлено 22.02.2020 р., змінено підозру та відкрито матеріали досудового розслідування для ознайомлення.

Відповідно до ст. 219 КПК України, досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.
Таким чином, суд дійшов висновку, що досудове розслідування було закінчено в строки, передбачені ст. 219 КПК України.
Щодо доводів про неконкретність та суперечливість обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, таке рішення: повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вимоги, яким повинен відповідати обвинувальний акт, передбачені статтею 291 КПК України.

Судом встановлено, що 20 березня 2019 року у наявному кримінальному провадженні відбулося підготовче судове засідання за участю прокурора, обвинуваченого та його захисника-адвоката. Під час вказаного засідання обвинувачений та його захисник не заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, крім того, не зазначали про неконкретність та незрозумілість обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, що надійшов до суду, не просили повернути його прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України. Також і судом в підготовчому судовому засіданні не було встановлено підстав для повернення обвинувального акта прокурору. Таким чином, враховуючи, що вперше стороною захисту про неконкретність обвинувачення було зазначено лише 04 вересня 2019 року, тобто майже через пів року після призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, а судом встановлено під час підготовчого судового засідання, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, що не заперечували сторони кримінального провадження, суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про неконкретність обвинувачення. Крім того, суд вважає, що зазначення в обвинувальному акті вироку Арцизького районного суду Одеської області від 19.07.2018 в обвинувальному акті без зазначення його реквізитів (номера справи, номера провадження) не є порушенням вимог ч. ч. 2, 4 ст. 291 КПК України. Крім того, судом враховано, що прокурором у відповідності до ст. 338 КПК України під час судового розгляду було змінено обвинувачення вже після дослідження доказів у наявному кримінальному провадженні, що також свідчить про відсутність порушень вимог ч. ч. 2, 4 ст. 291 КПК України.

Щодо доводів про незаконність доказів щодо вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 , то суд вважає їх необґрунтованими та зазначає, що вирок Арцизького районного суду Одеської області від 19.07.2018 року відносно ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, не оскаржувався та набрав законної сили 21 серпня 2018 року, тому є остаточним та суд не вправі здійснювати оцінку доказів, на підставі яких було ухвалено вказаний вирок. Крім того, суд враховує, що вирок Арцизького районного суду Одеської області від 19.07.2018 року, не є єдиним доказом у наявному кримінальному провадженні, та підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами, наданими суду сторонами кримінального провадження. Також суд звертає увагу, що відомості за фактом умисного тимчасового ухилення від військової служби ОСОБА_8 без поважних причин в період з 10.04.2014 р. по 10.03.2015 р. за ч. 1 ст. 407 КК України, дійсно були внесені до ЄРДР за № 0000060 та останнє об`єднане з кримінальним провадженням № 0000069. Таким чином, враховуючи, що досудове розслідування кримінального провадження № 0000069 здійснювалося слідчими військової прокуратури, то і після виділення з кримінального провадження № 0000069 матеріалів за підозрою у вчиненні ОСОБА_8 злочину (кримінальне провадження №0000061) останнє також здійснювалося слідчими військової прокуратури, що не суперечить положенням абз. 1, 2 п. 1 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, ч. 4 ст. 216 КПК України.
Щодо доводів захисника-адвоката про визнання доказів недопустимими (щодо додатково отриманих судом доказів та рішень прокурора), оскільки постанова від 23 жовтня 2017 року про зміну складу групи слідчих не відкрита стороні захисту в порядку статті 290 КПК України, суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки в силу ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Враховуючи, що постанова від 23 жовтня 2017 року про зміну складу групи слідчих не є доказом, оскільки не містить жодних фактичних даних, на підставі яких можливо встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, а є процесуальним рішенням, суд вважає, що підстави для визнання постанови від 23 жовтня 2017 року про зміну складу групи слідчих недопустимим доказом відсутні.

Щодо доводів захисника-адвоката про незаконність проведеного досудового розслідування у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_6 статусу підозрюваного станом на 18.10.2018р., то суд зазначає, що вказаний довід захисника-адвоката був детально розглянутий судом та визнаний необґрунтованим та вказаний висновок докладно відображених в ухвалі суду за результатами розгляду скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , а також у наявному вироку, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для повторного обґрунтування своїх висновків з приводу вказаного доводу сторони захисту.

Щодо наявності інформації про закриття кримінального провадження 24.07.2018р. в ЄРДР, суд зазначає, що в судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 пояснив, що 07 вересня 2017 року розпочато кримінальне провадження за ч. 2 ст. 191 КК України за №0000069. В подальшому, в ході досудового розслідування встановлено, що
в діях ОСОБА_8 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, ОСОБА_3 17.07.2018 внесено відомості до ЄРДР за №0000060.Того ж дня, військовим прокурором ОСОБА_5 матеріали досудових розслідувань об`єднано в одне кримінальне провадження та присвоєно №КП0000069. У самій системі ЄРДР створено 2 картки кримінальних правопорушень, це картка з № КП0000069 (основна) та картка з № НОМЕР_5 , з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 426 та ч. 3 ст. 407 КК України.
Того ж дня, ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України (відомості про підозру внесені в ЄРДР у картці кримінального провадження №0000060) та необхідно було виділити відносно ОСОБА_8 матеріали досудового розслідування, однак такої функції в системі ЄРДР на той час не було, а була лише функція «виділення правопорушника». Після проведення цієї дії, системою ЄРДР виділено правопорушника в окреме кримінальне провадження та зареєстровано кримінальне провадження за №0000061 від 17.07.2018 з правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 407 КК України. Однак фактично матеріали досудового розслідування відносно ОСОБА_8 виділено в кримінальне провадження №0000061. Але в системі ЄРДР у кримінальному провадженні №0000069 кваліфікація правопорушення залишилась ч. 1 ст. 426 та ч. 3 ст. 407 КК України, хоча ч. 3 ст. 407 КК України повинна була виділитись.
Тому, 24.07.2018 ОСОБА_3 формально прийнято рішення «закриття правопорушення» в системі ЄРДР у картці кримінального провадження №0000060 (яке в системі ЄРДР знаходилось в основній картці правопорушення №0000069). Жодної постанови про закриття кримінального провадження №0000060 чи №0000061 прокурором не приймалось.
За клопотання сторони захисту судом було витребувано з Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області справу № 492/2283/18, по вказаній справі слідчим суддею ОСОБА_29 02.11.2018 р. було постановлено ухвалу щодо задоволення клопотання прокуратури Білгород Дністровсього гарнізону південного регіону України про дозвіл на затримання з метою приводу.

В судовому засіданні було виявлено технічну несправність диску із звукозаписом судового засідання у кримінальному провадженні справа № 495/2283/18, провадження № 1-кс/495/5296/2018 від 02.11.2019 р.
Листом Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.12.2019 року № 5/42585, згідно якого архівна копія диску у кримінальному провадженні справа № 495/2283/18, провадження № 1-кс/495/5296/2018 від 02.11.2019 року в архіві суду не збереглась. Разом з тим, ухвала суду від 02.11.2019 р. не є доказом, оскільки не містить жодних фактичних даних, на підставі яких можливо встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для цього кримінального провадження.

Щодо доводів захисника-адвоката про порушення ст. 214 КПК України під час відкриття кримінального провадження через прийняття цього рішення некомпетентною особою, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 8 підрозділу 1 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України № 139 від 06.04.2016р. (далі - Положення) реєстраторами Реєстру є, зокрема, прокурори.

Згідно з п. 1 підрозділу 1 Розділу ІІ Положення формування Реєстру розпочинається з моменту внесення до нього Реєстратором відповідних відомостей про кримінальне правопорушення, зазначених у заяві чи повідомленні про його вчинення.

Відповідно до п. п. 1, 2 підрозділу 2 Розділу ІІ Положення облік кримінальних правопорушень за заявами, повідомленнями, які надійшли прокурору або органу досудового розслідування, або виявленими з інших джерел обставинами, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, здійснюється Реєстратором за дорученням керівника прокуратури або органу досудового розслідування шляхом внесення до Реєстру відомостей, визначених частиною п`ятою статті 214 КПК України. Керівник прокуратури, органу досудового розслідування після перевірки внесених до Реєстру відомостей реєструє кримінальне провадження. У Реєстрі автоматично фіксується дата обліку інформації та присвоюється номер кримінального провадження. Факт реєстрації кримінального правопорушення (провадження) настає з моменту підтвердження керівником прокуратури або органу досудового розслідування таких відомостей.

Таким чином, виходячи з норм вищевказаного положення, суд прийшов до висновку, що захисником-адвокатом помилково ототожнено момент внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та момент реєстрації кримінального провадження, які є різними за своєю суттю. Враховуючи, що ОСОБА_11 , який є прокурором військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України, має право на внесення відомостей про кримінальне правопорушення як Реєстратор, а оскільки кримінальне провадження не реєструється в момент внесення відомостей, то і процесуальний керівник ще не призначений, тому доводи захисника-адвоката про відкриття кримінального провадження некомпетентною особою є безпідставним та необґрунтованим.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

ОСОБА_6 проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; за місцем проживання, роботи, а також органами місцевого самоврядування характеризується позитивно. Неодноразово нагороджений грамотами та подяками. Безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, є учасником бойових дій. Не перебуває на обліку у лікарів нарколога, психіатра. Є інвалідом ІІ групи у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби. Раніше не судимий.

Обставин, які відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

Судом враховуються дані досудової доповіді, наданої Арцизьким районним відділом філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області, відповідно до якої, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (в т. ч. окремих осіб). На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень: участь у виховних заходах та соціально-корисній діяльності.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що винному ОСОБА_6 необхідно для його виправлення та запобігання нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді штрафу. Підстав для застосування до обвинуваченого дії ст. ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.

Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень і в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні обвинуваченому саме такого виду покарання.
Разом з тим, при призначенні обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 4 КК України, яка передбачає, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
На час вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, діяла наступна редакція ч. 1 ст. 426 КК України:
«Умисне неприпинення злочину, що вчиняється підлеглим, або
ненаправлення військовою службовою особою до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення, а також інше умисне невиконання військовою службовою особою дій, які вона за своїми службовими обов`язками повинна була виконати, якщо це заподіяло істотну шкоду, -
караються штрафом від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або службовим обмеженням на строк до двох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.»
На стадії судового розгляду наявного кримінального провадження судом було встановлено наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене обвинуваченим діяння, а саме Закону України «Про амністію у 2014 році», та в судовому засіданні судом обвинуваченому та його захиснику-адвокату було роз`яснено про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі п. «в» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», однак обвинувачений та його захисник-адвокат заперечували проти застосування амністії згідно вищевказаного Закону, тому в силу ч. 8 ст. 9 Закону України «Про амністію у 2014 році», суд прийшов до висновку про її незастосування до обвинуваченого.

Разом з тим, відповідно до ст. п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, закінчились строки давності з дня вчинення кримінального правопорушення.

В судовому засіданні судом було роз`яснено обвинуваченому його право на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, однак ОСОБА_6 від цього відмовився.

Відповідно ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Суд вважає за необхідне до набрання вироком законноїсили запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирати.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Судом не вирішується питання про речові докази у справі в силу ч. 9 ст. 100 КПК України, яка відповідно передбачає, що питання про дол. речових доказів і документів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження в тому випадку, якщо такі речові докази або документи були надані суду, а в даному випадку сторонами кримінального провадження речові докази суду не надавались, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для вирішення питання про дол. речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-375 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 426 КК України, та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 426 КК України у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок.

Відповідно ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя
Арцизького районного суду ОСОБА_1
Одеської області