Провадження № 11-кп/824/2883/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.122 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого:

- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2016 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2017 року за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ч.ч.1, 4 ст.70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.11.2018 року за ч.1 ст.126, ч.2 ст.185, ч.2 ст.309, ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ст.ст.70, 71 КК України до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, -

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарання призначеного ОСОБА_8 цим вироком і покарання призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.11.2018 року призначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Ухвалено початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня вступу цього вироку в законну силу.

У строк покарання ОСОБА_8 ухвалено зарахувати відбуте частково покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.11.2018 року з 25 лютого 2019 року до дня вступу цього вироку в законну силу, з розрахунку день за день.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, вчиненого за наступних обставин.

10 червня 2018 року приблизно о 14 годині потерпілий ОСОБА_9 разом зі своїм рідним братом ОСОБА_10 прийшли до ставків, що розташовані неподалік будинку АДРЕСА_2 , з метою відпочинку, де на той момент знаходився ОСОБА_8 .

В ході відпочинку між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 виникла словесна перепалка, після якої останній відійшов від місця відпочинку. Приблизно через 30 хвилин ОСОБА_8 повернувшись, та на грунті виниклих напередодні неприязних відносин, діючи з метою заподіяння тілесних ушкоджень, передбачаючи протиправний характер своїх дій та бажаючи при цьому настання відповідних наслідків у виді тілесних ушкоджень умисно наніс потерпілому ОСОБА_9 один удар верхньою частиною стопи правої ноги в область губ, від якого останній втратив свідомість та упав на землю.

Своїми протиправними діями ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді рани на верхній губі, синців на обличчі, відкритого перелому верхньої щелепи, ушкоджень перших зубів на верхніх щелепах, перелому кісток носа. Перелом верхньої щелепи з раною на губі та ушкодження зубів відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, перелом кісток носа відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись із вказаним рішенням обвинуваченим ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, у якій він не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації своїх протиправних дій, просить змінити вирок суду першої інстанції призначивши йому більш м`яке покарання.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок суду першої інстанції є занадто суворим. При призначенні покарання обвинувачений просить врахувати всі пом`якшуючі обставини, зокрема що він щиро розкаюється у скоєному та те, що його батько похилого віку потребує піклування.

Обвинувачений ОСОБА_8 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про його участь в судовому засіданні та про відкладення судового засідання не надіслав.

Із урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, а також відсутності підстав для обов`язкової участі обвинуваченого в апеляційному розгляді, апеляційний суд приходить до переконання про можливість розгляду кримінального провадження без участі ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав рішення суду першої інстанції правильним, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.122 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року передбачено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з положеннями ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває на обліку лікаря нарколога з приводу вживання наркотичного засобу зі шкідливими наслідками з 2018 року, перебуває під консультативним наглядом лікаря психіатра з приводу легкої розумової відсталості з 2010 року.

Визнання обвинуваченим вини, молодий вік та стан здоров`я (легку розумову відсталість), визнано міськрайонним судом як обставини, які згідно з ст.66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_8 .

Обставиною, що у відповідності до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому суд першої інстанції визнав рецидив злочинів.

Із огляду на зазначене, міськрайонний суд обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 не можливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому покарання у межах санкції ч.1 ст.122 КК України із урахуванням вимог ч.4 ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк шість років.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному, а вимоги апеляційної скарги про призначення йому більш м`якого покарання, є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Відтак, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про призначення йому занадто суворого покарання повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого необхідно відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2020 року, щодо ОСОБА_8 без змін.

Головуючий :

Судді :