Житомирський апеляційний суд
Справа №276/1600/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 183 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 ,

встановила:

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за наступних обставин.

01.11.2020 близько 07 год. 30 хв. у ОСОБА_7 , який знаходився в середині приміщення будинку по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_8 , виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення мобільного телефону марки «Nokia» моделі «1616-2» ІМЕІ: НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, у вищевказаний день, час та місці, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, тримаючи в руках предмет, схожий на ніж, відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Nokia» моделі «1616- 2» ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 150 грн., та сім-картою ПАТ «Київстар» вартістю 50 грн. 00 коп., які належать потерпілій ОСОБА_8 .

Надалі ОСОБА_7 із викраденим майном залишив місце вчинення злочину.

Викрадений майном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 200 грн.00 коп.

06.11.2020 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

09.11.2020 року старший слідчий СВ Хорошівського ВП Коростишівського ВП ГУ НП в Житомирській області лейтенант поліції ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Згідно оскаржуваної ухвали, слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосував до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 10.01.2021 року (включно).

На ОСОБА_7 покладено обов`язки передбачені ст. 194 КПК України, а саме прибувати по першому виклику до слідчого прокурора, суду; не відлучатись з місця проживання без дозволу слідчого прокурора чи суду; уникати від спілкування зі свідками чи потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а відтак застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованим.

Слідчий суддя вважав за доцільне обрати стосовно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце постійного проживання цілодобово без застосування електронних засобів контролю.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 вважає, що ухвала суду є не законною, не обґрунтованою, просить скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На його думку, судом не взято до уваги те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.

ОСОБА_7 ніде не працює, одним із джерел заробітку останнього на життя є незаконна діяльність, пов`язана із вчиненням злочинів проти власності. Крім того у ОСОБА_7 не погашена та не знята в установленому порядку судимість, а тому з метою уникнення покарання він, перебуваючи на волі, матиме реальну можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, суд не взяв до уваги, що в ході вчинення грабежу ОСОБА_7 застосував насильство, що прямо підтверджує те, що останній цілком здатен впливати на потерпілу, а також те, що ОСОБА_7 10.11.2020 року оголошено підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Наведені обставини свідчать про підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_10 , а відтак більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не забезпечить належного виконання останнім своїх процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора щодо обґрунтування доводів апеляційної скарги, пояснення підозрюваного, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом положень ст. 194 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у застосуванні тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Слідчий суддя відмовляючи в обранні запобіжного заходу вигляді тримання під вартою у своїх висновках не навів переконливих мотивів чому вважає недоведеним клопотання слідчого про недостатність застосування менш суворих запобіжних заходів ніж тримання під вартою для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні та не врахував обставини визначені у ст. 178 КПК України, які були надані стороною обвинувачення в обґрунтування доводів клопотання.

Існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується матеріалами справи та встановлена оскаржуваним судовим рішенням, а тому колегією суддів перевіряється виключно висновки слідчого судді про відсутність підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу тримання під вартою .

З доказів долучених до клопотання прокурора вбачається, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення здійсненого з погрозою застосування ножа.

ОСОБА_7 , раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, в тому числі і грабежу, однак судами йому надавався шанс виправитися, він звільнявся від відбування покарання з випробуванням.

Про те, ОСОБА_7 на шлях виправлення не став та у 2009 році був засуджений за вчинення умисного особливо тяжкого злочину щодо статевої свободи та статевої недоторканості на 9 років 6 місяців позбавлення волі.

Звільнився ОСОБА_7 з місць позбавлення волі лише 21.02.2017 року по відбуттю строку покарання.

ОСОБА_7 є підозрюваним у вчиненні інших кримінальних правопорушень, які на час перегляду в апеляційному суді об`єднані з кримінальним провадженням №0000257, що передбачені ст. 162 КК України де згідно до змісту підозри він таємно проникав до житла самотніх жінок у нічний.

Ці обставини та дані про особу підозрюваного на переконання колегії суддів свідчать про наявність реального, а не ілюзорного ризику продовження чи повторення протиправної поведінки ОСОБА_7 , який з огляду на хронологію притягнення до кримінальної відповідальності не тільки не ставав на шлях виправлення, а навпаки продовжував вчиняти кримінальні більш тяжчі умисні кримінальні правопорушення, а у даному провадженні він підозрюється і вчиненні кримінального правопорушення з застосуванням насильства, що свідчить про недостатність застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Наявність на утриманні у підозрюваного вагітної дружини та малолітніх дітей не є переконливим доводом для можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу домашнього арешту, оскільки наявність у нього сім`ї та дітей згідно до підозр не стримали його від протиправної, неконтрольованої поведінки та не зможе гарантувати, що він не намагатиметься переховуватися від слідства та суду чи продовжувати вчиняти злочини.

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

На думку колегії суддів, відмовляючи у обранні тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя не в повній мірі взяв до уваги вказані обставини, а тому погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про необхідність скасування ухвали слідчого судді та обрання ОСОБА_7 більш суворого запобіжного заходу.

За таких обставин, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу прокурора, скасовує ухвалу слідчого судді та постановляє нову ухвалу, якою обирає ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Хорошівського ВП Коростишівського ВП ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_9 про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 04 січня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: