Провадження №1-кс/127/6998/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2020 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 про зобов"язання прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 накласти арешт на майно як речовий доказ у кримінальному провадженні №0001566,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області зі скаргою на бездіяльність прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 та слідчого Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 у розслідуванні кримінального провадження №0001566. В обгрунтування доводів скарги ОСОБА_3 зазначив, що 09 березня 2018 року старшим слідчим ОСОБА_6 було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000927 за ст. 364 КК України з приводу того, що 06 грудня 2016 року державним виконавцем ОСОБА_7 було прийнято рішення, з вказівки її керівника ОСОБА_8 , про призначення експерта з оцінки майна, якою назначили ОСОБА_9 , яка є оцінювачем майна, а не експертом, як того вимагає законодавство, без конкурсу виконати звіт по оцінці майна магазину площею 335 кв.м. В завданні на звіт по оцінці майна було вказано провести ринкову оцінку нерухомого майна, власником якого є ТОВ ТД «Євростиль», що знаходиться по вул. Стрілецькій, 14. Державним виконавцем ОСОБА_7 оцінювач ОСОБА_9 була попереджена про кримінальну відповідальність за подання завідомо неправдивого звіту. ОСОБА_9 надала звіт за №53/17 від 26 квітня 2017 року, в якому вона вказала не ринкову, а «імовірну» оцінку майна, яка становила 3 324 316, 5 грн., незважаючи на те, що в завданні було сказано надати ринкову вартість майна. На його письмове заперечення в заниженій оцінці не була зазначена рецензія на звіт ОСОБА_10 , як того вимагає закон. В завданні на проведення експертизи було зазначено надати ринкову вартість майна. Після отримання оцінки з неринковою вартістю державний виконавець ОСОБА_7 , всупереч закону, передала майно на реалізацію. Не було звернено уваги, що в звіті використані об`єкти оцінки, яких не можливо встановити, чи були вони дійсно в продажу і де вони знаходяться, так як немає привязки до номеру будинку, чи прив`язки до сайту в мережі Інтернет, а вказана тільки вулиця. Також відсутні фото і інші характеристики, які показують схожість з їх майном і видно, що оцінювач не виходив на огляд об`єкта оцінки.
Старший слідчий ОСОБА_6 задовольнив його клопотання про проведення експертизи, яка була виконана 15 квітня 2018 року, з якої стало видно різницю в ціні у звіті оцінювача ОСОБА_10 і експерта Київського інституту досудових експертиз. На його клопотання до слідчого ОСОБА_6 ознайомитися з оцінкою експерта, йому було відмовлено, так як він не є потерпілим у даному кримінальному провадженні. У клопотанні про залучення його до кримінального провадження в якості потерпілого та накладення арешту на майно, як на речовий доказ по справі, старший слідчий ОСОБА_6 у задоволенні відмовив. Після чого, жодних слідчих дій слідчим не вчинялось. В подальшому ним була подана нова заява про вчинення злочину, передбаченого ст. 384 КК України зловживання владою на користь третіх осіб виконавцем ОСОБА_11 , її керівником ОСОБА_8 та оцінювачем ОСОБА_10 , по яким було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001566, в якому, згідно з постановою слідчого ОСОБА_5 , його було визнано потерпілим, але у його клопотанні про арешт майна йому знову було відмовлено завдяки думки прокурора ОСОБА_4 , який не вбачає в цьому потреби і відхиляє всі його доводи. Підставами, у зв`язку з якими він вважає, що потрібно накласти арешт на майно, є нанесення йому шкоди в розмірі біля 2 000 000 грн, завданої кримінальними правопорушеннями, передбаченими ст.ст. 191, 364, 384 КК України, виконавцем ОСОБА_11 , її керівником ОСОБА_8 та оцінювачем ОСОБА_10 , які вчинили зловживання владою на користь третіх осіб, а саме організували та навмисно призначили не експерта, а оцінювача майна ОСОБА_10 , яка зробила оцінку майна з завідомо заниженою не ринковою оцінкою на 2 000 000 грн. Фактичною підставою для арешту майна є сукупність фактичних даних, що вказують на спричинення йому кримінальними правопорушеннями матеріальної та моральної шкоди і що не арешт майна і його продаж по заниженій вартості не дасть йому ніякої можливості повернути його до стану продажу по ринковій вартості, як передбачено це законом України, а також можливості відшкодування імовірної завданої йому шкоди, а також перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене. Враховуючи викладене, скаржник ОСОБА_3 просить зобов`язати прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 накласти арешт на майно, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні №00001566 від 19 квітня 2018 року.
В судовому засіданні ОСОБА_3 , пославшись на вищезазначені обставини, скаргу підтримав та просив вимоги скарги задоволити.

Прокурор Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення скаржника ОСОБА_3 , дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0001566, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора є однією із загальних засад кримінального провадження. Відповідно до ст. 24 КПК України це право гарантується кожному.

В судовому засіданні встановлено, що 30 липня 2018 року ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області було задоволено клопотання слідчого Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0001566 від 19.04.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, по факту вчинення кримінального правопорушення державним виконавцем ОСОБА_7 , яке пов`язане із зловживанням службовим становищем при опрацюванні звіту ринкової оцінки майна за адресою: м. Вінниця, вул. Стрілецька, 14, належного ТОВ ТД «Євростиль», та накладено арешт на приміщення будівельного магазину площею 335 кв м, власником якого є ТОВ ТД «Євростиль» за адресою: м. Вінниця, вул. Стрілецька 14. Згідно з ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 16 серпня 2018 року ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 30 липня 2018 року про накладення арешту на приміщення будівельного магазину площею 335 кв м, власником якого є ТОВ ТД «Євростиль» за адресою: м. Вінниця, вул. Стрілецька, 14, скасована. В обгрунтування свого рішення апеляційний суд Вінницької області зазначив, що слідчий суддя розглянув клопотання слідчого про накладення арешту, хоча дане клопотання не було погоджене прокурором, як того вимагає ч. 1 ст. 171 КПК України. Крім того, слідчий ще раніше звертався з аналогічним клопотанням про накладення арешту на приміщення будівельного магазину, власником якого є ТОВ ТД «Євростиль», але прокурор постановою від 13 липня 2018 року відмовив у погодженні клопотання, отже звернення з таким клопотанням в подальшому, без погодження з прокурором, є незаконним, а тому слід скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні такого клопотання.

Відповідно до п. 7 та п. 10 ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений скасовувати незаконні та необгрунтовані постанови слідчих; погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді клопотання.

У своїй скарзі ОСОБА_3 просить зобов`язати прокурора ОСОБА_4 накласти арешт на майно як речовий доказ у кримінальному провадженні №0001566.
За змістом ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Отже, згідно з нормами ст.ст. 36, 171 КПК України прокурор не уповноважений накладати арешт на майно, а лише має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, а також погодити таке клопотання, з яким звертається слідчий.
Зважаючи на викладене, слідчий суддя вважає, що у задоволенні скарги ОСОБА_3 про зобов"язання прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 накласти арешт на майно як речовий доказ у кримінальному провадженні №00001566 слід відмовити, оскільки скарга є незаконною.
Керуючись ст.ст. 36, 170, 171, 303, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 про зобов"язання прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 накласти арешт на майно як речовий доказ у кримінальному провадженні №0001566 - відмовити.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: