Справа № 333/4789/20
Провадження № 1-кп/333/605/20
УХВАЛА

09 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя на розгляді знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 звернулася із письмовим клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .

При цьому прокурор зазначила, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, підтверджується: даними огляду місця події від 23.08.2020 року, в ході якого оглянуто ділянку місцевості та легковий автомобіль «Mitsubishi Carisma», номерний знак НОМЕР_1 ; показаннями потерпілого ОСОБА_6 ; свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . На її думку існують ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме:

- переховування від суду, так як йому загрожує покарання у виді позбавлення волі (санкція ч.3 ст.186 КК України) передбачає до 8 років позбавлення волі;

- незаконно впливати на потерпілого та свідків, так як ОСОБА_4 стали відомі анкетні дані вказаних учасників кримінального провадження під час досудового розслідування, а також показання останніх є вагомими доказами, які були отримані в ході проведення досудового розслідування;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, так як ОСОБА_4 не має стійких соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, тобто не має постійного джерела доходу, що вказує на існування загрози у вчиненні інших корисливих кримінальних правопорушень.

Враховуючи вказані обставини, а також, що ОСОБА_4 неодноразово був судимий, звільнився з місць позбавлення волі лише у липні 2020 року, прокурор вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_4 застосувати неможливо.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання прокурора щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 зазначив, що прокурором не доведено, що ОСОБА_4 буде переховуватися від суду та наявність того факту, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити належні поведінку обвинуваченого. У обвинуваченого маються міцні соціальні зв`язки: одружений, має постійне місце мешкання, неофіційно, але працював. Наявність у обвинуваченого роботи, хоча і неофіційної, свідчить про те, що у ОСОБА_4 відсутній ризик вчинення нових злочинів, тому просить суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого цілодобовий домашній арешт. Лише тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_4 не є підставою для продовження строку тримання під вартою підозрюваного. Також, захисник просив суд врахувати, що ОСОБА_4 фактично визнає свою вину у скоєному злочину, лише не погоджується з кваліфікацією його дій, так як вважає, що було таємне викрадення чужого майна.

ОСОБА_4 зазначив, що у нього відсутні наміри переховуватися від суду, скоювати нові злочини та будь-яким чином впливати на кримінальне провадження. Повністю погодився з обґрунтуванням прокурора.

Розглянувши питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Встановлено, що 25.08.2020 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя до обвинуваченого ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід тримання під вартою по 21.10.2020 року з альтернативним запобіжним заходом заставою у розмірі 43 940 грн. У подальшому, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2020 року на стадії підготовчого судового засідання до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 15.12.2020 року (включно) з альтернативним запобіжним заходом заставою у розмірі 43 940 грн.

Згідно вимог ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частина 2 ст. 331 КПК України передбачає, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування свого клопотання, на думку суду, довела наявність фактів, зміст яких переконав суд у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 міг вчинити злочин, вказаний в обвинувальному акті.

Тобто, на даному етапі судового розгляду обвинувачення цілком обґрунтоване, доводи обвинуваченого, заявлені на свій захист, будуть перевірятися в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , суд оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість та обвинуваченого (раніше шість разів судимий за корисливі злочини, обвинувачується у скоєнні тяжкого корисливого злочину, у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не має хронічних захворювань, звільнився з місця позбавлення волі лише у липні 2020 року), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (не одружений, має постійне місце проживання, відсутність жодної особи на утриманні).

Також, судом враховується і тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк від 4 до 8 років позбавлення волі).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні та продовженні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд, вважає, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За змістом обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину, тому у суду є певні переконання, що ризик продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності. Такі висновки ґрунтуються, у тому числі, і на відомостях щодо відсутності офіційного та постійного місця роботи обвинуваченого, та, як наслідок, відсутності законних джерел доходу.

Таким чином, при аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів кримінального провадження, на думку суду, відносно обвинуваченого продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість вчинити інший злочин.

Щодо наявності вказаного ризику свідчить і факт надходження до суду відносно ОСОБА_4 вже п`яти обвинувальних актів за обвинуваченням останнього у скоєнні аналогічних корисливих злочинах.

Вважаю, що в даному випадку прокурор не довела суду про наявність інших ризиків, у т.ч. переховування від суду на можливість незаконного впливу на потерпілого та свідків.

Враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначений ризик як реальний та такий, що виправдовує обмеження свободи фізичної особи, суд з урахуванням викладеного, приймає рішення про продовження відносно ОСОБА_4 строку тримання під вартою.

Під час обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 слідчий суддя останньому також застосував альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі 43 940 грн. В даному випадку, у суду відсутні підстави для погіршення становища обвинуваченого, тому вважаю за необхідне вказаний запобіжний захід залишити як альтернативний.

Під час розгляду питання про доцільність продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 , суд розглянув можливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого альтернативного запобіжного заходу, у т.ч. цілодобового домашнього арешту, тобто розглянув відповідні клопотання захисника та обвинуваченого.

Водночас, в даному випадку, враховуючи особистість обвинуваченого, ризик вчинення ОСОБА_4 іншого злочину є настільки вагомим, що суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти забезпеченню обвинуваченого покладеного на нього процесуальних обов`язків. За встановлених у судовому засіданні обставин, вважаю, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 доцільним та відповідає принципу винятковості даного запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 181, 182, 183, 331, 372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 08.02.2021 року (включно).
ОСОБА_4 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі 43 940 (сорок три тисячі дев`ятсот сорок) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_4 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою;

- не відлучатися з місця проживання без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

- повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_6 , свідками: ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, його захиснику.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали складено 09.12.2020 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1