Справа №463/2745/20
Провадження №1-кс/463/1636/20
УХВАЛА

01 жовтня 2020 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю представника заявника ОСОБА_3 , розглянувши в дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 19.02.2020 про закриття кримінального провадження № 0000778 від 30.07.2019, -
встановив:
заявник звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 19.02.2020 про закриття кримінального провадження № 0000778 від 30.07.2019 за ч. 1 ст. 375 КК України. Просив оскаржувану постанову скасувати. Скаргу мотивує тим, що 19.02.2020 слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000778 від 30.07.2019 за ч. 1 ст. 375 КК України. Вважає таку постанову незаконною, оскільки з часу скасування слідчим суддею попередньої постанови слідчого від 15.11.2019 про закриття кримінального провадження слідчим не було проведено жодної слідчої дії для з`ясування обставин кримінального правопорушення. Крім того, у кримінальному провадженні, окрім допиту судді ОСОБА_6 , не проведено жодних слідчих дій. Зокрема, не допитано учасників кримінального провадження: прокурора, секретаря судового засідання та перекладача, не допитано заявника. Слідчим не надано правової оцінки діям судді та змісту завідомо неправосудної ухвали від 27.05.2019 у справі № 453/10/17 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 286 КК України, якою відносно ОСОБА_4 застосовано привід та накладено грошове стягнення в розмірі 1853 грн. Зокрема, слідчим не було враховано, що суддею ОСОБА_6 порушена належна правова процедура та свавільно застосовано привід та грошове стягнення по відношенню до ОСОБА_4 без будь-яких підстав, порушено вимоги ст.ст. 370, 372 КПК України, оскільки оскаржувана ухвала не містила належних і достатніх мотивів ухваленого судового рішення, була винесена небезстороннім судом з мотивів помсти чи інших мотивів неприязного характеру та була сфальсифікованою суддею, оскільки останній перебував у нарадчій кімнаті лише 11 хвилин, що виключає технічну можливість оформлення тексту ухвали за цей час.
В судовому засіданні представник заявника вимоги скарги підтримав із зазначених у ній підстав.
В судове засідання слідчий не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду скарги, його неявка не є перешкодою для розгляду скарги. При цьому надав письмові заперечення на скаргу з мотивів зазначених в оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження.
Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали скарги, оглянувши матеріали кримінального провадження № 0000778 від 30.07.2019 за ч. 1 ст. 375 КК України, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 30.07.2019 року до ЄРДР за № 0000778 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.06.2019 внесено відомості за заявою ОСОБА_4 від 03.06.2019 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, за фактом винесення суддею Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_6 завідомо неправосудної ухвали від 27.05.2019 у справі № 453/10/17 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 286 КК України, якою відносно ОСОБА_4 застосовано привід та накладено грошове стягнення за неявку в судове засідання без поважних причин.
Попередня постанова слідчого від 15.11.2019 року про закриття кримінального провадження № 0000778 від 30.07.2019 була скасована ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 27.01.2020 з процесуальних підстав, оскільки слідчим під час досудового розслідування було викликано для допиту заявника ОСОБА_4 на дату після прийняття оскаржуваного рішення про закриття кримінального провадження. Оскільки зазначена обставина перешкоджала, на думку слідчого судді, слідчому винести законну та обґрунтовану постанову, постанова про закриття кримінального провадження була скасована із цих підстав. За наявності безумовної процесуальної підстави для скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваної постанови, а також повноти досудового розслідування з інших підстав в ухвалі слідчого судді від 27.01.2020 не надавалась.
Аналогічною за змістом постановою від 19.02.2020 року слідчий Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 повторно закрив кримінальне провадження № 0000778 від 30.07.2019 у зв`язку з відсутністю у діянні судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_6 складу відповідного кримінального правопорушення.
Оскільки обставина, яка служила підставою для скасування попередньої постанови слідчого відпала, слідчий суддя, розглядаючи цю скаргу, надає правова оцінку законності та обґрунтованості оскаржуваної постанови, а також повноти досудового розслідування з інших підстав, зазначених у скарзі.
Як вбачається із заяви про вчинення кримінального правопорушення від 07.06.2019, на думку заявника, суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 375 КК України, що виразилось у тому, що він 27.05.2019 постановив завідомо неправосудну ухвалу, якою у справі № 453/10/17 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 286 КК України відносно останнього застосував привід та наклав грошове стягнення за неявку в судове засідання без поважних причин. У поданій заяві зазначив, що суддею ОСОБА_6 порушена належна правова процедура та свавільно застосовано привід та грошове стягнення по відношенню до ОСОБА_4 без будь-яких підстав, порушено вимоги ст.ст. 370, 372 КПК України, оскільки оскаржувана ухвала не містила належних і достатніх мотивів ухваленого судового рішення, була винесена небезстороннім судом з мотивів помсти чи інших мотивів неприязного характеру та була сфальсифікованою суддею, оскільки останній перебував у нарадчій кімнаті лише 11 хвилин, що виключає технічну можливість оформлення тексту ухвали за цей час.
Під час досудового розслідування був проведений допит судді ОСОБА_6 , який вказав, що винесена ним ухвала від 27.05.2019 набрала законної сили, не скасована в апеляційному порядку, винесена із дотримання вимог КПК України в межах його повноважень у кримінальній справі № 453/10/17 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 286 КК України, що перебувала у його провадження. В частині накладення грошового стягнення вказану ухвалу ним було скасовано ухвалою від 22.07.2019 після надання обвинуваченим ОСОБА_4 підтверджуючих поважність неявки у судове засідання документів.
Також в ході досудового розслідування слідчим були отримані копії процесуальних документів із матеріалів кримінальної справи № 453/10/17 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 286 КК України та судових рішень у вказаній справі із ЄРСР, яким за результатами досудового розслідування слідчим була надана правова оцінка в постанові про закриття кримінального провадження.
Зокрема, слідчим вірно констатовано, що незгода зі судовим рішенням не може бути підставою для кримінального переслідування судді, який його ухвалив. В разі незгоди із судовим рішенням особа вправі оскаржити його в порядку та спосіб, передбачений законом, й звернення про вчинення кримінального правопорушення суддею у зв`язку з ухваленням ним судового рішення є втручанням у діяльність суду та способом впливу на суд, що порушує гарантований Конституцією України принцип незалежності суддів. До зазначеного висновку слідчий обґрунтовано прийшов, виходячи із наступних підстав.
Статтею 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.
Конституційний Суд України у своїх неодноразових рішеннях послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 ООН, Європейська хартія «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів ради Європи «Незалежність, дієвість та роль суддів» від 13 жовтня 1994 року та інших.
Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що «недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Разом з тим, відповідно до положення ч. 1 цієї статті Конституції України, недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України».
Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3).
Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року. За позицією ВСУ як правило, заяви про вчинення суддями злочину у вигляді, на думку заявника, ухвалення суддями відповідного судового рішення, викликані просто незгодою заявника з прийнятим рішенням, або бажанням таким чином вплинути на результат розгляду справи поза межами встановленої судової процедури. Це є прямим тиском на суд, втручанням у здійснення правосуддя та прямо порушує норми Конституції України, суперечить Основним принципам незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада 1985 року та 13 грудня 1985 року щодо гарантування засад незалежності судових органів.
Здійснення органами досудового розслідування слідчих дій в рамках розпочатого досудового розслідування щодо надання оцінки законності судового рішення та витребування пояснень у суддів з приводу ухваленого рішення тощо при явному зловживанні учасником процесу свого законодавчого права на оскарження такого рішення до вищої інстанції не узгоджується та прямо протирічить положенням статті 124 Конституції України, оскільки делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.
Згідно з правовими висновками, викладеним у Рекомендації CM/REC (2010) 12 Комітету Ради Європи від 17 листопада 2010 року, судді не зобов`язані роз`яснювати, якими переконаннями вони керувалися при прийнятті судових рішень (п. 15).
Ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд, суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.
Враховуючи вищенаведене, слідчим Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 винесена постанова із дотриманням вимог КПК України. При цьому слідчим було враховано, що ухвала Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.05.2019 у кримінальній справі № 453/10/17 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 286 КК України набрала законної сили, не скасована в апеляційному порядку та винесена суддею в межах його повноважень у кримінальній справі, що перебувала у його провадженні, з дотримання вимог КПК України.
Зокрема, у ст.ст. 139, 142 КПК України передбачено відповідні заходи процесуального примусу у виді приводу обвинуваченого та накладення на нього грошового стягнення, якщо він, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться у судове засідання і не виконає особистого обов`язку повідомити суд про наявність поважних причин його неприбуття. При цьому в частині накладення грошового стягнення ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.05.2019 суддею ОСОБА_6 було скасовано в ухвалі від 22.07.2019 після надання обвинуваченим ОСОБА_4 підтверджуючих поважність неявки у судове засідання документів.
Інші доводи скарги не спростовують зазначених висновків слідчого судді щодо законності ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.05.2019 та є лише припущеннями, які не ґрунтуються на законі та не підтверджуються жодними доказами, й не можуть бути спростовані в результаті вчинення будь-яких інших слідчих дій, про які зазначається у скарзі, оскільки презумпція законності судового рішення може бути спростована лише у спосіб його перегляду судом вищої інстанції.
Крім того, слідчий суддя враховує той факт, що кримінальне провадження (справа № 453/10/17) про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 286 КК України на момент звернення із заявою про вчинення кримінального правопорушення перебувало на розгляді судді ОСОБА_6 , й ініціювання заявником кримінального провадження відносно судді слід розцінювати як неправомірний спосіб впливу на ухвалення суддею процесуальних рішень у його справі.
З огляду на вищенаведене, слідчий суддя не вбачає підстав для скасування оспорюваної постанови про закриття кримінального провадження, а тому у задоволенні скарги слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 303-309, 395 КПК України, -
постановив:
у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 19.02.2020 про закриття кримінального провадження № 0000778 від 30.07.2019 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1