н/п 1-кс/766/9551/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2020 року слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні клопотання слідчого Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000657 від 30.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України про відсторонення від посади чергового помічника начальника СІЗО чергової служби Державної установи «Херсонський слідчий ізолятор», підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИВ:
Слідчий Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді з клопотанням у кримінальному провадженні №0000657 від 30.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України про відсторонення від посади чергового помічника начальника СІЗО чергової служби Державної установи «Херсонський слідчий ізолятор», підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на два місяці.

Мотивуючи клопотання, слідчий вказує, що Другим слідчим відділом слідчого управління ТУ ДБР у м. Мелітополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000657 від 30.09.2020 за ч. 2 ст. 365 КК України, за фактом перевищення влади та службових повноважень службовими особами ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» під час приймання та утримання ОСОБА_7 в місцях попереднього ув`язнення.

Під час досудового розслідування встановлено, що наказом виконувача обов`язків начальника державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» № 97/ОС від 31 жовтня 2019 року ОСОБА_5 призначено на посаду чергового помічника начальника СІЗО чергової служби державної установи «Херсонський слідчий ізолятор».

Перебуваючи на вказаній посаді ОСОБА_5 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу.

За ст. ст. 3, 9 Загальної декларацією прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 кожна людина має право на життя, на свободу і на особисту недоторканність. Ніхто не може зазнавати безпідставного арешту чи затриманню.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано 17.07.1997, набула чинності 11.09.1997, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, а саме у разі законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

За ст. 4 Кримінально-виконавчого кодексу України підставою виконання і відбування покарання є вирок суду, який набрав законної сили, інші рішення суду, а також закон України про амністію та акт помилування.

Крім того, за ст. 87 Кримінально-виконавчого кодексу України особи, засуджені до позбавлення волі, направляються для відбування покарання не пізніше десятиденного строку з дня набрання вироком законної сили або з дня надходження із суду розпорядження про виконання вироку, який набрав законної сили.

За ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію», одним із завдань цього органу є охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.

За вимогами Розділу 2, глави 1, пункту 1 Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України (надалі - ПВР), затверджених наказом Міністерства юстиції України 14 червня 2019 року № 1769/5 підставою для приймання до СІЗО та тримання ув`язнених і засуджених є вирок суду, що не набрав законної сили, але передбачає тримання особи під вартою.

За вимогами Розділу 2, глави 2, пункту 1,3 ПВР приймання від конвою ув`язнених і засуджених здійснює черговий помічник начальника СІЗО, під час приймання обов`язково перевіряється наявність документів, що є підставою для тримання в СІЗО ув`язнених і засуджених, визначених пунктом 1 глави 1 Розділу.

За посадовою інструкцією чергового помічника начальника СІЗО чергової служби державної установи «Херсонський слідчий ізолятор», з якою ОСОБА_5 ознайомлений під розпис, ОСОБА_5 уповноважений на прийняття рішення про прийом ув`язнених та засуджених відповідно до вимог Розділу 2, глави 1, пункту 1 ПВР.

Однак, ОСОБА_5 будучи працівником правоохоронного органу, завданням якого є забезпечення публічної безпеки і порядку, охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, порушив вимоги вище зазначених норм законодавства та підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення при наступних обставинах.

Так, вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 13.03.2020 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України та з урахуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі з відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту засудженому до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Цього ж дня, Херсонським районним судом вирок стосовно ОСОБА_7 скерований до Дніпровського ВП Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області для виконання в частині запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

В подальшому, 27.03.2020 прокурором Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області на зазначений вирок суду подано апеляційну скаргу, а тому вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 13.03.2020 стосовно ОСОБА_7 законної сили не набув.

Дільничний офіцер поліції сектора превенції Дніпровського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_8 22.04.2020 у денний час доби, знаходячись у приміщенні Дніпровського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області за адресою: м. Херсон, вул. Залаегерсег, 29, діючи умисно, достовірно знаючи про те, що відомості про набрання вироком Херсонського міського суду від 13.03.2020 стосовно ОСОБА_7 відсутні, перевищуючи надану йому законом владу та службові повноваження, склав відповідні процесуальні документи щодо затримання ОСОБА_7 , та незаконно доставив останнього до ІТТ за адресою: м. Херсон, вул. Теплоенергетиків, 3.

В подальшому, ОСОБА_7 24.04.2020 етапований з ІТТ до державної установи «Херсонській слідчий ізолятор» за адресою: м. Херсон, вул. Перекопська, 10.

Після чого, ОСОБА_5 , 24.04.2020 у денний час доби, знаходячись у приміщенні державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» за адресою: м. Херсон, вул. Перекопська, 10, перевищуючи владу та службові повноваження, діючи умисно, явно виходячи за межи наданих прав та повноважень, прийняв незаконне рішення про поміщення ОСОБА_7 до СІЗО в порушення вимог посадової інструкції чергового помічника начальника СІЗО чергової служби державної установи «Херсонський слідчий ізолятор», Розділу 2, глави 1, пункту 1 та Розділу 2, глави 2, пунктів 1,3 ПВР, ст.ст. 3, 87 Кримінально-виконавчого кодексу України за відсутністю вироку суду стосовно ОСОБА_7 , що не набрав законної сили, але передбачає тримання особи під вартою.

Дії ОСОБА_5 супроводжувалися насильством стосовно ОСОБА_7 , яке виразилося в незаконному позбавленні волі ОСОБА_7 та триманні його в СІЗО в період часу з 24.04.2020 по 27.04.2020, чим порушено право ОСОБА_7 на свободу та особисту недоторканність, гарантоване ст.ст. 3, 9 Загальної декларацією прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 29 Конституції України.

Після встановлення прокуратурою області факту незаконного перебування ОСОБА_7 у державній установі «Херсонській слідчий ізолятор», останнього 27.04.2020 звільнено з місця попереднього ув`язнення.

Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, а саме: перевищення влади та службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, які супроводжувалися насильством, за відсутності ознак катування.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення 29.10.2020 повідомлено обґрунтовану підозру ОСОБА_5 .

Слідчий вказує, що обставинами, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні вказаних злочинів, є вагомі докази, одержані під час досудового розслідування, а саме:

-протоколи допиту потерпілого ОСОБА_7 ;

-висновок службового розслідування за фактом затримання та поміщення до місць попереднього ув`язнення ОСОБА_7 ;

-протоколи допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16

-інші матеріали досудового розслідування в їх сукупності.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років. Крім того, він являється службовою особою правоохоронного органу.

Досудовим розслідуванням встановлено, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 відноситься до злочину у сфері службової діяльності та безпосередньо пов`язаний із виконанням ОСОБА_5 своїх службових обов`язків.

Обставинами, які дають підстави вважати, що перебування ОСОБА_5 на займаній ним посаді сприяло вчиненню кримінального правопорушення, є специфіка наявних в нього владних повноважень та властиве у зв`язку з цим право в межах своєї компетенції висувати вимоги, а також приймати рішення, які обов`язкові для виконання фізичними та юридичними особами незалежно від їх відомчої належності чи підлеглості, усвідомлення останнім при вчинені кримінального правопорушення своєї безкарності (відсутності правових наслідків) за це, у зв`язку із перебуванням його на посаді у правоохоронному органі.

Обставинами, що дають підстави вважати, що підозрюваний перебуваючи на посаді протиправно перешкоджатиме кримінальному провадженню, є те, що ОСОБА_5 використовуючи свої повноваження, хибно розуміючи статус працівника правоохоронного органу, буде всіляким способом здійснювати вплив на свідків події, а також перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином.

Так, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, стороною обвинувачення вживаються всі заходи направлені на збирання доказів вчинення злочину, у тому числі речей та документів. які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Перебування ОСОБА_5 на займаній посаді надає змогу останньому, із використанням службового становища, встановлювати через наявні службові інформаційно-довідкові масиви осіб, які надавали показання проти нього та безпосередньо або опосередковано (шляхом використанням третіх осіб) здійснювати тиск на потерпілого та свідків, з метою спонукати їх змінити показання. У випадку залишення ОСОБА_5 на займаній посаді, існує висока вірогідність незаконного впливу на потерпілого та свідків.

Підстави для проведення допиту свідків під час розгляду клопотання про відсторонення підозрюваного ОСОБА_5 від посади відсутні.

На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність достатніх підстав вважати, що для запобігання протиправній поведінці підозрюваного, спрямованій на перешкоджання досудовому розслідуванню, слід вжити такий захід забезпечення кримінального провадження, як відсторонення від посади, у зв`язку із чим слідчий просить клопотання задовольнити.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора, який клопотання підтримав, просив задовольнити, підозрюваного та його захисника, які просили відмовити в задоволенні клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст.154 КПК України, відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і незалежно від тяжкості злочину - щодо особи, яка є службовою особою правоохоронного органу.

Відповідно до ч. 2 ст. 154 КПК України, відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про відсторонення від посади, якщо слідчий, прокурор не доведе наявність достатніх підстав вважати, що такий захід необхідний для припинення кримінального правопорушення, припинення або запобігання протиправній поведінці підозрюваного чи обвинуваченого, який, перебуваючи на посаді, може знищити чи підробити речі і документи, які мають значення для досудового розслідування, незаконними засобами впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження або протиправно перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 КПК України, при вирішенні питання про відсторонення від посади слідчий суддя, суд зобов`язаний врахувати такі обставини:

1) правову підставу для відсторонення від посади;

2) достатність доказів, які вказують на вчинення особою кримінального правопорушення;

3) наслідки відсторонення від посади для інших осіб.

При вирішенні заявленого клопотання слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, що не містять ознаки корупційного злочину, прокурором у судовому засіданні не доведено, що особа мала особисту зацікавленість при вчиненні імовірних протиправних дій, перебування на вказаній посаді є єдиним джерелом доходу підозрюваного. Крім того, з матеріалів клопотання вбачається, що протиправні дії були вчинені у квітні 2020 року, та за цей час жодних нових кримінальних правопорушень підозрюваним вчинено не було.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що прокурором не доведено наявність достатніх підстав вважати, що такий захід забезпечення кримінального провадження, як відсторонення підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від посади необхідний для припинення кримінального правопорушення, припинення або запобігання протиправній поведінці підозрюваного, який перебуваючи на посаді, може знищити чи підробити речі і документи, які мають значення для досудового розслідування, незаконними засобами впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження або протиправно перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у зв`язку з чим слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 155-157, 309, 392, 394-395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000657 від 30.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України про відсторонення від посади чергового помічника начальника СІЗО чергової служби Державної установи «Херсонський слідчий ізолятор», підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Херсонського апеляційного суду протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали оголошений в приміщенні суду 10.11.2020 р. о 12 год. 30 хв.

Слідчий суддяОСОБА_1