ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1893/20 Справа № 185/4435/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисників обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000426 від 09 лютого 2018 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_12 , потерпілої ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_13 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2020 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Магдалинівка Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 12 січня 1996 року Павлоградським міським Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 101 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі;
- 04 жовтня 2000 року Павлоградським міським Дніпропетровської області за ст. 196 1 КК України до одного року позбавлення волі, на підставі ст. 45 КК України умовно з іспитовим строком один рік, штрафом у дохід держави в сумі 200 грн.;
- 27 липня 2001 року Павлоградським міським Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 215-3, ст. 43 КК України до покарання у виді трьох років шести місяців з конфіскацією майна;
- 17 березня 2005 года Магдалиновским районным судом Дніпропетровської області по ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі. Згідно ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном на три роки;
- 20 червня 2005 року Магдалиновским районным судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. Згідно ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном на три роки;
- 14 листопада 2005 року Павлоградським районним судом Дніпропетровської області ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі;.
- 09 вересня 2010 р. Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 , ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді шести років позбавлення волі;
- 07 грудня 2010 р. Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді шести років позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів та призначено покарання: за пп. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна; за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.
Окрім того, судом вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні, а також визначено долю речових доказів.
ОСОБА_8 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, за таких обставин.
ОСОБА_8 09 лютого 2018 року, приблизно о 16 год., знаходячись в районі будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з вживанням протягом дня спиртних напоїв, зустрівся з раніше не знайомим йому ОСОБА_14 , разом з яким, в подальшому, сумісно вживали спиртні напої, перебуваючи на вулиці.
На пропозицію ОСОБА_14 , щодо продовження сумісного вживання спиртних напоїв за місцем його мешкання, ОСОБА_8 відповів згодою, та разом з ОСОБА_14 прийшов у приміщення квартири АДРЕСА_3 , де проживав ОСОБА_15
09 лютого 2018 року, приблизно о 16 год. 30 хв., перебуваючи у приміщенні кухні квартири АДРЕСА_3 , де вказані особи планували продовжити розпивання спиртних напоїв, будучи обізнаним щодо відсутності в квартирі інших осіб, усвідомлюючи можливість вільного доступу до всіх речей та предметів, які перебували в приміщені зазначеної квартири, у ОСОБА_16 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння майном, яке належить ОСОБА_14 , шляхом вчинення розбійного нападу, а також злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_14 з корисливих мотивів.
Керуючись зазначеним вище злочинним умислом, направленим на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_14 з корисливих мотивів, з метою заволодіння майном останнього, усвідомлюючи злочинність вчинюваних дій, розуміючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, та знаходячись при цьому біля приміщенні кухні квартири АДРЕСА_3 , в період часу, приблизно о 16 год. 30 хв., 09 лютого 2018 року, ОСОБА_8 , умисно, бажаючи настання смерті потерпілого з корисливих мотивів, взяв кухонний ніж з кухонної шафи та, тримаючи кухонний ніж в руці, умисно, з силою, наніс ним удар в ліву бічну поверхню шиї, в передвушну область потерпілого ОСОБА_17 , спричинивши завданим ударом ножем проникаючу колото-різану рану шиї зліва, що призвело до пошкодження ножа, який під силою удару, нанесеного ОСОБА_8 зламався навпіл.
Продовжуючи свої протиправні дії, бажаючи реалізувати вищезазначений злочинний умисел, взявши у тому ж приміщенні інший кухонний ніж з кухонної шафи, ОСОБА_8 , умисно, з силою, наніс шість ударів ножем в область шиї, грудної клітини, живота та лівої верхньої кінцівки ОСОБА_14 , в результаті чого ніж зламався навпіл від великої сили нанесених ударів.
Продовжуючи реалізацію вказаного злочинного наміру, усвідомлюючи безпорадний стан потерпілого ОСОБА_14 , який в результаті отриманих тілесних ушкоджень не спроможний був протидіяти ОСОБА_8 , останній взяв третій кухонних ніж, який знаходився на кухні, та, тримаючи ніж в руці, з силою, умисно, наніс удар ножем в праву бічну поверхню шиї потерпілого ОСОБА_14 , спричинивши проникаючу колото-різану рану шиї справа, тим самим спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді двох проникаючих колото-різаних ран шиї з пошкодженням судин, та шість не проникаючих колото-різаних ран шиї справа, грудної клітини, живота та лівої верхньої кінцівки.
Смерть потерпілого ОСОБА_14 настала внаслідок проникаючих колото-різаних ран шиї, які супроводжувались пошкодженням сонної артерії, яремної вени та щитоподібної залози, та ускладнилися гострою крововтратою. Зазначені тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення, та є такими що перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_14 .
Надалі, залишивши ніж після удару в шию потерпілого ОСОБА_18 , керуючись при цьому корисливими мотивами, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , усвідомлюючи злочинний характер здійснюваних дій, та розуміючи, що такі дії є засобом для досягнення протиправної мети. ОСОБА_8 , незаконно заволодів мобільним телефоном, торгівельної марки «Nokia 10», вартістю 202,93 гри., та дублянкою вартістю 1932,15 гри., які належали за життя ОСОБА_14 .
Заволодівши викраденим майном - мобільним телефоном та дублянкою, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину до 17 год. 55 хв., 09 лютого 2018 року, зник, розпорядившись в подальшому майном, яким він заволодів, на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати.
Свої вимоги ОСОБА_8 обґрунтовує порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Так, обвинувачений вказує на те, що поза увагою суду залишилось те, що у піднігтьовому змісті, а також на змивах з його рук виявлено ДНК трьої особи. Поряд із цим, на знарядді вчинення злочину також присутнє ДНК третьої особи, а також відбиток пальця лівої руки, в той час як він є правшою. Обвинувачений зауважує, що органом досудового розслідування встановлено, що удар ножем було завдано лівою рукою. Окрім цього, ОСОБА_8 вважає, що показаннями свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 підтверджується його алібі, проте суд залишив це поза своєю увагою. Не надав оцінку суд й даним мобільного оператора, зокрема про імей-номер, який не відповідає фактичним даним.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 невинуватим та виправдати.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, адвокат вказує на відсутність доказів вини його підзахисного. Захисник зазначає, що суд не надав оцінку тим обставинам, що спочатку органом досудового розслідування не було встановлено даних про те, хто користувався мобільним телефоном потерпілого. Ці дані були встановлені лише згодом, після повторної перевірки. За цих обставин, адвокат ставить під сумнів показання свідка ОСОБА_21 , який вказав, що цей телефон придбав у обвинуваченого. Окрім наведеного, у сторони захисту викликають сумніви й дані щодо належності вилученої на місці події шапки, оскільки свідок ОСОБА_19 засвідчила, що вона його сину не належить. Також, адвокат вважає, що протоколи оглядів та впізнання засвідчують лише подію злочину та не доводять вину ОСОБА_8 . Не вказують, на переконання захисника, на винуватість обвинуваченого й висновки експертиз, як і дані про наявність плям крові потерпілого на одязі обвинуваченого.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений та захисник просять повторно дослідити надані ними докази а також звукозаписи судових засідань. Вказують на те, що органом досудового розслідування не було надано суду першої інстанції документи, які вказують на непричетність ОСОБА_8 до злочину, а саме: висновки експертів № 225 від 28.02.18, № 141 від 27.03.18, № 295 від 26.02.18, № 296 від 26.02.18, № 142 від 27.03.18. Поряд із цим, адвокат вказує на те, що суд не надав оцінки показанням свідка ОСОБА_22 та потерпілих, в яких є суперечності щодо кольору дублянки, в якій був обвинувачений. Разом із цим, суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про допит понятих, які були присутні при проведенні обшуку, чим порушив принцип змагальності.
Серед іншого, адвокат вказує на порушення вимог закону при продовженні його підзахисному строку тримання під вартою 06 квітня 2018 року до трьох місяців та 07 квітня 2018 року на 60 днів.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким у відповідності до ч. 1 ст. 67 КК України визнати обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 - вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор вважає, що суд безпідставно не визнав в якості обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_8 - вчинення злочину щодо особи похилого віку, про яку він зазначив в обвинувальному акті.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, потерпіла вказує на невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, внаслідок м`якості. На переконання потерпілої, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, в тому числі за тяжкі злочини, раніше звільнявся від відбування покарання з іспитовим строком, проте знову вчиняв умисні злочини. Окрім цього, поза увагою суду залишилось й те, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин, в стані алкогольного сп`яніння, з особливою зухвалістю, маючи безумовний намір позбавити життя потерпілого, та свою вину не визнав.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників провадження, кожен з яких підтримав подані ними апеляційні скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в зазначеному кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційних скарг.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Так, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду показаннями:
- потерпілого ОСОБА_11 - сина загиблого, який засвідчив, що батька виявили мертвим у себе квартирі, де були відчинені всі газові конфорки. При цьому, потерпілий вказав, що зі слів сусідів він знає, що в той день, приблизно о 12.00 год. обвинувачений заходив разом з батьком до квартири батька. Також йому відомо, що з квартири зникла дублянка чорного кольору та мобільний телефон.
- потерпілої ОСОБА_10 - доньки загиблого, яка засвідчила, що її родич, якого вона просила відвідати батька, з яким вона не могла зв`язатись по телефону, виявив останнього мертвим у себе квартирі, де були відчинені всі газові конфорки. При цьому, потерпіла зауважила, що з квартири зникли речі батька - дублянка, телефон та ключі. Пізніше вона впізнала зниклу дублянку, що була вилучена у обвинуваченого. Також, вказала, що в квартирі знайшли чужу чоловічу шапку, яка її батьку не належала.
- свідка ОСОБА_23 , який вказав на те, що 09 лютого 2018 року, у вечірній час доби, до нього в селі Богуслав, де він мешкає, підійшов обвинувачений ОСОБА_8 та запропонував придбати мобільний телефон «Нокіа» за сто гривень. Телефон йому сподобався і він погодився. Після цього обвинувачений, який був у стані сильного алкогольного сп`яніння, достав з телефону сім картку, та передав йому мобільний телефон. Додав, що працівники поліції показували йому фотокартку обвинуваченого, на якій він був одягнутий так само, як і в той час, коли продавав йому мобільний телефон. В даний час обвинуваченого він упізнає за рисами обличчя;
- свідка ОСОБА_16 - матері обвинуваченого, яка зазначила, що її син постійно зловживає спиртними напоями, виносить з дому її речі. 09 лютого 2018 року син приблизно о 14.00 год. пішов з дому та повернувся ввечері у стані сильного алкогольного сп`яніння, був весь брудний, без шапки. Вона його роздягла, вклала спати, а речі випрала. На час проведення слідчої дії шапку сина вона впізнала;
- свідка ОСОБА_24 , який вказав на те, що 09 лютого 2018 року на прохання ОСОБА_10 , яка хвилювалась за батька, який не відповідав на її дзвінки, прийшов до його будинку, де побачив працівників газової служби, а піднявшись до квартири, почув сильний запах газу та побачив ОСОБА_14 , який лежав на кухні на підлозі, головою до батареї. Пізніше він звернув увагу, що в шиї ОСОБА_14 стирчить ніж, а під головою у нього була кров.

Окрім того, вина обвинуваченого підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, зокрема:
- протоколом огляду місця події від 09 лютого 2018 року, яким встановлена наявність трупу потерпілого у власному житлі, у кухонній кімнаті, зі слідами насильницької смерті, а саме ножових поранень життєво важливого органу - шиї та інших частин тіла, плям крові в місті злочину та на речах в квартирі потерпілого, хаотично розкидані речи, тощо. З місця вчинення злочину було вилучено клинок ножа, дві рукоятки ножів, шапку та сліди пальців рук, в тому числі й з кухоної кімнати;
- протоколом впізнання, згідно з яким було проведено впізнання хутряної шапки коричневого кольору, яка була вилучена з квартири потерпілого. За твердженням свідка ОСОБА_16 вказана шапка, саме в такому ж кольорі, належить її сину ОСОБА_8 ;
- протоколом огляду предметів від 10 лютого 2018 року, згідно з яким у присутності понятих було оглянуто клинок, дві рукоятки ножів, виявлених та вилучених під час проведення 09 лютого 2018 року огляду місця події;
- висновком судової трасологічної експертизи № 20/4.6/99 від 20.02 2018 року, яким встановлена належність ОСОБА_8 двох слідів пальців рук, виявлених в місті вчинення злочину.(додаток дактилокарта на ОСОБА_8 );
- протоколом огляду трупа ОСОБА_14 1942 р.н., з фото таблицями, яким зафіксовано, що на тілі чоловіка встановлена наявність колото-різаного поранення в області шиї, з правої сторони, колото-різаного поранення з лівої сторони, вигляд клинку ножа, який знаходиться в шиї, та інші поранення;
- висновком судово-медичної експертизи № 111 від 09.02.2018 року, яким встановлено, що потерпілому ОСОБА_14 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді двох проникаючих колото-різаних ран шиї з пошкодженням судин, та шість не проникаючих колото-різаних ран шиї, справа, грудної клітини, живота та лівої верхньої кінцівки, які утворилися від дії плоского колото-ріжучого предмету (предметів); яким може бути клинок ножа.
Тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних поранень шиї, які супроводжувались пошкодженням сонної артерії та яремної вени і щитоподібної залози, які ускладнилися гострою крововтратою, за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення, та які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_14 .
Не проникаючі колото-різані поранення шиї, грудної клітини, живота та лівої верхньої кінцівки за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я впродовж більш тести днів, але не більше як три тижні (21 день).
Смерть ОСОБА_14 настала внаслідок проникаючих колото-різаних ран шиї, які супроводжувались пошкодженням сонної артерії, яремної вени та щитоподібної залоз, та ускладнилися гострою крововтратою, що обумовило безпосередню причину смерті, Смерть потерпілого ОСОБА_14 наступила у межах 4-6 годин до виявлення трупа.
- висновком судової трасологічної експертизи № 20/4.2/223 від 13.04.2018 року, яким встановлено, що наданий на дослідження клинок ножа, довжиною 110 мм, вилучений 10.02.2018 року з шиї потерпілого ОСОБА_14 під час проведення огляду трупа та руків`я ножа, довжиною 100 мм, вилучене 09.02.2018 під час проведення огляду місця події квартири АДРЕСА_3 , раніше до розділення складали єдине ціле, а саме ніж, та наданий на дослідження клинок ножа, довжиною 104 мм, вилучений 09.02.2018 року під час проведення огляду місця події квартири АДРЕСА_3 трупа та руків`я ножа, довжиною 103 мм, вилучене 09.02.2018 під час проведення огляду місця події квартири АДРЕСА_3 , до розділення складали одне ціле, а саме ніж;
- протоколом огляду житла від 10.02.2018 року, домоволодіння АДРЕСА_1 , в приміщенні вказаного будинку, де проживає ОСОБА_16 разом зі своїм сином ОСОБА_8 виявлена та вилучена дублянка, що при житті належала потерпілому;
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 10 лютого 2018 року, яким у присутності понятих було зафіксовано впізнання свідком ОСОБА_10 за зовнішніми ознаками дублянки, яка належала її батькові ОСОБА_14 та зникла з місця мешкання останнього, а згодом була виявлена за місцем проживання обвинуваченого;
- висновком судової товарознавчої експертизи від 28.02.2018 року, яким визначено, що вартість мобільного телефону «Нокиа 105» та дублянки, чоловічої чорного кольору складає 2135 грн. 08 коп.;
- протоколом огляду від 10.02.2018 року, яким, у присутності понятих, було оглянуто речі обвинуваченого ОСОБА_8 , в які останній був одягнений 09 лютого 2018 року, та які були видані ОСОБА_16 . Серед вказаних речей були наявні кросівки, носильні речі й т.і.;
- висновком судово-імунологічної експертизи № 270 від 02 квітня 2018 року, яким встановлена наявність в слідах на кросівку на праву ногу, на шнурку, на сорочці та штанах ОСОБА_8 крові людини, що може походити від потерпілого ОСОБА_14 . Також висновком судово-медичної імунологічної експертизи встановлено, що ДНК із сліду крові на кросівку на праву ногу та шнурку, на сорочці та штанах ОСОБА_8 з ймовірністю не менше 99,9999925% може походити від потерпілого ОСОБА_14 , а на шнурку кросівка на праву ногу ДНК може походити від потерпілого ОСОБА_14 з ймовірністю не менше 99,9985%;
- протоколом впізнання від 17 травня 2018 року, яким зафіксовано впізнання свідком ОСОБА_23 за рисами обличчя обвинуваченого ОСОБА_8 як особи, що продала йому у лютому 2018 року мобільний телефон,який за життя належав потерпілому;
- протоколом огляду предмету від 17 травня 2018 року, яким було оглянуто виданий гр. ОСОБА_23 мобільний телефон «Нокіа» чорного кольору;
- висновком судової цитологічної експертизи № 226 від 15 лютого 2018 року, яким не виключена приналежність в піднігтьовому вмісті лівої руки ОСОБА_8 домішок клітин середніх шарів епідермісу ОСОБА_14 .

Надаючи оцінку цим доказам у своїй сукупності, у колегії суддів відсутні сумніви у їх належності та допустимості. Ці докази суд вважає достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, під час апеляційного розгляду об`єктивно встановлено, що ОСОБА_8 дійсно перебував у квартирі потерпілого та вчинив злочини щодо останнього.
Матеріалами провадження підтверджується, що на взутті та одязі обвинуваченого було виявлено сліди крові, які з великою ймовірністю (99,9999925%, 99,9985%) походять від ОСОБА_14 .
Поряд із цим, висновками експертів доведено належність ОСОБА_8 відбитку пальця, виявленого на знарядді вчинення злочину, на холодильнику у квартирі потерпілого, а також не виключена приналежність в піднігтьовому вмісті лівої руки ОСОБА_8 домішок клітин середніх шарів епідермісу ОСОБА_14 .
Окрім цього, під час огляду квартири ОСОБА_8 у останнього було виявлено дублянку потерпілого, свідок ОСОБА_23 засвідчив, що придбав у ОСОБА_8 належний потерпілому телефон, а свідок ОСОБА_16 впізнала шапку свого сина, яка була виявлена на місці вчинення злочину.
Оцінюючи наведені обставини, підтверджені належними та допустимими доказами, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає, що саме вони беззаперечно засвідчують винуватість обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.
Щодо доводів сторони захисту про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, то вони свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшли.
Так, в апеляційній скарзізахисник ставить під сумнів показання свідка ОСОБА_23 , оскільки органом досудового розслідування було встановлено дані про особу, яка користувалась телефоном потерпілого не одразу.
Перевіривши матеріали провадження, колегія суддів не може погодитись з наведеними захисником мотивами визнання неналежними показань зазначеного свідка. Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що особу ОСОБА_23 було встановлено під час опрацювання інформації, отриманої в порядку тимчасового доступу до речей та документів на підставі ухвали слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2018 року.
Поряд із цим, встановивши особу ОСОБА_23 останнім було добровільно видано телефон, що перебував у його користуванні, а також впізнано ОСОБА_8 , як особу, в якої він його придбав.
З огляду на викладені обставини, враховуючи що протоколи, якими зафіксовано проведення слідчих дій, не містять жодних протиріч в тому числі й щодо часу їх складання, доводи захисника колегія суддів вважає необґрунтованим. При цьому, суд зауважує, що жодних підстав для обмови ОСОБА_8 цим свідком стороною захисту наведено не було.
Що стосується доводів захисника, що шапка, виявлена в квартирі потерпілого, не належить ОСОБА_8 , то і вони є безпідставними.
Як вбачається з матеріалів провадження, під час проведення огляду місця вчинення злочину, дійсно було виявлено та вилучено хутряну шапку. Водночас, під час пред`явлення речей для впізнання, цю шапку свідком ОСОБА_16 впізнано як таку, що належить її синові ОСОБА_8 .
Щодо показань ОСОБА_16 , наданих суду першої інстанції, що на час проведення судового розгляду в неї є сумніви, що шапка належала її сину, суд правильно не взяв їх до уваги, оскільки свідком підтверджено обставину проведення слідчої дії під час якої і встановлено факт належності речі обвинуваченому.
Надаючи оцінку доводам сторони захисту в частині неврахування судом висновків експертів № 225 від 28.02.18, № 141 від 27.03.18, № 295 від 26.02.18, № 296 від 26.02.18, № 142 від 27.03.18, які не були надані до суду першої інстанції стороною обвинувачення, колегія суддів вважає, що вони також не заслуговують на увагу.
Як вбачається з матеріалів провадження, з забезпеченням принципу змагальності сторін та поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, передбаченої п.15 ч.1 ст.7 КПК України, та з врахуванням положень ст.349 КПК України щодо обсягу доказів, що підлягають дослідженню, судом першої інстанції були досліджені всі докази, надані стороною обвинувачення, а сторона обвинувачення в свою чергу скористалась правом надання доказів в обсязі, який вважала за потрібне на доведення обвинувачення.
Судом апеляційної інстанції були за клопотанням сторони захисту досліджені вказані експертні дослідження, які були відкриті стороні захисту відповідно до ст.290 КПК України та були їй відомі. Проте, зміст цих доказів, в тому числі й виявлення слідів рук іншої людини в квартирі потерпілого, не суперечить дослідженим судом доказам, не спростовує їх та не впливає на висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 . На переконання колегії суддів, сукупність досліджених судом доказів беззаперечно вказують на причетність ОСОБА_8 до вчинених злочинів. При цьому, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_8 не зміг пояснити походження слідів крові потерпілого, виявлених на його одязі та взутті, відбитків його пальців в квартирі потерпілого та на знарядді злочину, а також не спростував й відомостей про залишення на місці вчинення злочину своєї шапки та виявлення в нього дублянки потерпілого.
Твердження обвинуваченого про те, що на ножі було залишено відбиток пальця лівої руки, висновків суду також спростувати не можуть, оскільки ОСОБА_8 не інкриміновано нанесення удару ножем саме правою рукою. При цьому за обставинами, встановленими судом, для нанесення потерпілому тілесних ушкоджень було використано три ножа, два з яких зламались від нанесення ударів.
Доводи захисту про невідповідність визначеного експертом часу смерті потерпілого фактичним обставинам провадження, встановленим судом, колегія суддів розцінює критично.
Як вбачається з матеріалів провадження, огляд місця вчинення злочину проводився з 18.50 до 22.30 години. За цих умов зазначений у висновку час настання смерті в межах 4-6 годин до виявлення трупа не суперечить часу смерті, встановленому у вироку.
Отже, з урахуванням наведених обставин, колегія суддів приходить до переконливого висновку про обґрунтованість висновків суду в частині доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, та не вбачає підстав визнати висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_8 , за доводами потерпілої, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_25 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відносяться до категорії особливо тяжких, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працював, мав постійне місце проживання, хворіє на туберкульоз та гепатит С, є осудним.
В якості обставин, що обтяжують покарання, суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.
Обставин, що пом`якшують покарання, судом встановлено не було.
Надавши оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_8 за кожен з вчинених ним злочинів та за їх сукупністю відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
З твердженням суду першої інстанції про можливість виправлення останнього протягом визначеного судом строку позбавлення волі колегія суддів погоджується та приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.
З огляду на викладене, доводи потерпілої про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєних обвинуваченим злочинів та його особі, внаслідок м`якості, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.
Що стосується доводів прокурора про неврахування судом в якості обставини, що обтяжує покарання вчинення обвинуваченим злочину щодо особи похилого віку, то вони не заслуговують на увагу.
Колегія суддів вважає, що за відсутністю вимог прокурора про необхідність призначення обвинуваченому більш тяжкого покарання, допущене судом першої інстанції порушення не можна вважати таким, що впливає на справедливість покарання в цілому.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України,
колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_12 , потерпілої ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_13 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4