Дата документу 17.07.2020 Справа № 328/3233/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 328/3233/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/349/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції із приміщенням ДУ «Вільнянська УПВ № 11»)

захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції із приміщенням Токмацького районного суду Запорізької області),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 19 червня 2020 року, якою у відношенні

ОСОБА_9 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України,

ОСОБА_8 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_7 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 198, ч. 2 ст. 186 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 17 серпня 2020 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Михайлівського районного суду Запорізької області перебуває на розгляді об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 198, ч. 2 ст. 186 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК. України.

Ухвалою суду першої інстанції 19 червня 2020 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 17 серпня 2020 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що встановлені обставини свідчать про наявність ризиків, які вказують на доцільність утримання обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 під вартою.

Суд врахував, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є обґрунтованими, відповідає особам обвинувачених, характеру та тяжкості діянь, які їм інкримінуються, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, як ухиленню від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, ризики чого не зникли, є реальними та дійсними.

Обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 при розгляді кримінального провадження. Тому жодних обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраних обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 запобіжних заходах у вигляді тримання під вартою відпала, судом не встановлено.

В апеляційній скарзі захисник обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою змінити обвинуваченим запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування зазначає, що висновки суду про наявність ризиків. передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не відповідають фактичним обставинам справи.

Наявність судимостей у обвинувачених автоматично не свідчить про ймовірність вчинення ними нових злочинів, свою вину вони не визнають, бажають доводити свою невинуватість у суді. Наміру переховуватись не мають.

Доказів на підтвердження того, що обвинувачені раніше ухилялися від явки до слідства чи суду не має.

Отже ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на переконання захисника, відсутні.

Вказує, що обвинувачені мають постійні місця проживання, та їх належну процесуальну поведінку може бути повністю забезпечено запобіжним заходом у вигляді домашнього арешту.

Крім того обвинувачені утримуються під вартою досить значний час, але справу судом досі не розглянуто.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та їх захисника - адвоката ОСОБА_10 , які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, прокурора, який рішення суду вважав законним, обґрунтованим та просив залишити його без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно матеріалів провадження ОСОБА_9 раніше 5 разів судимий за вчинення умисних, в тому числі, корисливих злочинів.

В даному об`єднаному провадженні судом розглядається відносно ОСОБА_14 4 обвинувальних акти, згідно яких він обвинувачується у вчиненні 3 епізодів злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, 10 епізодів злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та 1 епізоду злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Також згідно матеріалів провадження ОСОБА_9 не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має.

ОСОБА_7 раніше 4 рази судимий за вчиненні умисних, корисливих злочинів.

В даному об`єднаному провадженні обвинувачується за 2 обвинувальними актами у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ст. 198 КК України.

Обвинувачений не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має.

ОСОБА_8 раніше 4 рази судимий за вчиненні умисних корисливих злочинів.

В даному об`єднаному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 розглядається 4 обвинувальних акти, згідно яких він обвинувачується у вчиненні 1 епізоду злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, 3 епізодів ст. 185 ч. 3 КК України, 1 епізоду ст. 186 ч. 2 КК України, 1 епізоду ст. 190 ч. 2 КК України та 1 епізоду ст. 289 ч. 2 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 також не працює, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має.

Враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 злочинів, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, суворість покарання у виді позбавлення волі, що загрожує обвинуваченим в разі визнання їх винними, факти неодноразових відбувань ними покарання в місцях позбавлення волі в минулому, а також відсутність стійких соціальних зв`язків, продовжують існувати ризики переховування від суду.

Крім того, обвинувачені ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 раніше неодноразово судимі за вчинення умисних злочинів, в тому числі, корисливих тяжких злочинів проти власності, раніше звільнялись від відбування покарання з випробування, а маючи не зняті та не погашені судимості, вчинили, в тому числі, за попередньою змовою групою осіб, ряд нових умисних корисливих злочинів, обвинувачені не працюють, не мають постійного легального джерела доходу, що вказує на те, що вчинення корисливих злочинів є джерелом їх існування та у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високих ризиків можливості вчинення кожним з них інших умисних злочинів.

Незважаючи на викладені в апеляційній скарзі твердження захисника з приводу того, що обвинувачені мають постійні місця проживання, встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, у тому числі, у вигляді домашнього арешту, як того вимагає апелянт, не здатний забезпечити виконання обвинуваченими ОСОБА_16 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про невизнання обвинуваченими вини у вчиненні інкримінованих ним злочинів є предметом дослідження судом при судовому розгляді по суті обвинувачення, у зв`язку з чим, вказаним обставинам колегія суддів не вправі надавати оцінку при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 19 червня 2020 року, якою у відношенні ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 198, ч. 2 ст. 186 КК України, продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 17 серпня 2020 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4