Провадження №11-кп/801/654/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого- судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисників -адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника - адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04.03.2020 року, яким

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженку м. Ужгород, громадянку України,

без постійного місця проживання,

останнє місце проживання: АДРЕСА_1 ,

раніше судиму:

05.03.2003 року вироком Ужгородського міського суду Закарпатської області за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, звільненої від відбування покарання на підставі ст.. 75 КК України з іспитовим строком три роки;

09.10.2003 року вироком Ужгородського міського суду Закарпатської області за ч. 3, 5 ст. 185, ст. 69, 70, 71 КК України до чотирьох років позбавлення волі;

16.05.2008 року вироком Ужгородського міського суду Закарпатської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 209, ст. 70 КК України до п`яти років позбавлення волі, звільненої від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком три роки;

30.10.2009 року вироком Ужгородського міського суду Закарпатської області за ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 186, ст.. 70, 71 КК України до шести років шести місяців позбавлення волі;

22.12.2017 року вироком Ужгородського міського суду Закарпатської області за ч. 2 ст. 186, ст. 395, ст. 70 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі, звільненої від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком три роки;

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України визначено ОСОБА_10 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного судом покарання невідбутої частини покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.12.2017 року та призначено остаточне покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_10 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальну провадженні з моменту затримання 21.05.2019 року до набуття вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженця м. Берегово Закарпатської області, громадянина України,

зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 ,

раніше судимого:

18.07.2019 року вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до одного місяця арешту;

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_9 покарання за сукупністю злочинів, врахувавши покарання, призначене вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18.07.2019 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначено остаточне покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_9 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальну провадженні з моменту затримання 21.05.2019 року до набуття вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто в рівних долях з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 процесуальні витрати по проведенню експертизи в сумі сімсот вісімдесят п`ять гривень 05 копійок на користь держави.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.05.2019 року, на мобільний телефон вирішено скасувати.

Вирішено долю речових доказів.

в с т а н о в и в:

Згідно вироку суду, 20.05.2019 року о 13:30 год. ОСОБА_10 та ОСОБА_9 перебували в залі самообслуговування магазину «Шик і Блиск» ТОВ «Шик і Блиск», що розташований за адресою: м. Вінниця вул. Соборна, 20. На шафі камер зберігання особистих речей ОСОБА_10 та ОСОБА_9 помітили мобільний телефон торгової марки «Huawey GUN-U29» золотистого кольору, належний ОСОБА_12 .

В цей час у ОСОБА_9 і ОСОБА_10 виник спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи вказаний спільний злочинний намір, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вступили між собою у попередню змову та, діючи умисно, таємно, повторно, шляхом вільного доступу викрали вищевказаний мобільний телефон. Так, ОСОБА_10 наблизилася до шафи камер зберігання особистих речей та своєю кепкою темного кольору накрила мобільний телефон марки «Huawey GUN-U29» золотистого кольору, тим самим, відвернувши від нього увагу сторонніх осіб. В подальшому, ОСОБА_9 підійшов до шафи камер зберігання особистих речей та своєю правою рукою взяв із зазначеної шафи кепку із вищевказаним мобільним телефоном, який знаходився під нею. Після цього ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зникли, розпорядились викраденим на власний розсуд.

Відповідно до висновку експерта № 302 від 04.06.2019 року, ринкова вартість вищевказаного мобільного телефону становить 1306,67 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_10 та ОСОБА_9 завдали потерпілій ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 1306,67 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 ставить питання про зміну вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 04.03.2020 року в частині призначення покарання, зменшивши його термін.

Вимоги мотивує тим, що суд не надав уваги іншим обставинам: ОСОБА_10 під час досудового розслідування та судового розгляду надавала пояснення, що ніякої попередньої змови з ОСОБА_13 у неї не було. Вона ненавмисно поклала кепку на телефон, а потім сказала ОСОБА_14 забрати кепку з шафи, бо то його річ. ОСОБА_14 також пояснював, що попередньої змови з ОСОБА_10 у нього не було. Вину у скоєнні крадіжки ОСОБА_14 визнав. Фактичної матеріальної шкоди потерпілій не завдано. ОСОБА_10 особисто крадіжку не вчиняла, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання разом з батьками, за місцем проживання характеризується позитивно.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_10 просить скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04.03.2020 року та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вимоги мотивує тим, що крадіжка за попередньою змовою групою осіб не підтверджена жодними доказами. З камер відеоспостереження видно її дії та дії ОСОБА_14 , і видно, що між ними ніякого спілкування не було. Крім того, потерпіла сама зазначила в судовому засіданні, що бачила лише ОСОБА_14 , що вказує на відсутність змови. При її затриманні через пів-години після скоєння злочину вона знаходилась окремо від ОСОБА_14 і при ній не було викраденого мобільного телефону.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_14 просить суд застосувати п.п. б, п.1, ч. 1, ст. 72 КК України, а в подальшому застосувати ст. 81 КК України та звільнити умовно-достроково. Свої вимоги мотивує тим, що він хворіє, про що свідчить довідка, приєднана до апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника - адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а доводи апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_11 не спростовують висновків суду.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненої повторно, за попередньою змовою групою осіб, є правильною.

Обвинувачена ОСОБА_10 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснювала, що вона з ОСОБА_9 прийшли до магазину. В її руках була кепка ОСОБА_9 , яку вона поклала на шафку, однак в торговий зал магазину вона не заходила. ОСОБА_9 пройшов в торговий зал, потім повернувся до неї та повідомив, що в даному магазині все дуже дорого коштує. Тоді вона сказала ОСОБА_15 забрати свою кепку, та вийшла з магазину. Після цього вона пішла на Залізничний вокзал, Ернеста більше не бачила.

Вказані показання ОСОБА_10 підтвердила і в суді апеляційної інстанції.

Із таких показань ОСОБА_10 вбачається, що вину у вчиненні злочину вона не визнає.

ОСОБА_10 заперечує факт викрадення телефону, але не заперечує, що зайшла до магазину та поклала кепку на шафу.

Апеляційний суд вважає, що такі показання обвинуваченої є способом її захисту, оскільки спростовуються доказами, які досліджені безпосередньо під час апеляційного розгляду та у сукупності доводять вину ОСОБА_10 у вчиненні злочину.

Так, обвинувачений ОСОБА_14 у показаннях стверджував, що до торгової зали магазину він зайшов разом з ОСОБА_10 . ОСОБА_10 взяла його кепку та, зайшовши у магазин, поклала її на шафу для схову речей. Коли він виходив з магазину, ОСОБА_10 сказала йому забрати кепку, після чого виявив, що у ній був замотаний мобільний телефон. Вийшовши на вулицю, він заховав телефон у свою кишеню, розуміючий, що це не його річ. Далі він і ОСОБА_10 пішли на Залізничний вокзал. В подальшому, він вимкнув телефон та заховав його на вулиці у кущах.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_12 пояснила, що у магазині «Шик і блиск» забула телефон. Коли вона виявила зникнення телефону, то її подружка почала дзвонити на її номер, гудки було чути, але слухавку не піднімали. Вона повернулася до магазину, однак її телефону там уже не було. В подальшому на відео з камер відеоспостереження магазину вона бачила, як двоє незнайомих їй осіб викрали її мобільний телефон. Останні спочатку накрили телефон кепкою, потім забрали кепку разом з телефоном та вийшли з магазину.

З відеозапису з камер спостереження магазину «Шик і блиск» вбачається, що ОСОБА_9 і ОСОБА_10 заходять до магазину, помічають на поверхні шафи мобільний телефон та переглядаються між собою. В подальшому, ОСОБА_9 проходить далі, а ОСОБА_10 підходить до шафи та стає поряд з телефоном. Далі ОСОБА_10 , перевіривши, що за її діями ніхто не спостерігає, накриває мобільний телефон кепкою та відходить. ОСОБА_9 виходить з торгового залу та, розуміючи, що під кепкою знаходиться мобільний телефон, обережно забирає кепку разом з телефоном та виходить з магазину.

Судова колегія вважає, що показання потерпілого та відеозапис з камер спостереження узгоджуються між собою, не суперечать іншими дослідженим доказам, в тому числі і показанням обвинувачених, які викладені у вироку та зміст яких вони підтвердили у Апеляційному суді.

Підстав вважати, що потерпіла обмовляє обвинувачених немає, доказів таких обставин ні міському, ні апеляційному суду не надано, а виключно лише заперечення обвинуваченої ОСОБА_10 .

Крім того, при проведенні затримання ОСОБА_9 в останнього виявлено викрадений у потерпілої ОСОБА_12 мобільний телефон.

Вказані фактичні обставини спільних обумовлених дій обвинувачених підтвердив безпосередньо в судовому засіданні при апеляційному перегляді обвинувачений ОСОБА_9 , визнавши вину в повному обсязі.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд доходить висновку, що у діях обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 наявний склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, а саме викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Суд повинен врахувати ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини його вчинення та наслідки, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_10 судова колегія враховує, що вчинений нею злочин є злочином середньої тяжкості, що раніше ОСОБА_10 раніше неодноразово судима, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання компрометуючих даних не надходило, відсутність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_10 - рецидив злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_9 судова колегія враховує, що вчинений ним злочин є злочином середньої тяжкості, що ОСОБА_9 станом на момент скоєння злочину не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання. А також колегія суддів враховує наявні у ОСОБА_14 хвороби.

Обвинувачені не працюють, утриманців не мають.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ національні суди застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Так, у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було отримано принципу «законності» і воно не було свавільним», та у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Судова колегія вважає, що призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк за ч. 2 ч. 185 КК України, із врахуванням викладених вище обставин, є необхідним і буде достатнім для виправлення обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та попередження вчинення нових злочинів

Тому призначене судом покарання повністю відповідає вимогам закону, є справедливим і достатнім для виправлення і перевиховання обвинувачених.

Судом під час розгляду провадження зазначені вимоги закону дотримані, а ухвалений вирок є законним в частині доведення вини осіб у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

За наведених обставин апеляційний суд не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419, 420 КПК України, суд

у х в а л и в :

апеляційні скарги захисника - адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04.03.2020 року відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 - залишити без змін.

На судове рішення може бути подано касаційну скаргу протягом 3 (трьох) місяців з дня проголошення до Верховного Суду, а засудженими - в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді: