Справа № 154/720/20 Провадження №11-кп/802/490/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.4 ст.407 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою Військової прокуратури Західного регіону на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 травня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , учасника бойових дій, з вищою освітою, розлученого, громадянина України, українця, не судимого,

засуджено за ч.4 ст.407 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді арешту строком 1 (один) місяць, з відбуттям покарання на гауптвахті.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він будучи військовослужбовцем за контрактом, в порушення вимог ст.ст.11, 16, 127-130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи наміру назавжди ухилитись від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного начальника, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, об 08 год. 04.12.2017 року не з`явився вчасно без поважних причин на службу у військову частину НОМЕР_2 , котра знаходилась на військовому полігоні військової частини НОМЕР_3 поблизу АДРЕСА_2 та в період часу з 04.12.2017 року до 07.02.2018 року був відсутній на службі без поважних причин і не виконував службові обов`язки. Об 08 год. 01.08.2018 року ОСОБА_7 повторно не з`явився вчасно на службу без поважних причин до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , котра розташована по АДРЕСА_3 та в період часу з 01.08.2018 року по 31.03.2019 року, 11.04.2019 року по 06.05.2019 року, 24.05.2019 року по 10.06.2019 року був відсутній на службі без поважних причин і не виконував свої службові обов`язки. Об 08 год. 02.08.2019 року ОСОБА_7 повторно не з`явився вчасно на службу без поважних причин до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , котра розташована по АДРЕСА_3 та в період часу 02.08.2019 року по 24.02.2020 року був відсутній на службі без поважних причин і не виконував свої службові обов`язки.

У поданій апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеності винуватості обвинуваченого, правильності кваліфікації його дій, а також виду призначеного покарання із застосуванням ст.69 КК України, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності розміру (строку) призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вказує, що суд визнав доведеним, що обвинувачений вчинив злочин, у тому числі повторно, однак при призначенні розміру покарання не врахував як обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину повторно, і при цьому, у вироку не навів будь-яких мотивів щодо невизнання цієї обставини обтяжуючою. Судом також не надано оцінки тому факту, що обвинувачений ОСОБА_7 , як військовослужбовець та командир за військовим званням, зобов`язаний поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стимулювати інших від негідних вчинків, а також як командир, - зразково виконувати військовий обов`язок, який на нього покладений Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України". Крім того, суд не надав належної оцінки і тому факту, що обвинувачений тричі не з`являвся вчасно без поважних причин на військову службу, у зв`язку з чим значний період не виконував військовий обов`язок. А тому, вважає, що покарання у виді 1 (одного) місяці арешту на гауптвахті за вчинене ним діяння, є недостатнім для виправлення винного і попередження нових злочинів, у тому числі з боку інших осіб, оскільки має місце виправдана м`якість заходу примусу. Посилаючись на дані обставини, прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.407 КК України із застосуванням ст.69 цього ж Кодексу, у виді арешту строком на 6 (шість) місяців з його відбуттям на гауптвахті.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи прокурора, яка апеляцію підтримала повністю з мотивів наведених у ній, обвинуваченого, який вважає скаргу безпідставною, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскаржуване судове рішення вказаній вимозі закону не відповідає.

Так, за положеннями п.1 ч.1 та ч.2 ст.49 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадку, якщо відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника . У цьому випадку, зокрема суд постановляє ухвалу, якою доручає відповідному органу (установі), уповноваженому законом на надання безоплатної правової допомоги, призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням та забезпечити його прибуття у зазначені у постанові (ухвалі) час і місце для участі у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.п.5, 3 ч.2 ст.52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо: осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту встановлення цих вад; щодо осіб, стосовно яких передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішується питання про їх застосування, - з моменту встановлення факту наявності в особи психічного захворювання або інших відомостей, які викликають сумнів щодо її осудності.

У відповідності до ч.2 ст.315 КПК України з метою підготовки до судового розгляду суд: 1) визначає дату та місце проведення судового розгляду; 2) з`ясовує, у відкритому чи закритому судовому засіданні необхідно здійснювати судовий розгляд; 3) з`ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді; 4) розглядає клопотання учасників судового провадження про: здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту; витребування певних речей чи документів; здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні ; 5) вчиняє інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.

Однак, суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався.

Так, з обвинувального акту, який міститься в матеріалах провадження, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 в період з 11.06.2019 року по 18.06.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному підприємстві "Острозька обласна психіатрична лікарня", і при цьому, даний факт підтвердив в ході апеляційного розгляду сам обвинувачений.

Дана обставина була відома суду першої інстанції, як під час підготовки до судового розгляду так і під час судового розгляду провадження, оскільки обвинувальний акт перевірявся судом на відповідність його вимогам ст.291 КПК України, а також оголошувався в ході судового розгляду.

Однак, суд першої інстанції на цю обставину уваги не звернув та не перевірив, хоча у відповідності до ст.314, 315 КПК України, мав можливість зробити це ще на підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою (п.4 ч.2 ст.412 КПК України).

Не перевіривши зазначеної обставини та провівши судовий розгляд за відсутності захисника, і при цьому визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, суд першої інстанції допустив істотні порушення кримінального процесуального закону, передбачені ч.1 та п.4 ч.2 ст.412 КПК України, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.415 КПК України, є безумовною підставою для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду необхідно усунути зазначені порушення кримінального процесуального закону, перевірити вищенаведені обставини, дати їм правильну юридичну оцінку та прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, як того вимагає ст.370 КПК України.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 412, 415 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Військової прокуратури Західного регіону задовольнити частково.

Вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді