У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.10.2020 Справа №607/17959/20

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні, розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України, в кримінальному провадженні №0000464, -

встановив:
Слідча СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження за № 0000464 від 20 жовтня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, подала до суду клопотання погоджене прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У поданому клопотанні зазначено наступне: «Групою слідчих СУ ГУНП в Тернопільській області та СВ Бережанського ВП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000464, яке розпочато 20 жовтня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за фактом умисного вбивства ОСОБА_8 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що 20 жовтня 2020 року близько 02 год. 00 хв., у ОСОБА_4 , який перебував на подвір`ї свого домогосподарства по АДРЕСА_1 , під час раптового на побутовому ґрунті конфлікту із ОСОБА_8 , виник прямий умисел, направлений на умисне протиправне позбавлення життя останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне позбавлення життя ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , 20 жовтня 2020 року близько 02 год. 00 хв., перебуваючи на подвір`ї свого домогосподарства по АДРЕСА_1 , під час вказаного конфлікту, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи його настання, взяв металеву трубу, та утримуючи її в руці, умисно наніс один удар в ділянку життєво-важливого органу - голови потерпілого, спричинивши тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_8 помер на місці події.

21 жовтня 2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке полягає в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Допитаний як підозрюваний ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину визнав.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні матеріалами, в тому числі:

- протоколом огляду місця події по АДРЕСА_1 від 20 жовтня 2020 року;

- лікарським свідоцтвом про смерть № 813 від 21.10.2020 року, згідно якого смерть ОСОБА_8 настала внаслідок набряку набубнявіння та компресії головного мозку, закритої черепно-мозкової травми з крововиливами у речовину та під оболонки головного мозку;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_4 від 20.10.2020;

- протоколом затримання підозрюваного ОСОБА_4 від 20.10.2020;

- протоколами допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 20.10.2020, 21.10.2020;

- іншими матеріали кримінального провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваних кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування зібрано, перевірено і оцінено достатньо доказів, які в своїй сукупності приводять до єдиного висновку, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України. Вказані докази є вагомими, чіткими і узгодженими між собою.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграф 1 (с) Конвенції, передбачає «наявність обставини або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин». Існування «обгрунтованої підозри» розглядається як необхідна, а при первісному обранні навіть іноді неодмінна і достатня підстава для арешту.

Наведене у п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» поняття «обгрунтована підозра», означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відповідно до змісту рішень Європейського суду з прав людини («Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994р., «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року»), факти які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для висунення обвинувачення чи винесення обвинувального вироку. Достатньо щоб вони могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Отже, органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Метою застосування запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , згідно ст. 177 КПК України, є забезпечення належної його поведінки та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

п. 1 ст. 177 КПК України, переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Ризиком того, що ОСОБА_4 , уродженець с. Нараїв Бережанського району Тернопільської області, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, що він, усвідомлюючи міру покарання за вчинений ним злочин у вигляді позбавлення волі від 7 до 15 років, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину.

У разі визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, призначення навіть мінімального покарання, за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого діяння, це може стати підставою та мотивом для його переховування від органів досудового розслідування та суду.

Вказана обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини Ілійков проти Болгарії, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Обґрунтовуючи необхідність застосування підозрюваному виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слід врахувати, правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні по справах «Москаленко проти України», від 20.05.2010, «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, де Суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від суду.

Усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, враховуючи викладені вище обставини, з метою уникнення покарання ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, зокрема, шляхом виїзду за межі України або на територію України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та тривалий час не повертатися до місця постійного проживання.

Як зазначено у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciev v. Moldova» від 04.10.2005 року (Бекчієв проти Молдови), ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

п. 3 ст. 177 КПК України, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Ризиком того, що у разі не застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні є те, що вказані особи є його сусідами, тому, перебуваючи на волі, він може незаконно здійснювати на них тиск та погрози, з метою дачі особами неправдивих показів, або відмови від добровільно наданих показань, а сторона обвинувачення не матиме можливості запобігти цьому та перешкоджати протиправним діям.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 23 КПК України про те, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показання речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, зазначений ризик не зменшився, так як вказані вище свідки, інші свідки пригоди чи потерпілий не були допитані в ході судового розгляду даного кримінального провадження та до проведення такого допиту, можуть змінити свої показання, які вони надавали слідчому, на користь підозрюваного.

п. 4 ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню.

Ризик того, що ОСОБА_4 може перешкоджати органу досудового розслідування у встановленні обставин вчинення злочину, всіх учасників кримінального правопорушення, встановленню істини у кримінальному провадженні та забезпечення швидкого, повного і неупередженого дослідження обставин вчинення злочину і завершення досудового розслідування у розумний строк підтверджується даними про його особу, спосіб учинення ним злочину, та те, що останній ніде не працює, не має постійного джерела доходу.

Окрім цього, кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 є особливо тяжким та насильницьким, тому має високий ступінь суспільної небезпеки. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваного, але і жертви злочину та її безпеку, саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці насильницьких злочинів.

Підстави для застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою відсутні, тому що він притягується до відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, а також встановлено обставини, що виправдовують тримання підозрюваного ОСОБА_4 під вартою та підтверджують наявність зазначених ризиків.

Наявність декількох ризиків у сукупності, які об`єктивно існують, унеможливлюють застосування менш суворих запобіжних заходів, тому жоден з таких не буде достатнім для запобігання їм та забезпечення належної поведінки підозрюваного і виконання ним своїх обов`язків.

Враховуючи фактичні обставини справи, орган досудового розслідування вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому оцінюється суворість можливого покарання ОСОБА_4 та визнається за реальну небезпеку можливість його ухилення від слідства та правосуддя у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні підозрюваної під вартою. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачається. На даний час відсутні відомості, які б вказували на неможливість утримування ОСОБА_4 під вартою.

Вказані факти та характеристика особи підозрюваного ОСОБА_4 свідчать про те, що він вчинив злочин без будь-яких підстав, а це вказує на його підвищену суспільну небезпечність.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбаченого законом випадках за встановленою процедурою. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім цього, враховуючи зазначені обставини, а також відповідно до п. 1 ч. 4 ст.183 КПК України з врахуванням того, що ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням насильства, наявні підстави не визначати розміру застави у даному кримінальному провадженні».

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 пояснив, що клопотання підтримує повністю посилаючись на вказані у ньому мотиви.

Захисник ОСОБА_5 пояснив, що заперечує щодо клопотання посилаючись на його необґрунтованість та можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Підозрюваний ОСОБА_4 пояснив, що підтримує доводи захисника.

Заслухавши доводи сторін, ознайомившись із клопотання сторони обвинувачення із додатками, - матеріалами, якими обґрунтовується необхідність у застосуванні запобіжного заходу, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В порядку ч.1 ст. 94 КПК України слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку слідчого судді стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується матеріалами зібраними в ходів досудового розслідування зокрема:

- протоколом огляду місця події по АДРЕСА_1 від 20 жовтня 2020 року;

- лікарським свідоцтвом про смерть № 813 від 21.10.2020 року, згідно якого смерть ОСОБА_8 настала внаслідок набряку набубнявіння та компресії головного мозку, закритої черепно-мозкової травми з крововиливами у речовину та під оболонки головного мозку;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_4 від 20.10.2020;

- протоколом затримання підозрюваного ОСОБА_4 від 20.10.2020;

- протоколами допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 20.10.2020, 21.10.2020;

- іншими матеріали кримінального провадження.

Допитаний як підозрюваний ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину визнав.

Наведене у п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» поняття «обгрунтована підозра», означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграф 1 (с) Конвенції, передбачає «наявність обставини або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин». Існування «обгрунтованої підозри» розглядається як необхідна, а при первісному обранні навіть іноді неодмінна і достатня підстава для арешту.

Слідчий суддя, у відповідності до вимог ст. 194 КПК України, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того стороною обвинувачення доведено сукупність обставин, котрі вказують на існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, зокрема.

ОСОБА_4 , уродженець с. Нараїв Бережанського району Тернопільської області, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, що він, усвідомлюючи міру покарання за вчинений ним злочин у вигляді позбавлення волі від 7 до 15 років, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину.

Крім цього він може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні , оскільки вказані особи є його сусідами, тому, перебуваючи на волі, він може незаконно здійснювати на них тиск та погрози, з метою дачі особами неправдивих показів, або відмови від добровільно наданих показань, а сторона обвинувачення не матиме можливості запобігти цьому та перешкоджати протиправним діям.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 23 КПК України про те, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показання речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, зазначений ризик не зменшився, так як вказані вище свідки, інші свідки пригоди чи потерпілий не були допитані в ході судового розгляду даного кримінального провадження та до проведення такого допиту, можуть змінити свої показання, які вони надавали слідчому, на користь підозрюваного.

Також ОСОБА_4 може перешкоджати органу досудового розслідування у встановленні обставин вчинення злочину, всіх учасників кримінального правопорушення, встановленню істини у кримінальному провадженні та забезпечення швидкого, повного і неупередженого дослідження обставин вчинення злочину і завершення досудового розслідування у розумний строк.

ЄСПЛ через призму рішень зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

На думку слідчого судді застосування до підозрюваного домашнього арешту не являється можливим оскільки сукупність доведених стороною обвинувачення ризиків вказує, на неможливість їхньому запобіганню без утримання особи під вартою.

Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

На даний час відсутні відомості, які б вказували на неможливість утримування ОСОБА_4 під вартою, за станом здоров`я чи іншими ознаками.

Проаналізувавши наведене у сукупності вважаю, що пояснення сторони захисту спростовуються матеріалами, які додано до клопотання і доводами сторони обвинувачення про існування ризиків.

З метою забезпечення належної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 та виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню від слідства та суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих та інших учасників кримінального провадження, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, із врахуванням особи підозрюваного ОСОБА_4 стану здоров`я, майнового стану, інкримінованого правопорушення, соціальних зв`язків, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність засновування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо доводів сторони обвинувачення про недоцільність визначення застави при обранні запобіжного заходу слід зазначити наступне.

Із змісту клопотання вбачається, що сторона обвинувачення просить суд не визначати заставу посилаючись на сукупність обставин, котрі вказують на те, що жоден із визначених розмірів застави не зможе забезпечити належне виконання обов`язків.

На підставі ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Із змісту матеріалів долучених до клопотання вбачається, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину який спричинив загибель людини.

На думку слідчого судді стороною обвинувачення доведене сукупність обстави котрі свідчать про те, що на даному етапі досудового розслідування приймаючи до уваги особу підозрюваного при обрані запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не доцільно визначати розмір застави, оскільки вказані у матеріалах долучених клопотання обставини свідчать, що жоден із визначених розмірів застави не буде здатен забезпечити належної поведінки підозрюваного та зможе запобігати заявленим ризикам.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, 2, 22, 28, 94, 177, 178, 183, 309 КПК України слідчий суддя, -

постановив:
Клопотання задовільнити.

ОСОБА_4 обрати та застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення застави, на строк два місяці до 19 грудня 2020 року, який обчислювати з моменту фактичного затримання 20 жовтня 2020 року.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення, строк дії ухвали закінчується 19 грудня 2020 року в 12 год. 40 хв.

Копію ухвали негайно вручити сторонам, учасникам і надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)» Міністерства юстиції України.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1