Справа № 467/923/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2020 року слідчий суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , особи, яка подала скаргу, ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :
Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

ОСОБА_4 звернувся дослідчого судді із вказаною скаргою, в обґрунтування якої посилався на те, що він клопотав слідчому СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області про визнання його потерпілим та одночасно законним представником неповнолітніх потерпілих в рамках кримінального провадження №0000311, внесеного до ЄРДР 28 серпня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Зокрема, вказав, що він та його діти внаслідок дорожньо транспортної пригоди, що мала місце 27 серпня 2020 року, отримали різного ступня тяжкості тілесні ушкодження в результаті чого були доставлені на лікування до КНП «ЮМБЛ».
Проте, слідчий постановою від 10 жовтня 2020 року відмовив у задоволенні цього клопотання.

Тож, особа, що подала скаргу, вважаючи цю постанову невмотивованою, такою, що винесена всупереч вимог ст. 110 КПК України та посилаючись на положення ст. 55 КПК України, просив скасувати постанову слідчого СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 від 10 жовтня 2020 року про відмову у визнанні його потерпілим та зобов`язати слідчого невідкладно розглянути його заяву і прийняти належним чином вмотивоване рішення.

Позиція учасників судового провадження

В судовому засіданні ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_5 підтримали висунуті скаргою вимоги і просили їх задовольнити з підстав, що викладені у мотивувальній частині відповідного звернення.

Слідчий СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 в судовому засіданні проти доводів і тверджень скаржника та його представника заперечував, зокрема, вказав на те, що на момент винесення ним оскаржуваної постанови матеріали провадження не містили відомостей про ступінь тяжкості отриманих ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, у той час, як останній відмовився надати знімки перелому руки, необхідні для призначення судово медичної експертизи.

Він же, у свою чергу, витребував від КНП «ЮМБЛ» усі медичні документи щодо лікування ОСОБА_4 , проте, серед них не було знімків, які необхідні експерту.

Просив у задоволенні скарги відмовити.

Установлені слідчим суддею фактичні обставини

Слідчим відділом Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000311, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 серпня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Зокрема, в ході слідства установлено, що 27 серпня 2020 року близько 22 год. 20 хв. на 93 км + 375 м. автодороги Н-24 «Благовіщенськ Миколаїв» мала місце дорожньо- транспортна пригода за участю автомобіля марки «Opel Zafira», д.р.н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 та вантажного сідлового тягача «Renault Magnum 440», д.р.н. НОМЕР_2 , з причепом бортовим Samro 121148, д.р.н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 .

Внаслідок ДТП водій ОСОБА_4 та четверо пасажирів автомобіля «Opel Zafira» отримали тілесні ушкодження різного ступня тяжкості та були доставлені до КНП «ЮМБЛ».

02 жовтня 2020 року водій автомобіля «Opel Zafira» ОСОБА_4 звернувся до слідчого СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області із заявою про залучення його до згаданого вище кримінального провадження у якості потерпілого та у якості законного представника потерпілого.

Зокрема, посилаючись на те, що він та його неповнолітні діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримали різного ступня тяжкості тілесні ушкодження з подальшим лікуванням в КНП «ЮМБЛ».

Проте, слідчий постановою від 10 жовтня 2020 року у задоволенні цієї заяви відмовив, посилаючись, зокрема, на те, що на даній стадії досудового розслідування не установлено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень часників дорожньо транспортної пригоди, у той час, як кримінальна відповідальність за ст. 286 КК України настає за умови заподіяння наслідків у вигляді фізичної шкоди, яка є не менш небезпечною, ніж середньої тяжкості тілесне ушкодження. А заподіяння в результаті порушення правил безпеки дорожнього руху легких тілесних ушкоджень виключає застосування вказаної правової норми.

Вказане рішення слідчого й стало приводом до порушення цього судового провадження.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення та застосовані норми права у контексті установлених фактичних обставин

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У свою чергу, відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

У світлі того, що на рівні конкретних кримінальних процедур захист прав, свобод та інтересів особи від порушень з боку держави, її правоохоронних органів реалізується через механізми контролю за рішеннями прокурора, слідчого з боку слідчого судді.

У п. 55 рішення ЄСПЛ у справі «Класс та інші проти Німеччини» (06.09.1978 року) Суд наголосив, що із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада.

Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

При цьому законність, пропорційність, обмеження дискреції, добросовісність (дотримання суб`єктом владних повноважень законної мети) і процедурні гарантії є тими законодавчими інструментами, які мають забезпечити захист особи від державного свавілля. Зокрема, у справі «Ечюс проти Латвії» Суд акцентує увагу на тому, що захист від свавілля становить сполучну ланку між Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод і принципом верховенства права.

Тому, у цій справі, у розрізі установлених фактичних обставин, слідчий суддя враховує, що згідно ч.1 ст. 55 КПК потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення ( ч.2 ст. 55 КПК України).

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого ( ч.3 ст. 55 КПК України).

При цьому, згідно ч.5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, кримінальний процесуальний закон надає слідчому або прокурору повноваження відмовити у визнанні особи потерпілим за лише за наявності очевидних і достатніх підстав вважати, відповідна заява подана особою, якій не завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Однак, у цій ситуації із прийнятим слідчим ОСОБА_3 рішенням, яке наразі оскаржується, не можна погодитись в повній мірі.

З однієї сторони, на момент винесення слідчим оскаржуваної постанови (10 жовтня 2020 року) у нього не було достатніх доказів про ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_4 , та його неповнолітніми дітьми, оскільки висновок експерта № 549- М щодо ступня тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_8 був отриманий слідчим не раніше 15 жовтня 2020 року, у той час, як висновку щодо ступня тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_9 на даному етапі досудового розслідування взагалі немає. Принаймні, він відсутній в матеріалах свого кримінального провадження.

Проте, з іншої сторони, підстави для відмови у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_4 потерпілим не були очевидними і достатніми.

При цьому, слід відмітити, що очевидність і достатність таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання особи потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди, спричиненої особі, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням та заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК України; неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

Зокрема, матеріали кримінального провадження містять у собі відомості про отримання ОСОБА_4 забою грудної клітини та закритого перелому ребер, а тому за відсутності висновку експерта щодо ступня тяжкості цих ушкоджень підстави відмовити йому у визнанні потерпілим не були ані очевидними, ані достатніми.

Інакше кажучи без достатньої кількості належних, допустимих і достовірних доказів того, що ОСОБА_4 не була завдана будь яка шкода, слідчий не міг прийняти умотивоване і обгрунтоване рішення про відмову у визнанні його потерпілим.

Відповідно, слід констатувати, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам п.2 ч.5 ст. 110 КПК України, так як не є умотивованою, адже її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим на підставі матеріалів провадження, зокрема, в ній має бути викладено обгрутування, яке б підтверджувалося доказам.

А тому така постанова слідчого на цьому етапі досудового розслідування є передчасною і, відповідно, підлягає скасуванню.

Стосовно вимоги про зобов`язання слідчого невідкладно розглянути заяву про визнання та залучення в якості потерпілого та законного представника малолітнього потерпілого і прийняти належним чином вмотивоване рішення, то вона не підлягає до задоволення через те, що слідчий суддя, виходячи з положень ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому на здійснення конкретних дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльність, у той час, як слідчий суддя наділений лише правом судового контролю, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України).

Крім того, про бездіяльність слідчого на момент розгляду цієї скарги говорити не можна, так як він розглянув заяву ОСОБА_4 про залучення його в якості потерпілого у строк, регламентований ч.1 ст. 220 КПК України і прийняв відповідне процесуальне рішення.

Незгода ж особи із змістом та/або суттю прийнятого слідчим рішення не вказує на бездіяльність, як зовнішню форму поведінки (діяння), яка, у свою чергу, полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта та були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

До того, слідчий розглядає подане йому клопотання у строк, визначений ст. 220 КПК України, а не невідкладно, у той час, як прийняття належним чином мотивованого рішення відноситься до дискреційних повноважень слідчого.

Тому у цій частині скарга є безпідставною, а її вимоги не ґрунтуються на положеннях кримінального процесуального закону, і, як наслідок, не можуть бути задоволені.

Стосовно бездіяльності слідчого про відмову у визнанні ОСОБА_4 законним представником малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , про що мимохідь згадується у тексті ( не в прохальній частині) скарги, то відповідних мотивів, висновків і прийнятого із даного питання рішення слідчий в оскаржуваній постанові не відобразив.

А для того, щоб визнати ОСОБА_4 законним представником малолітніх потерпілих, слід спочатку щоб останні набули відповідного статусу, у той час, як права і обов`язки законного представника їх батьки чи інші особи, що їх замінюють набувають автоматично в силу дії відповідних норм КПК України.

Крім того, слідчий суддя розглядає скаргу в межах заявлених у ній вимог, а тому не піддає аналізу це питання, з огляду ще й на те, що рішення слідчого про відмову у визнанні дітей скаржника потерпілими не було предметом розгляд ані слідчим, що слідує із матеріалів кримінального провадження, ані слідчим суддею.

Як наслідок, у цілому ця скарга підлягає частковому задоволенню, як то, лише у частині скасування постанови слідчого про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим.

У решті є скарга є необґрунтованою і на цій стадії досудового розслідування не може бути задоволена.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 306, 307, 369- 372 КПК України, -

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Постанову слідчого СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 від 10 жовтня 2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим, винесену в рамках кримінального провадження №0000311, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 серпня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, - скасувати.

У решті вимог відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте, заперечення на неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1