Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-о/4809/5/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2020 року. Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
скаржника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому заяву ОСОБА_7 про перегляд ухвали Кропивницького апеляційного суду від 19 березня 2020 року за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.03.2020, залишено без задоволення скаргу ОСОБА_7 на бездіяльність прокурора Кіровоградської області.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 19.03.2020 було відмовлено у відкритті апеляційного провадження на оскарження ухвали слідчого судді суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 15 червня 2020 відмовлено ОСОБА_7 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 19.03.2020 про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Після постановлення вищезазначених рішень та набрання ними чинності, ОСОБА_7 стали відомі обставини, які вважає істотними для справи, і які не були і не могли бути відомі під час розгляду цієї справи.
Враховуючи зазначене ОСОБА_7 звернулась до суду апеляційної інстанції з заявою про перегляд рішення у зв`язку з ново виявленими обставинами в якій просить задовольнити дану заяву, переглянути ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 19.03.2020, прийняти апеляційну скаргу до розгляду, поновити строки на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.03.2020, якою залишено без задоволення її скаргу, подану нею скаргу задовольнити та зобов`язати посадових осіб прокуратури Кіровоградської області внести відомості про кримінальне правопорушення за її заявою про злочин від 27.02.2020.
Подана заява обґрунтовується тим, що Другий сенат Конституційного Суду України 17 червня 2020 року ухвалив Рішення у справі (справа №3-180/2018(1644/18) за конституційною скаргою ОСОБА_8 , яким визнав неконституційними положення частини третьої статті 307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення та зазначене положення частини третьої статті 307 КПК України втрачає чинності з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Прокурор надіслав до суду заперечення на заяву в якому зазначив, що ОСОБА_7 пропустила строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції з причин, які являються неповажним. Крім того зазначив, що в заяві ОСОБА_7 від 27.02.2020 відсутні об`єктивні данні, які дійсно свідчать про ознаки злочину, а тому вона не може вважатись такою, за якою мають бути внесені відомості до ЄРДР.
Заслухавши доповідача, скаржницю ОСОБА_7 , яка підтримала подану заяву та просила її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення заяви скаржниці, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_7 , з таких підстав.
З підстав зазначених в апеляційній скарзі з приводу пропуску строку, колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню.
Разом з тим відповідно до п.3 ч.1 ст.392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
Так, згідно з ч.2 ст.392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Однак, рішенням № 4-р/2019 Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року, у справі за конституційною скаргою ОСОБА_8 , яким визнав неконституційними положення частини третьої статті 307 Кримінального процесуального кодексу України (далі - Кодекс). Конституційний Суд, ухвалюючи рішення, вказував на закріплені в Основному Законі України принципи верховенства права та захисту прав людини. До того ж, у нормах Конституції України визначено право особи на судовий захист, який передбачає не тільки можливість звернення особи до суду, а й. зокрема, право на обгрунтоване судове рішення, у тому числі можливість виправлення судової помилки судом другої інстанції.
Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року № 2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Згідно ст.5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Тобто, раніше чинний закон перестає застосовуватись у кримінальному провадженні після набрання чинності новим законом. На відміну від кримінального (матеріального) закону, кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала суду від 04 березня 2020 року якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 постановлена до ухвалення Конституційним Судом України рішення від 17 червня 2020 року, про неконституційність положень ст. 307 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що така ухвала суду окремому оскарженню не підлягає, так як положеннями КПК України станом на час винесення оскаржуваної ухвали (04.03.2020), не було передбачено можливості апеляційного оскарження ухвали суду, постановленої в ході судового розгляду, про відмову у задоволені скарги.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» встановлено, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки апеляційна скарга подана на ухвалу місцевого суду, яка не входить до переліку судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Керуючись положеннями ст. ст. 376, 459, 467 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 березня 2020 року.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд ухвали Кропивницького апеляційного суду від 19 березня 2020 року за нововиявленими обставинами.
Ухвала може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_9 Ремез