Номер провадження: 11-сс/813/1381/20
Номер справи місцевого суду: 501/2525/20 1-кс/501/466/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 30 липня 2020 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000500 від 27 червня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 30 липня 2020 року було задоволено клопотання слідчого СВ Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26 вересня 2020 року.

Відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що додані до клопотання слідчого матеріали жодним чином не доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_8 за ч.2 ст.187 КК України.

Захисник зазначив, що слідчий суддя не взяв до уваги, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце роботи та проживання в м.Чорноморськ, де проживає разом зі своїми батьками, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків.

Крім цього, підозрюваний проходив строкову службу в Національній Гвардії України, де характеризувався виключно позитивно та мав заохочення.

Захисник вважає, що ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні не доведений та не може бути підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_10 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України є обґрунтованою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 27 червня 2020 року, о 04:20 год., ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на дорозі, паралельній узбережжю Чорного моря та вул. Набережної, яка з одного боку веде до парковки «Центрального пляжу», з другого до «Яхт-клубу» м. Чорноморська Одеської області, керуючись корисливим мотивом, маючи злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, вступив в попередню злочинну змову з ОСОБА_11 , визначивши об`єктом свого злочинного посягання для здійснення розбійного нападу ОСОБА_12 , який прямував по вказаній дорозі в сторону «Яхт клубу» з рюкзаком та вудкою.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 запропонували неповнолітній ОСОБА_13 , яка не була обізнана про їх злочинні наміри, підійти до ОСОБА_12 та повідомити останнього про, начебто, вчинення щодо неї незнайомими хлопцями неправомірних дій, на що ОСОБА_13 погодилась, підійшла до ОСОБА_12 та повідомила йому зазначену інформацію. ОСОБА_12 зупинився та сказав ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , про намір викликати поліцію.

ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , з метою заволодіння майном ОСОБА_12 , застосували до останнього насильство, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, а саме: ОСОБА_8 наніс кулаком один удар в обличчя ОСОБА_12 , після чого ОСОБА_8 дістав з кобури на своєму ремені пістолет «Retay» моделі «MOD 92», № RMDID - НОМЕР_1 cal. 9 mm. P.A.K., та спрямувавши пістолет в бік ОСОБА_12 , підійшов до нього і почав наносити удари в область голови потерпілого рукояткою вказаного пістолета, точну кількість ударів слідством встановити не надалось можливим. При цьому ОСОБА_12 сприймав пістолет як реальну загрозу його життю та здоров`ю.

У цей час ОСОБА_11 знаходився ліворуч від потерпілого і слідкував за тим, щоб останній не втік. Після нанесених ударів ОСОБА_12 впав на землю обличчям донизу, а коли підвівся і присів на землю, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , погрожуючи вищезазначеним пістолетом, який був у руках ОСОБА_8 , заволоділи майном потерпілого: наручним годинником «AMST» моделі АМ3003, вартістю 216,67 грн, мобільним телефоном «Sigma» X-treme PQ24, вартістю 1968,33 грн.

Підвівшись на ноги, ОСОБА_12 намагався забрати з рук ОСОБА_8 пістолет, який був направлений на нього, однак ОСОБА_8 дулом пістолета наніс потерпілому удари в область обличчя (кількість ударів встановити слідством не надалось можливим), після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_11 знову заволоділи майном ОСОБА_12 : рюкзаком, вартістю 200,00 грн, та вудкою, вартістю 300,00 грн. ОСОБА_12 спробував втекти від нападників, однак спіткнувся та впав на коліна. ОСОБА_8 та ОСОБА_11 наздогнали потерпілого і ОСОБА_8 знову наніс останньому декілька ударів в область голови вудкою ОСОБА_12 . У цей час ОСОБА_11 забрав пістолет у ОСОБА_8 і, погрожуючи цим пістолетом, повів ОСОБА_12 до моря, де наказав останньому вмитися, після чого під загрозою застосування пістолета змусив зайти у воду повністю та наказав не дивитись у його бік.

В результаті отриманих ударів ОСОБА_12 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді рубців тім`яної області волосяної частини голови справа, лоба в центрі, правої щоки, підборіддя справа. Ці рубці утворились внаслідок загоєння забитих ран, які виникли від дії тупих предметів та могли бути заподіяні в строк та за механізмом, на який вказував потерпілий та які за своїм характером і перебігом зазвичай загоюються в строк понад шести днів і не більш трьох тижнів і за цим критерієм, згідно п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) належать до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_11 з місця вчинення злочину зникли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальний збиток на суму 2685,00 грн.

30 липня 2020 року ухвалою слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 26 вересня 2020 року.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_12 від 27 червня 2020 року про вчинене кримінальне правопорушення;

- протоколом огляду місця події від 27 червня 2020 року;

- протоколами допиту потерпілого, відповідно до яких 27 червня 2020 року, приблизно о 04.20 год., ОСОБА_12 йшов по дорозі, паралельній узбережжю Чорного моря та вул. Набережній, яка веде від парковки Центрального пляжу до «Яхт-клубу» м. Чорноморська Одеської області, де побачив дівчину, яка повідомила його про те, що до неї пристають невідомі хлопці. Після цього до них підійшов невідомий хлопець та смикнув дівчину за руку. Він почав кричати, що викличе поліцію, хлопець вдарив його кулаком в обличчя, після чого з кобури на своєму ремені дістав пістолет, направив пістолет у бік потерпілого та почав бити його рукояткою пістолета по обличчю. Після цього підійшов ще один хлопець та залишився стояти поруч, поки перший хлопець бив ОСОБА_12 . ОСОБА_12 впав на землю обличчям донизу, однак бити його не перестали. Хто саме бив він не знає. Він підвівся та сів не землю, до потерпілого підійшов перший хлопець, та погрожуючи пістолетом, наказав зняти годинник та запитав чи є у нього інші цінні речі. Він віддав свій мобільний телефон та годинник. Другий хлопець так і стояв поруч, потім допоміг йому підвестись і, підвівшись, він вихопив з рук першого хлопця пістолет. Перший хлопець забрав у нього пістолет і знову вдарив його цим пістолетом в обличчя. Він знову впав, другий хлопець підняв його та сказав поліцію не викликати. Він спробував втекти від нападників, однак хлопці його наздогнали і перший з них побав бити його вудкою. Другий хлопець заспокоїв першого та повів потерпілого до моря, де наставив на нього пістолет, який забрав у першого нападника, навів пістолет на потерпілого та наказав вмиватись. В цей час перший хлопець викидав речі з рюкзака потерпілого, після чого обидва втекли;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , відповідно до якого наприкінці червня 2020 року ОСОБА_11 подарував їй мобільний телефон;

- протоколом огляду виданого свідком ОСОБА_14 мобільного телефону «Sigma» X-treme PQ24 від 13.07.2020 року;

- протоколом огляду предмета - наручного годинника «AMST» моделі АМ3003, виданого ОСОБА_11 від 13.07.2020 року;

- протоколи пред`явлення особи для впізнання, від 13.07.2020 року, відповідно до яких потерпілий впізнав ОСОБА_8 як одного з хлопців, які вчинили розбійний напад на нього 27 червня 2020 року, який бив його та погрожував пістолетом;

- висновком експерта №72 від 21.07.2020 року, відповідно до якого у ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді рубців тім`яної області волосяної частини голови справа, лоба в центрі, правої щоки, підборіддя справа, які за своїм характером і перебігом зазвичай загоюються в строк понад 6 днів і не більше трьох тижнів і за цим критерієм, згідно п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) належать до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я,

- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 22.07.2020 року;

- протоколом слідчого експерименту від 24.07.2020 року, за участю потерпілого, під час якого останній відтворив обстановку та обставини вчиненого щодо злочину;

- іншими матеріалами провадження.

Згідно п. 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи наведене, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу на обставини злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , а саме: вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Вищенаведене в сукупності з характером інкримінованого ОСОБА_8 злочину та тяжкістю можливого покарання, вказують на актуальність існування ризику переховування підозрюваного від суду.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про існування ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків, що безпосередньо судом не допитувалися, з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків та потерпілих з метою змінити їх первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Даний ризик підтверджується тим, що свідок ОСОБА_13 , яка є безпосереднім свідком події, надала до суду заяву, в якій зазначила, що жодного впливу на неї ОСОБА_8 не здійснює.

Разом з цим, поведінка підозрюваного ОСОБА_8 під час вчинення інкримінованого злочину групою осіб, що супроводжувалося застосовуванням фізичної сили до потерпілого, свідчить про існування обґрунтованого ризику здійснення впливу на потерпілого та свідків з боку підозрюваного у цьому кримінальному провадженні.

Щодо тверджень захисника про те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, у зв`язку з чим до нього може бути застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, апеляційний суд вважає неспроможними з огляду на таке.

У матеріалах провадження відсутні відомості про належність підозрюваному ОСОБА_8 на праві власності житла.

Разом з тим, встановлення домашнього арешту у житлі третьої особи фактично є втручанням у право власності такої особи та передбачає певні обмеження права особи (володільця) на недоторканність житла. Зокрема, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на підозрюваного зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю (частина 3, 5 статті 181 КПК).

З цих підстав для встановлення судом домашнього арешту стосовно підозрюваного у житлі третьої особи суд має попередньо переконатись у наявності на це згоди власника житла та осіб, які проживають в ньому. Докази наявності такої згоди має надати суду зацікавлена сторона.

Проте захисник не надав апеляційному суду документи, що підтверджуються право власності третьої особи на житло, в якому можливо встановити домашній арешт стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , придатність для проживання та можливість проживання в ньому ОСОБА_8 , а також згоду власника та осіб, які в ньому проживають, на встановлення за місцем їх проживання домашнього арешту підозрюваного ОСОБА_8 .

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що підтверджується характеристикою особи підозрюваного ОСОБА_8 , який, знаходячись в працездатному віці, офіційно не працевлаштований, не має джерел доходу, а тому обґрунтовано доведено наявність ризику вчинення в майбутньому ОСОБА_8 іншого корисливого злочину.

Апеляційний суд бере до уваги обставини, що відповідно до положень ст.178 КПК України слід враховувати при обранні запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_8 не одружений, не має осіб, що перебувають на його утриманні, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Твердження сторони захисту про те, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, проходив строкову службу в Національній Гвардії України, де характеризувався виключно позитивно та мав заохочення, проживає разом з батьками, не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді та не дають достатніх підстав вважати, що зазначені соціальні фактори можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків. Крім того, під час апеляційного розгляду стороною захисту не було надано доказів про те, що ОСОБА_8 до його затримання проживав разом з батьками.

Вищенаведене в сукупності з конкретними обставинами злочину та встановлені ризики дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що у свою чергу дає підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність застосування тримання під вартою ОСОБА_8 є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

При цьому, враховуючи те, що злочин було вчинено із застосуванням насильства, слідчий суддя, керуючись положеннями п.1) ч.4 ст.183 КПК України, обґрунтовано не визначив розмір застави у якості альтернативного запобіжного заходу.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 30 липня 2020 року, якою було задоволено клопотання слідчого СВ Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26 вересня 2020 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_15 ОСОБА_3