Справа № 303/7629/16-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.12.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/8/20 за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_9 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17. 03. 2017.

Цим вироком із врахуванням ухвали Мукачівського міськрайонного суду від 24. 03. 2017 про виправлення описки:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Володимир-Волинський Волинської області, мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, одружений,що має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не судимий, засуджений:
- за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст.115 КК України до покарання у виді 08 (вісім) років 06 (шість) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 14. 09. 2016.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, період перебування обвинуваченого під вартою з 14. 09. 2016 до вступу вироку в законну силу зараховано у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.
Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

14. 09. 2016 приблизно о 15 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання, на кухні квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті ревнощів розпочав сварку із дружиною ОСОБА_11 , під час якої, діючи умисно, з метою вбивства, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх кримінальну караність та можливість настання небезпечних наслідків, наніс ОСОБА_11 удар ножем у життєво важливі органи, а саме грудну клітку зліва. Однак, пов`язаний із вбивством дружини злочин ОСОБА_6 не довів до кінця та смерть потерпілої не настала з причин, що не залежали від його волі, через втручання малолітніх доньок подружжя, які на момент вчинення злочинузнаходилися в сусідній кімнаті, почувши сварку між батьками і побачивши поранену матір, звернулися за допомогою до мешканців сусідніх квартир, а ті невідкладно викликали бригаду швидкої медичної допомоги. Внаслідок таких дій потерпілій ОСОБА_11 була надана своєчасна кваліфікована медична допомога та відвернені небезпечні для життя наслідки.

-2-

Умисними насильницькими діями ОСОБА_6 , потерпілій ОСОБА_11 спричинені тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани лівої половини грудної клітки та черевної порожнини з пошкодженням селезінки, хвоста підшлункової залози, діафрагми та міжреберної артерії, внутрішньо-грудної та внутрішньо-черевної кровотечі, з приводу чого невідкладно проведена операція.
Вказані тілесні ушкодження згідно висновку експерта відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя в момент їх спричинення, виникли від дії колюче ріжучого предмету типу клинку ножа, і у разі ненадання своєчасної кваліфікованої медичної допомоги, могли призвести до смерті потерпілої.
В апеляційній скарзі прокурор,не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15,ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді 10 років позбавлення волі. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує на те, що ОСОБА_12 призначено надто м`яке покарання, яке не відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки належним чином не враховано, що обвинувачений перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинив особливо тяжкий злочин посягаючи на життя людини, яке відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю, що свідчить про його суспільну небезпечність, у зв`язку з чим ОСОБА_6 слід призначити більш суворе покарання.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечили апеляційну скаргу прокурора, пояснення потерпілої та її представника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників судового розгляду в судових дебатах, а обвинуваченого і в останньому слові, обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згіднозі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

-3-

Статтею 370 КП України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_6 вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведеними у вироку.

Викладені у вироку висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються перевіреними судом першої інстанції доказами та учасниками кримінального провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряються.

Оцінюючи доводи прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, внаслідок його надмірної м`якості, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

У відповідності до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При цьому, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24. 10. 2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

-4-

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатностіобраного покарання тощо.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, висловленими в постанові Верховного Суду від 22. 03. 2018 у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 07. 11. 2018 у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17).

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24. 10. 2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, згідно положень п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 65 КК України та п. п.1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24. 10. 2003, при призначенні покарання ОСОБА_13 в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, а також в повній мірі враховано пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини, зокрема, щире каяття та надання медичної допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину. Судом також враховано обставину, що обтяжує покарання винного - вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння та дані про його особу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку суду, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено у відповідності до ст.65 КК України в межах санкцій ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України. При його визначенні, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки, які від нього настали, а також ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, тому суд обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства і призначив покарання в межах санкції інкримінованого злочину, з урахуванням положень ч.3 ст.68 КК України, яке за своїм видом та розміром, слід вважати справедливим.

До того ж згідно матеріалів кримінального провадження та поданої прокурором апеляційної скарги, об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують та обтяжують покарання, а доводи прокурора щодо неналежного їх врахування повністю спростовуються висновками суду, зазначеними в оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання.
Окрім того, перевіркою матеріалів кримінального провадження, в тому числі і матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання передбачених ст.ст.50,65 КК України вимог закону дотримався у повному обсязі, і підстав для скасування чи зміни вироку в цій частині за доводами апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не вбачає.
Викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш суворого покарання, з огляду на тяжкість вчиненого ним злочину, його наслідки, особу винного, а також інші об`єктивні дані, що впливають на вид та розмір покарання, були враховані судом при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за вчинений ним злочин і наведені вище.

-5-

Крім того прокурором в апеляційній скарзі не зазначено, яким саме даним про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , а також яким саме обставинам за яких вчинено діяння, суд першої інстанції не дав оцінку.
Тому колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора щодо необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш суворого покарання та приходить до висновку, що вид та розмір призначеного ОСОБА_6 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, тому числі вимогам ст. 65 КК України та його меті.
На переконання колегії суддів призначене ОСОБА_6 покарання відповідає і практиці Європейського суду з прав людини, викладеній у справах «Скоппола проти Італії» від 17. 09. 2009, «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 та «Фрізен проти Росії» від 24. 03. 2005, де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.03.2017 щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: