ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 666/855/16-к
Номер провадження 11-кп/819/194/21 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.4 ст.187, п.п.6, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар ОСОБА_5

За участю прокурора ОСОБА_6

Обвинуваченого ОСОБА_7

Захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000330 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 21 грудня 2020 року, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 18 лютого 2021 року, включно,

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187, п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 187, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_11 за ч. 4 ст. 187, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою вищевказаного суду від 21 грудня 2020 року продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою до 18 лютого 2021 року, включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 21 грудня 2020 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про продовження відносно ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених у ст. 177 КПК, а судом не наведено переконливих мотивів необхідності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Підозра ОСОБА_7 в інкримінованих злочинах є необгрунтованою.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, обвинуваченого, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані та належним чином обґрунтовано висновки щодо наявності підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжких кримінальних правопорушення, передбачених ч.4 ст. 187, п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, за більш тяжке з яких законом передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також на дані про особу обвинуваченого, які були детально вивчені та проаналізовані судом першої інстанції при прийнятті рішення про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу.

Разом із цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно врахував те, що інкриміновані обвинуваченому особливо тяжкі злочини характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, а також те, що вказані кримінальні правопорушення було вчинено з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, дії яких були спрямовані на позбавлення потерпілого життя.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу судом першої інстанції враховано характер інкримінованого обвинуваченому злочину, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції детально проаналізував та дослідив дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжких злочинів, в тому числі проти життя особи, передбачених п. «а, е, і» ст.93, ч.2 ст.86 КК України (в редакції 1960 року), ст.257 КК України, нові злочини вчинив в період незнятої та непогашеної у встановленому законом порядку судимості, крім того, інкриміноване діяння за ч.2 ст.115 КК України додатково кваліфіковане ознакою, передбаченою п.13 цієї статті як вбивство, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, так само як і діяння за ч.4 ст.187 КК України додатково кваліфіковано як вчинене особою, яка раніше вчинила розбій та бандитизм, зареєстрованого місця проживання не має, являється особою без громадянства, міцних соціальних зв`язків не має, неодружений, непрацевлаштований, офіційне джерело доходу відсутнє, інкриміновані обвинуваченому злочини характеризуються корисливим мотивом.

Також суд першої інстанції вірно взяв до уваги вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, відсутність даних про неможливість утримання ОСОБА_7 під вартою.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може незаконно переховуватися від суду, впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення, продовжити злочинну діяльність, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються необґрунтованими.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків.

Доказів того, що на час постановлення оскаржуваної ухвали сталися суттєві зміни у соціальних зв`язках обвинуваченого чи виникли інші обставини, які б доводили те, що заявлені раніше ризики зменшилися, апелянтом не надано.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спрстовують.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 21 грудня 2020 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4