Справа № 164/1489/20
п/с 1-кп/164/182/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2020 року Смт. Маневичі

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт. Маневичі кримінальне провадження № 0000162 від 13 квітня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Сторони погодились, що кримінальне правопорушення було вчинено за наступних обставин: ОСОБА_4 , згідно наказу виконувача обов`язків начальника Державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» Міністерства юстиції № 51/ОС-19 від 19 червня 2019 року перебуває на посаді начальника відділення соціально - психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», правоохоронні органи це органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Кримінально-виконавчого кодексу України, органами виконання покарань є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, його територіальні органи управління, уповноважені органи з питань пробації.

Отже, будучи службовою особою органів виконання покарань, ОСОБА_4 постійно обіймав посаду у державному органі та здійснював функції представника влади, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», є працівником правоохоронного органу.

У відповідності до ст. 13 Кримінально-виконавчого кодексу України, ОСОБА_4 , як начальник відділення соціально - психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)», уповноважений на виконання функцій держави, а саме: здійснення нагляду за засудженими, звільненими від відбування покарання з випробуванням, звільненими від відбування покарання вагітними жінками і жінками, які мають дітей до трьох років; виконання покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, громадських і виправних робіт; реалізацію пробаційних програм стосовно осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням; проведення соціально-виховної роботи із засудженими, до яких застосовано пробацію; здійснення заходів з підготовки осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, до звільнення; направлення засуджених до обмеження волі для відбування покарання до виправних центрів у порядку, визначеному статтею 57 цього Кодексу; здійснення інших визначених законодавством заходів, спрямованих на виправлення засуджених та запобігання вчиненню ними повторних кримінальних правопорушень.

Згідно посадової інструкції начальника відділення соціально - психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)», затвердженої 2 січня 2020 року начальником ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)» ОСОБА_6 , в посадові обов`язки ОСОБА_4 зокрема входить: п.п. 2 п. 2.1 проведення щоденного обходу відділення з метою огляду технічного стану приміщень, виявлення предметів, виробів і речовин, зберігання яких засудженим заборонено, організація робіт з підтримання належних побутових умов у відділенні, дотримання чистоти і порядку у приміщеннях та на прилеглій території, збереження майна відділення; п.п. 4 п. 2.1 - вимагати виконання засудженими встановленого в установі розпорядку дня, дотримання режиму відбування покарання; п.п. 5 п. 2.1 проведення огляду зовнішнього вигляду засуджених та вилучати у них предмети, вироби і речовини, зберігання яких засудженим заборонено; п.п. 17 п.2.1 організація та проведення серед засуджених просвітницьких, культурно-масових, фізкультурно-оздоровчих та інших заходів, які забезпечують їх зайнятість у вільний час; п.п. 2 п. 2.4 проведення щоденного обходу приміщень відділень та прилеглої до них території, організація виконання засудженими режимних і санітарно-гігієнічних вимог, вжиття заходів щодо вилучення в місцях перебування засуджених предметів, речей, речовин і виробів, заборонених для зберігання та використання, тощо.

Таким чином, ОСОБА_4 , як начальник відділення соціально - психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)», є особою, яка постійно здійснює функції представника влади та, відповідно до п. 1 примітки до ст. 364 КК України, є службовою особою.

Відповідно до п. п. «д» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», особи рядового і начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби є суб`єктом відповідальним за корупційні правопорушення.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції» особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про запобігання корупції», особам рядового і начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби безпосередньо або через інших осіб вимагати, просити, одержувати подарунки для себе чи близьких їм осіб від юридичних або фізичних осіб у зв`язку із здійсненням такими особами діяльності, пов`язаної із виконанням функцій держави.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання корупції» особа, уповноважена на виконання функцій держави, у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язана невідкладно вжити заходів щодо: відмови від пропозиції; за можливості ідентифікувати особу, яка зробила пропозицію; залучити свідків, якщо це можливо, у тому числі з числа співробітників; письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Водночас, ОСОБА_4 , як начальник відділення соціально - психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)», незважаючи на обов`язок неухильно дотримуватися вищезазначених норм, здійснюючи функції представника влади, будучи службовою особою, і, відповідно до вимог зазначеного законодавства та ч. 2 ст. 19 Конституції України, зобов`язаним діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, знехтував вимогами законодавства, і маючи умисел на отримання неправомірної вигоди, одержав неправомірну вигоду для себе та інших осіб за вчинення в інтересах того хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням службового становища, за наступних обставин.

Так, в серпні 2020 року (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи при виконанні службових обов`язків в приміщенні службового кабінету ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)», що за адресою: смт. Маневичі Волинська область, вул. Снітка Андрія, 25, здійснюючи нагляд за засудженим ОСОБА_7 , який відбуває покарання у ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)», використовуючи службове становище та надану владу, умисно, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, маючи умисел на отримання неправомірної вигоди, знаючи, що Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 2823 від 28 серпня 2018 року, заборонено використання засудженими мобільних телефонів, висловив прохання ОСОБА_7 про необхідність передачі йому неправомірної вигоди за незаконне перенесення мобільних телефонів у місця позбавлення волі та передачу їх останньому в сумі від 150-500 гривень за один телефон в залежності від моделі.

Для реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на одержання неправомірної вигоди, з метою власного збагачення ОСОБА_4 надав ОСОБА_7 номер своєї банківської картки АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 для перерахування неправомірної вигоди за незаконне перенесення мобільних телефонів у ДУ «Маневицька виправна колонія (№ 42)».

В подальшому, 20 серпня 2020 року, продовжуючи свій злочинний умисел на отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_7 , умисно, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення о 08 годині 28 хвилин одержав на свою банківську картку АТ «Приватбанк» № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 350 гривень, як неправомірну вигоду за незаконне перенесення у ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)», що за адресою: смт. Маневичі Волинська область, вул. Снітка Андрія, 25, та передачу засудженому ОСОБА_7 двох мобільних телефонів.

В подальшому, ОСОБА_4 на виконання свого злочинного плану, 25 серпня 2020 року приблизно о 18 годині 20 хвилин, перебуваючи по вул. 100-річчя Маневич в смт. Маневичі Волинської області, зустрівся із ОСОБА_8 , яка не була обізнана у злочинних намірах ОСОБА_4 , отримав від останньої два мобільних телефони марки «Samsung», IMEI: НОМЕР_2 , марки «Alcatel», IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , які 26 серпня 2020 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, перебуваючи у ДУ «Маневицька виправна колонія (№42)», що за адресою: смт. Маневичі Волинська область, вул. Снітка Андрія, 25, передав засудженому ОСОБА_7 .

Органом досудового розслідування вказані дії ОСОБА_4 , які виразились в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням службового становища, кваліфіковані за ч. 1 ст. 368 КК України.

30 вересня 2020 року між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Волинської області прокуратури ОСОБА_3 , якому, на підставі ст. 37 КПК України, надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 000162 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 була укладена угода про визнання винуватості.

За умовами вказаної угоди ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, а також зобов`язався у межах строків давності притягнення до кримінальної відповідальності співпрацювати з правоохоронними органами у викритті та виявленні відомих йому правопорушень.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч. 1 ст. 368 КК України у виді штрафу в розмірі 1200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 20400 гривень, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 роки.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Судом установлено, що правову кваліфікацію кримінального правопорушення органами досудового розслідування здійснено правильно, угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_4 про підозру, потерпілих у даному кримінальному провадженні немає, узгоджена сторонами міра покарання передбачена санкцією ч. 1 ст. 368 КК України, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України та її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Також судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, кожного зокрема, які просили затвердити угоду, суд вважає, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України.

Оскільки судом установлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, державним та суспільним інтересам, суд приходить висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 .

До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Витрати на залучення експертів, цивільний позов у справі відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

Арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді від 28 серпня 2020 року, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, скасувати.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. ст. 96-1, 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 314, 370, 373, 374, 473 - 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30 вересня 2020 року між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Волинської області прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим у кримінальному провадженні № 0000162 від 13 квітня 2020 року ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі 1200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 20400 гривень, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 роки.

Арешт, накладений на майно, згідно ухвали слідчого судді від 28 серпня 2020 року, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, скасувати.
Речові докази: мобільний телефон «Xiomi Redmi 4X» (ІМЕІ: НОМЕР_5 , ІМЕІ: НОМЕР_6 ) з сім-картами операторів мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_7 та ПрАТ «ВФ-Україна» з номером НОМЕР_8 , картку АТ КБ «Приватбанк універсальна» № НОМЕР_1 , флеш носій білого кольору у чорному чохлі повернути власнику ОСОБА_4 ; чотири дерев`яні наперсники знищити;мобільний телефон марки «Samsung», IMEI: НОМЕР_2 та марки «Alcatel», IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 - конфіскувати в дохід держави, застосувавши спеціальну конфіскацію.

Витрати на залучення експертів, цивільний позов у справі відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Маневицький районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя
Маневицького районного суду ОСОБА_1