Номер провадження: 11/813/24/20
Номер справи місцевого суду: 1/1522/2110/11
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2019 року в кримінальній справі №1 від 05.04.2011 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК Українияким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, маючого вищу освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 49 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено підписку про невиїзд, до вступу вироку в законну силу, а після скасувати.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь КУ «Міська клінічна лікарня №11» на р/р 227 в ГУДКУ в Одеській області, МФО 828011 код (сімдесят п`ять) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 суму завданої моральної шкоди в розмірі 20000 (двадцяти) тисяч гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ТОВ «Горпресса» суму 673 (шістсот сімдесят три) гривні 85 (восімдес`ят) копійок.
Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати на користь держави ОНІІСЕ при Міністерстві юстиції України за проведення судової автотехнічної експертизи № 4971, № 4972, за проведення транспортно - трасологічної експертизи № 4970, № 4973, висновків № 1179, № 1180, № 1178 по експертному дослідженню технічного стану систем управління автомобілів на загальну суму 1740 (одна тисяча сімсот сорок) гривень 20 копійок.
Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів.
Арешт на майно ОСОБА_7 , накладений постановою слідчого ОР ДГУМВС України в Одеській області від 18.10.2011 року скасовано.

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він 29.01.2011 приблизно о 14 годині 00 хвилин, керуючи належним йому технічно справним автомобілем «MITSUBISHI-LANCER», держ. номер НОМЕР_1 , рухаючись в світлий час доби по другорядній вулиці Піонерській з боку проспекту Шевченка в напрямку Фонтанської дороги, наближаючись до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг з вулицею Маршала Говорова, маючи можливість бачити встановлений перед перехрестям на узбіччі праворуч по ходу його руху дорожній знак 2.1 «надати дорогу», який інформував його про те, що вулиця Маршала Говорова є головною по відношенню до вулиці Піонерській, порушив вимоги зазначеного знака і вимоги п. 2.3 п. п-б, п.16.11, п.12.1, п. 12.3 «Правил дорожнього руху».
Порушення виразилося в тому, що водій ОСОБА_7 , рухаючись по другорядній дорозі, по правому ряду своєї смуги руху, в прямому напрямку зі швидкістю 17-21 км/год., будучи не уважним, не обрав безпечної швидкості руху, виїхав на головну дорогу-вулицю Маршала Говорова, не поступився при цьому дорогу автомобілю «HYUNDAI-GETZ», держ. номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який наближався по головній дорозі вул. Маршала Говорова з боку вул. Черняховського в напрямку вул. Армійська в прямому напрямку, по своїй смузі руху, заходів до своєчасного зниження швидкості руху при виникненні небезпеки не вжив, в результаті чого вчинив з ним зіткнення. Після зіткнення автомобіль «HYUNDAI-GETZ» завершив виїзд за межі проїжджої частини на лівий тротуар, де стався наїзд на металеву опору дорожнього знаку і на пішоходів ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , та газетний кіоск.
У результаті наїзду пішоходу ОСОБА_10 , були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
У апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2019 рокускасувати та закрити кримінальну справу. Цивільні позови залишити без розгляду.

Доводи обґрунтовує тим, що вирок є незаконним та прийнятим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що судом не досліджено обставин справи, з`ясування яких має суттєве значення для правильного його вирішення.

Судом не взято до уваги, що слідчим під час дослідчої перевірки було винесено 3 постанови (а саме постанови від 07.02.2011, від 11.02.2011 та від 15.03.2011) про відмову в порушені кримінальної справи за фактом вчинення підсудним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, жодна з яких дотепер не скасована, що відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 6 КПК України виключає провадження у даній кримінальній справі та вона підлягає закриттю. Судом також допущено неповноту судового слідства, а саме невиконана ухвала апеляційного суду Одеської області від 15.04.2014, в частині перевірки наявності не скасованих постанов про відмову у порушенні кримінальної справи.

Також вказав, що судом порушено право обвинуваченого на захист, оскільки до участі в судовому слідстві не був залучений його захисник адвокат ОСОБА_11 . При цьому зазначив, що всі необхідні документи були своєчасно подані та знаходяться у матеріалах справи та відмови від послуг захисника він не заявляв. Жодного разу адвокат не був викликаний до судового засідання, не був поінформований про дату і час судового засідання, а іншого захисника за дорученням запропоновано йому не було.

Клопотання про проведення додаткової експертизи (під час, якої необхідно було дослідити обставини, які не були досліджені раніше) суд проігнорував і не розглянув. Замість цього, суд постановив ухвалу про відмову в проведені повторної експертизи, про проведення якої ОСОБА_7 не клопотав.

За його клопотанням не оглянуто та не досліджено речовий доказ автомобіль «Мітсубісі Лансер» держномер НОМЕР_1 . Під час розгляду ніяких відомостей про місцезнаходження речового доказу обвинуваченням не надано, а судом не з`ясовано.

Судом допущена невідповідність висновків фактичним обставинам справи та у мотивувальній частині вироку наведені показання, які ним не надавалися в судовому засіданні.

Крім того послався на порушення під час розгляду судом заявлених у справі цивільних позовів, оскільки у порушення ст. 176 ЦПК України про прийняття позовних заяв до розгляду, судом не винесено ухвалу та не надіслано учасникам. У порушення ст. 208 ЦПК України позивачі не оголошували стислий зміст заяв та в порушення ст. 218 ЦПК судові дебати взагалі не проведені.

Також засуджений послався на те, що цивільний позов КУ «СМЕП ОМР» на суму 4379, 87 грн. не заявлявся; позовна заяву заступника прокурора Одеської області ОСОБА_12 в інтересах КУ «Міська клінічна лікарня № 11» взагалі не оголошувалася та цей позов не розглядався; за наявності заявленого потерпілим ОСОБА_8 моральної шкоди у сумі 10000 грн., суд безпідставно стягнув з нього на користь цього потерпілого моральну шкоду у сумі 20000 грн.; докази на підтвердження збитків ТОВ «Горпресса» взагалі не надано, а долучений до матеріалів справи дозвіл на розміщення кіоску по вул. Варламова, з урахуванням скоєння зіткнення на перехресті вул. Піонерська та вул. Маршала Говорова не має відношення до цієї справи.

У судове засідання апеляційного суду, потерпілий та цивільні позивачі, будучи належним чином повідомлені про дату, місце та час судового розгляду не з`явилися, про поважні причини неявки апеляційний суд не повідомили.

Від представника потерпілого надійшла заява щодо розгляду справи за його відсутності у зв`язку з великим навантаженням у інших судах першої інстанції.

Врахувавши думку прокурора та обвинуваченого, апеляційний суд вважав за необхідне провести розгляд за відсутності осіб, які не прибули у судове засідання апеляційного суду.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача; пояснення обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі; думку прокурора, який підтримав частково апеляційну скаргу обвинуваченого лише в частині невірного вирішення судом цивільного позову; вивчивши матеріали кримінальної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ст. 365 КПК України (в ред. 1960 року), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно до ст. 323 КПК України (в ред.1960 року), вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального, кримінального процесуального Закону.
Встановлено, що справа у суді першої інстанції розглядалась відповідно до вимог ст. 299 КПК України (в ред. 1960 року) в загальному порядку, під час якого було досліджено в повному обсязі наявні у матеріалах справи докази.

При цьому, головуючий визначив порядок та об`єм дослідження доказів з урахуванням думки учасників судового провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду засуджений ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги та додатково вказав, що транспортним засобом, який є учасником ДТП у зазначений день та час скоєння правопорушення він не керував, а в ході проведення досудового розслідування у кримінальній справі та судового розгляду в суді зазначений факт не був встановлений.

Разом з тим, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 , за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які викладені у вироку районного суду та аналіз яким наданий районним судом у мотивувальній частині вироку.

На підставі викладених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку та визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Крім того, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 , покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, в повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, призначив йому покарання в межах санкції статі кримінального закону та на підставі ст. 49 КК України звільнив від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Доводи засудженого щодо порушення його права на захист не знайшли свого підтвердження у ході розгляду апеляційної скарги, оскільки відповідно до матеріалів справи, до початку судового розгляду районним судом належним чином роз`яснені його права та обов`язки, вручена відповідна пам`ятка та роз`яснено її зміст. Однак як свідчить протокол судового засідання, жодних клопотань, в тому числі і забезпечення участі запхисника від останнього не надходило (т. 2 ар. 46).

При цьому, як свідчать матеріали справи та протокол судового засідання, після роз`яснення прав та обов`язків, ОСОБА_7 не заявлялося жодного клопотання про участь у справі захисника ОСОБА_11 , ним не надавалися матеріали на підтвердження укладеної з цим захисником угоди на здійснення захисту в районному суді. Більш того, останнім не заявлялося жодного клопотання про призначення йому іншого захисника.

Зазначені обставин не заперечувалися засудженим ОСОБА_7 і під час апеляційного розгляду його скарги та більш того, в суді апеляційної інстанції ним також не заявлялися клопотання щодо призначення йому захисника.

Також, не знайшли свого підтвердження доводи апелянта з приводу неповноти судового розгляду, зокрема щодо не дослідження обставин справи в частині наявності не скасованих 3 постанов про відому в порушенні кримінальної справи (від 07.02.2011 року, від 11.02.2011 року та від 15.03.2011 року) та невиконання ухвали апеляційного суду Одеської області від 15.04.2014 року у цій частині.

Зокрема, ухвалою суду апеляційної інстанції від 15.04.2014 вирок Приморського районного суду м. Одеси від 19.04.2013 року було скасовано і матеріали направлено на новий судовий розгляд з підстав ч. 1, п. 10 ч. 2 ст. 370 КПК України (в редакції 1960) істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки у матеріалах кримінальної справи був відсутній технічний запис судового засідання, інші питання не досліджувались.

Під час нового судового розгляду в суді першої інстанції з цього приводу був допитаний у якості свідка прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_13 , який підтвердив факт того, що ним як прокурором, який до 2011 року здійснював контроль над законністю проведення досудового розслідування кримінальних справ і прийнятих процесуальних рішень СО по ДТП ГУ МВС України в Одеській області, було винесено постанови про скасування постанов про відмову в порушені кримінальної справи і направлення матеріалів на додаткову перевірку за фактом ДТП від 29.01.2011 за участю водіїв ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у зв`язку з необхідністю проведення та залучення до матеріалів кримінальної справи автотехнічного, транспортно-трасологічного дослідчення, допиту свідків та проведення інших слідчих дій, необхідних для встановлення істини у справі, що також підтверджується матеріалами кримінальної справи (т. 1 ар. 87, 95, 103). Вказаний свідок також пояснив суду, що в резолютивній частині вищевказаних постанов ним були допущені описки (технічні помилки), зокрема вказано 2001 рік, про що також свідчить той факт, що у вступній та мотивувальній частині постанов про скасування постанови про відмову в порушені кримінальної справи вказано дату прийняття скасованого рішення 2011 рік.

Наведені вище обставини спростовують твердження засудженого в частині неприйняття заходів щодо перевірки викладених в ухвалі апеляційного суду обставин та наявності на час ухвалення вироку трьох постанов про відмову у порушення кримінальної справи.

Доводи апелянта з приводу начебто ігнорування та залишення без розгляду судом першої інстанції його клопотання про проведення додаткової експертизи щодо справності гальмівної системи автомобіля «Мітсубісі Лансер» держномер НОМЕР_1 , з врахуванням показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 є безпідставними.

Так, при первинному розгляді справи у суді першої інстанції за результатами якого Приморський районним судом м. Одеси ухвалено вирок від 19.04.2013, обвинувачений ОСОБА_7 визнав себе винуватим у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст.289 КК України (т. 1 ар. 461 - 463). З матеріалів кримінальної справи вбачається, що після ознайомлення з протоколом судового засідання (т. 1 ак. 454 463) обвинуваченим подано зауваження на протокол судового засідання, зокрема у частині відсутності технічного запису судового засідання у матеріалах кримінальної справи.

При новому судовому розгляді у суді першої інстанції були оголошені та дослідженні показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які надані ними у ході досудового слідства та підтверджені останніми у суді першої інстанції.

Разом з цим, доводи обвинуваченого про те, що свідок ОСОБА_14 підтвердив той факт, що при ремонті його автомобіля останнім було виявлено неполадки гальмівної системи не відповідають дійсності, оскільки як пояснив свідок наданий йому автомобіль знаходився в розібраному стані, був після фарбування та не на ходу. При демонтажі головного гальмівного циліндра, свідком не натискалась педаль гальма і не перевірялась гальмівна система, явних витоків гальмової рідини на зовнішніх оболонках гальмового циліндра їм не було виявлено. Старий гальмівний циліндр не розбирався і був викинутий. Гальмівну систему прокачував без запуску двигуна, натисканням на педаль гальма. Педаль не провалювалася, була повністю замінена гальмівна рідина. Розбирався чи ні головний гальмівний циліндр раніше до нього ким-небудь, вказати не може, моторний відсік був в забрудненому стані, після ремонту і візуально визначити цього не можливо.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що 29.01.2011 під час ДТП знаходилась в автомобілі ОСОБА_7 , обставини справи не пам`ятає, в зв`язку з чим були оголошенні показання свідка, надані нею в ході досудового слідства (т. 1 ар.310), які судом були досліджені та оцінені при ухвалені вироку.

Крім того, доводи ОСОБА_7 про несправність гальмівної системи автомобіля «Мітсубісі Лансер» держномер НОМЕР_1 під час ДТП від 29.01.2011 спростовується висновком автотехнічного дослідження № 1179 від 22.02.2011 та висновком експертизи № 4971 від 13.04.2011, згідно з якими вбачається, що зовнішнім оглядом гальмівної системи вказаного автомобіля була визначена належна комплектність, установка і кріплення. Зовнішніх механічних пошкоджень в вузлах і деталях гальмівного приводу гальмівних механізмів коліс автомобіля, а також слідів гальмівної рідини в малодоступних для візуального огляду місцях немає.

Доводи обвинуваченого щодо не дослідження речового доказу автомобіля «Мітсубісі Лансер» держномер НОМЕР_1 та не встановлення його місцезнаходження, апеляційний суд також вважає не обґрунтованими, оскільки відповідно до матеріалів кримінальної справи, автомобіль «Мітсубісі Лансер» держномер НОМЕР_1 , постановою слідчого від 06.04.2011 було визнано речовим доказом та передано для зберігання обвинуваченому ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, на все рухоме та нерухоме майно обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до постанови про накладення арешту на майно від 18.10.2011, слідчим накладено арешт.

Водночас, відповідно до показів обвинуваченого наданих ним у судовому засіданні від 04.06.2019 (т.2 ар. 190), автомобіль був ним проданий та місцезнаходження його останньому не відоме, тому під час нового розгляду справи у суді першої інстанції призначити додаткову експертизу транспортного засобу, або ж оглянути його можливості не було, оскільки відсутній об`єкт дослідження та місцезнаходження його не відоме.

Твердження обвинуваченого про те, що судом у вироку допущена невідповідність висновків фактичним обставинам справи, апеляційний суд вважає не обґрунтованими, оскільки фактичні обставини справи у вироку судом викладені на підставі показань ОСОБА_7 , наданими останнім під час судового розгляду так і в ході отриманих від нього пояснень під час допиту потерпілого, свідків, цивільного позивача та дослідження письмових доказів, які суд, керуючись законом, оцінив за своїм внутрішнім переконанням та виклав у вироку суду.
Також, колегія суддів апеляційного суду критично ставиться до доводів апелянта щодо начебто ігнорування судом його заяви про необхідність доведення того, що саме він керував автомобілем під час ДТП, оскільки відповідно до матеріалів кримінальної справи засуджений почав заперечувати ці обставини лише під час судових дебатів (т. 2 ар. 194).

Водночас, дослідженими під час судового розгляду як попереднім складом суду, так і при розгляді справи вдруге, районним судом доказами, спростовуються твердження засудженого щодо непричетності його до скоєного злочину. При цьому наявні у матеріалах справи докази, а саме пояснення учасників дорожньо-транспортної події та інші матеріали справи спростовують твердження про те, що він не керував транспортним засобом, в тому числі з огляду на наявність у цих матеріалах ряду клопотань засудженого, в яких містяться дані, що вказують на визнання факту керування останнім автомобілем «Мітсубісі Лансер» держномер НОМЕР_1 саме ним.

Що стосується доводів обвинуваченого відносно необґрунтованого розв`язання судом першої інстанції цивільних позовів, апеляційний суд вважає їх обґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до ст. 28 КПК України (в редакції 1960 року) особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при проваджені в кримінальній справі пред`явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою.

Згідно з положенням ст. 1177 ЦК України, шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У відповідності до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є зокрема, діяльність пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вбачається з матеріалів справи та журналу судового засідання, судом першої інстанції не досліджено питання щодо розв`язання цивільних позовів, що вплинуло на обґрунтованість їх розгляду.

Так, у вказаній кримінальній справі заявлено 5 позовних заяв: ТОВ «Горпресса» на суму 673, 85 грн. (т. 1 ар. 205 211); цивільного позивача ОСОБА_8 на суму 40713,96 грн. матеріальної шкоди та на суму 10000 грн. моральної шкоди (т. 1 ар. 216 - 237); КП «Спеціалізоване монтажно-експлуатаційне підприємство» на суму 4379, 87 грн. (т. 1 ар. 238 334); прокуратури Одеської області в інтересах «Міська клінічна лікарня № 11» на суму 75 грн. (т. 1 ар. 342); потерпілого ОСОБА_16 на суму 136 200 грн. (т. 1 ар. 402), від якого до початку судового розгляду (т. 1 ар. 402) надійшла заява про залишення без розгляду вказаного позову.

Цивільним позивачем ОСОБА_8 05.05.2011 року подано до суду позовну заяву про стягнення з ОСОБА_7 на його користь матеріальну шкоду у сумі 40713, 96 грн. та моральну шкоду у сумі 10 000 грн. (т. 1 ар. 216 237 ). У судовому засіданні від 20.02.2017 (т. 2 арк. 170 172) цивільний позивач ОСОБА_8 уточнив свої позовні вимоги, пояснюючи це тим, що страхова компанія сплатила йому 24 000 грн., залишок несплаченої матеріальної шкоди складає 16 000 грн., а також моральної шкоди у сумі 10 000 грн. Однак, при вирішені питання щодо цивільного позову, судом стягнуто з обвинуваченого вдвічі більше моральну шкоду у сумі 20000 грн., без належного мотивування такого збільшення, а рішення щодо стягнення матеріальної шкоди судом взагалі не прийнято.

Також, у мотивувальній частині вироку зазначено про позовну заяву КП «Спеціалізоване монтажно-експлуатаційне підприємство» на суму 4379, 87 грн., рішення по якому в резолютивній частині не прийнято. Більш того, в обвинувальному акті від 21.11.2011 вказано іншу суму за вказаним позовом (т. 1 ар. 365).

До позову ТОВ «Горпресса» наданий дозвіл на розміщення кіоску по вул. Варламова, хоча кримінальна справа порушена по ДТП на перехресті вул. Піонерська та вул. Маршала Говорова.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що висновок суду стосовно розв`язання цивільних позовів у даній справі є необґрунтованим, оскільки судом допущена неповнота судового розгляду, в зв`язку з чим у відповідності до вимог ст. ст. 366, 367, 368 КПК України, вирок суду першої інстанції в частині цивільного позову підлягає скасуванню.

При цьому, керуючись положенням ст. 28 КПК України (в ред. 1960 року), апеляційний суд вважає за необхідне направити цивільні позови на новий судовий розгляд, в порядку цивільного судочинства,

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 28, 365, 366, 368 КПК України (в ред. 1960 року), апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2019 року відносно ОСОБА_7 , засудженого за ч. 1 ст. 286 КК України скасувати в частині вирішення питання щодо заявлених цивільних позовів та призначити в цій частині новий судовий розгляд в тому ж суді, в порядку цивільного судочинства.
У іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4