Справа № 495/7503/20
№ провадження 1-кс/495/2388/2020
УХВАЛА
Про накладення арешту на майно

"11" грудня 2020 р. м. Білгород-Дністровський
Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровському клопотання слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно,-
ВСТАНОВИВ:
09.12.2020 року старший слідчий СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області капітан поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: накласти арешт на позбавлення права на відчуження та користування на транспортний засіб з метою зберігання на майданчику тимчасового утримання до проведення необхідних судових авто технічних експертиз: - автомобіль марки «TOYOTA AVENSIS» р/н НОМЕР_1 який згідно свідоцтва про реєстрацію належить ОСОБА_5 , яка мешкає: АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи клопотання слідчий зазначив,що 08.12.2020 року приблизно об 17.00 годині, водій автомобіля марки «Тойота-Авенсис» р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухаючись по вулиці Центральній в селі Шабо, Білгород-Дністровського району, Одеської області, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебігала проїзну частину з права на ліво за напрямком руху автомобіля, в результаті ДТП остання отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правого бедра та була доставлена до хірургічного відділення Білгород-Дністровської міської лікарні.
За даним фактом 08.12.2020 року відповідні відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001706 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
Під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди ділянки автодороги вулиці Центральній в селі Шабо, Б-Дністровського району, був вилучений транспортний засіб автомобіль марки «TOYOTA AVENSIS» р/н НОМЕР_1 та був поміщений до майданчика тимчасового утримання у м. Арциз, вулиця Транспортна 2-Б, у зв`язку з тим, що в результаті наїзду на пішохода залишив на собі сліди правопорушення, з метою фіксації та проведення з транспортним засобом потрібно провести авто технічну експертизу технічного стану транспортного засобу та транспортно-трасологічну експертизу контакту з тілом пішохода.
У зв`язку з цим на даній стадії досудового розслідування виникла необхідність в арешті зазначеного автомобіля за ухвалою слідчого судді в обмеженні права на відчуження, щодо якого існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, а також з метою забезпечення цивільного позову.

На підставі наведеного просить клопотання задовольнити.
В судове засідання слідчий не з`явився, повідомлявся належним чином.
Власник автомобіля в судове засідання надала заяву, відповідно до якої просить відмовити слідчому у задоволені клопотання, вважає що її провина відсутня, на машині слідів не виявлено, з дитиною все гаразд, батько дитини свою провини в цій ситуації визнає.
Відповідно до ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника.

Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Вивчивши матеріали клопотання, вважаю, що у його задоволенні необхідно відмовити виходячи с з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.
Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Право приватної власності є непорушним.
Як вже зазначалося раніше, згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Разом з цим, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173, 174 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб, необхідність подальшого перебування майна під арештом.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Необхідність арешту майна зумовлюється обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок чого, що таке майно може бути приховане, відчужене чи пошкоджене.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину.
Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Звертаючись з вказаним клопотанням, слідчий зазначає, що застосування арешту майна необхідне також задля проведення щодо вказаного майна судових експертиз.
Слід зазначити, що слідчим не доведено, що власник майна, на яке слідчий просить накласти арешт, ухиляється від проведення необхідних експертиз, намагатиметься здійснити відчуження належного їй майна, або іншим чином буде заважати проведенню експертизи.
На підставі вищенаведеного слідчий суддя вважає, що слідчим не доведена необхідність арешту вказано майна та наявність щодо нього будь-яких ризиків, у тому числі ризиків його відчуження власником або перешкоджання щодо проведення експертизи, тому у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 170, 172, 173 КПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення.

Слідчий суддя: