Постанова
Іменем України

24 вересня 2020 року
м. Київ

справа № 514/1383/18
провадження № 51-5935км19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Арцизького районного суду Одеської області від 04 березня 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні

стосовноОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України).

І. Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Вимогою захисника ОСОБА_6 до Верховного Суду (далі Суд) є скасування ухвалених стосовно засудженого ОСОБА_7 судових рішень вироку Арцизького районного суду Одеської області від 04 березня 2019 року та ухвали Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року і закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпанням можливості їх отримати.
Цю вимогу мотивує допущенням судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що не були усунуті на стадії апеляційного перегляду вироку, а саме тим, що суд безпідставно поклав в основу обвинувального вироку як доказ винуватості ОСОБА_7 показання свідка ОСОБА_8 . Вказані показання свідка є показаннями з чужих слів, та всупереч вимогам ст. 97 КПК України вони не були перевірені належним чином шляхом допиту тієї особи, яка дала певні пояснення згаданому свідку.

II. Позиції інших учасників судового провадження щодо поданої касаційної скарги
Прокурор під час засідання Суду заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника.

III. Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Суд першої інстанції, рішення якого оскаржується
За вироком Арцизького районного суду Одеської області від 04 березня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 березня 2017 року та остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк пять років два місяці.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання строк попереднього увязнення з 15 червня 2016 року до 20 березня 2017 року з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

Також вироком суду вирішено долю речових доказів та питання щодо процесуальних витрат.

Суд апеляційної інстанції, рішення якого оскаржується
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 задоволено частково, вирок Арцизького районного суду Одеської області від 04 березня 2019 року змінено, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 14 серпня 2018 року до 24 жовтня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У решті вирок суду залишено без зміни.

Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами
ОСОБА_7 у травні 2017 року, впевнившись у відсутності сторонніх осіб, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, через незамкнені вхідні двері проник до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , звідки таємно повторно викрав побутову техніку та взуття, що належать ОСОБА_9 .
Після цього ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим заподіявши ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 1993,34 грн.
Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано судом за ч. 3 ст. 185 КК України.

IV. Норми процесуального права, правильність застосування яких оспорюється до Верховного Суду
Кримінальний процесуальний кодекс України
Стаття 94. Оцінка доказів
Частина 1. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Частина 2. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Стаття 97. Показання з чужих слів
Частина 1. Показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.
Частина 2. Суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів.
При прийнятті цього рішення суд зобов`язаний враховувати:
1) значення пояснень і показань, у випадку їх правдивості, для з`ясування певної обставини і їх важливість для розуміння інших відомостей;
2) інші докази щодо питань, передбачених пунктом 1 цієї частини, які подавалися або можуть бути подані;
7) можливість допиту особи, яка надала первинні пояснення, або причини неможливості такого допиту.
Частина 3. Суд має право визнати неможливим допит особи, якщо вона:
1) відсутня під час судового засідання внаслідок смерті.

Стаття 370. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення
Частина 1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

V. Мотиви, з яких виходив Верховний Суд при прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався
5.1 Щодо меж касаційного розгляду
З урахуванням доводів, викладених у касаційній скарзі, та меж касаційного перегляду, установлених КПК України, розгляд провадження судом касаційної інстанції здійснено в частині перевірки доводів касаційної скарги захисника щодо допущення судами першої та апеляційної інстанцій порушень вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку, залишеного без зміни судом апеляційної інстанції, в частині визнання винуватим ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, зокрема щодо неправильного застосування положень ст. 97 КПК України.

5.2 Щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону:

Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, щодо неправильного застосування норми ст. 97 КПК України Суд вважає безпідставними з огляду на таке.
Процесуальним законом дано визначення, що слід розуміти під показаннями з чужих слів, тобто це є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи (ч. 1 ст. 97 КПК України).

Так, свідок ОСОБА_8 під час судового розгляду надала показання про те, що вона разом зі своїм нині покійним чоловіком ОСОБА_10 проживали на АДРЕСА_2 по сусідству з ОСОБА_11 , з якою у них були хороші відносини, протягом останніх років вона зі своїм чоловіком допомагали сусідці ОСОБА_11 по домогосподарству та неодноразово бували в неї вдома. У травні 2017 року до них часто приходив ОСОБА_7 , який є племінником її чоловіка, та разом із ними бував у гостях у ОСОБА_11 . Пояснила, що від свого покійного чоловіка вона дізналась, що речі, які були виявлені в печі в одній із кімнат її домоволодіння, приніс ОСОБА_7 , а гроші, які на той час з`явились в обвинуваченого ОСОБА_7 , він отримав за продаж телевізора, пральної машинки та іншої техніки, які приніс до їхнього домоволодіння. Підтвердила, що через деякий час (днів) після вказаних подій племінник її чоловіка більше до них не приходив та із смт Березине виїхав.

Законодавцем також передбачено, за яких умов суд може визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів (ч. 2 ст. 97 КПК України).
Водночас при прийнятті цього рішення суд зобов`язаний враховувати, зокрема, значення пояснень та показань у випадку їх правдивості для з`ясування певної обставини і їх важливість для розуміння інших відомостей; інші докази, які подавалися або можуть бути подані; а також можливість допиту особи, яка надала первинні пояснення, або причини неможливості такого допиту.

Суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, дійшов такого висновку, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, що було достатнім для прийняття саме такого рішення.

Показання свідка ОСОБА_8 не були єдиним доказом, яким суд мотивував свої висновки про винуватість ОСОБА_7 та поклав в основу обвинувального вироку.

Так, судом було оцінено зібрані докази у провадженні: протокол огляду місця події від 31 травня 2017 року, з якого вбачається, що в ході огляду домоволодіння на АДРЕСА_1 було виявлено побутову техніку, що належать потерпілій ОСОБА_9 ;протокол огляду від 31 травня 2017 року, відповідно до якого в ході огляду домоволодіння на АДРЕСА_1 було виявлено відсутність побутової техніки та взуття;протокол огляду від 31 травня 2017 року, згідно з яким у ході огляду домоволодіння на АДРЕСА_2 у печі в одній із кімнат домоволодіння було виявлено взуття, що належать потерпілій ОСОБА_9 ; висновок товарознавчої експертизи № 17-3314/32 від 02 серпня 2017 року; постанови слідчого від 01 червня 2017 року та 05 липня 2017 року про долучення певних речових доказів; ухвали слідчого судді від 02 червня 2017 року про накладення арешту на майно, вилученого в ході огляду місця події 31 травня 2017 року; ухвала слідчого судді від 05 липня 2017 року про накладення арешту на майно, вилучено в ході огляду місця події від 04 липня 2017 року, а саме пральну машинку, що належить потерпілій ОСОБА_9 .
Судом також було оцінено й враховано при прийнятті рішення показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Оцінка доказів проводиться судом за його внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та жоден доказ не може мати наперед встановленої сили для суду (ч. 1, ч. 2 ст. 97 КПК України).

Крім того, відповідно до вимог кримінального процесуального закону оцінка доказів є прерогативою суду першої інстанції та у певних випадках суду апеляційної інстанції, а суд касаційної інстанції лише виходить з обставин, установлених судами, й не може надати доказам у провадженні іншої оцінки.

При цьому будь-яких підстав стверджувати, що суд не виконав повною мірою вимог ст. 94 КПК України, Суд не вбачає, оскільки не надано жодних переваг одним доказам над іншими, а мотивування прийнятого рішення не викликає водночас сумнівів у його законності з огляду на положення закону, закріплені у ст. 370 КПК України.

Крім того, процесуальним законом встановлено, що суд має право визнати неможливим допит особи, якщо вона відсутня під час судового засідання внаслідок смерті (п. 7 ч. 2 ст. 97 КПК України). Те, що суд не зміг допитати свідка, ОСОБА_10 у зв`язку із його смертю, а тому визнав показання свідка ОСОБА_8 належним доказом, що узгоджується з сукупністю інших доказів, не свідчить про недопустимість показань цього свідка та допущення судом першої інстанції істотних порушень вимог процесуального закону.

На аналогічних підставах, зазначених в касаційній скарзі, стороною захисту оскаржувався вирок до суду апеляційної інстанції. Втім, обвинувачений та захисник, оспорюючи законність засудження та наголошуючи на необхідності виправдання ОСОБА_7 , не просили про повторне дослідження доказів, яке відповідно суд апеляційної інстанції не проводив.

Апеляційний розгляд проведено згідно з вимогами кримінального процесуального закону, ухвала апеляційного суду відповідає положенням ст. 419 КПК України, містить належне мотивування, є законною та обґрунтованою, тому підстави для скасування судового рішення відсутні.

VI. Висновки Верховного Суду по суті вимог касаційних скарг
З огляду на те, що доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, не знайшли свого підтвердження щодо допущення судами істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при ухваленні оскаржуваних судових рішень стосовно засудженого ОСОБА_7 , то підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Арцизького районного суду Одеської області від 04 березня 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року у кримінальному провадженністосовно засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3