Справа № 936/624/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

21.12.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/493/20, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ :

ухвалою слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 06 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 (далі прокурор) про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення в якому 04.08.2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 0000023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

З матеріалів судового провадження вбачається, що 04.08.2020 до Воловецького районного суду надійшло клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене майно мотоцикл марки «Viper 200 X plode» червоного кольору, без номерного знаку, шляхом заборони його використання та розпорядження ним. Відповідно до клопотання, 03.08.2020 приблизно о 12 годині 45 хвилин працівниками СРПП Воловецького ВП ГУНП у Закарпатській області під час нагляду за безпекою дорожнього руху на автодорозі біля с. Скотарське Воловецького району було зупинено мотоцикл марки "Viper 200 X plode", червоного кольору, без номерного знаку, під керуванням гр. ОСОБА_6 , на якому було виявлено ознаки знищення номерного позначення кузова. Під час перевірки та огляду мотоцикла ОСОБА_6 не надав працівникам поліції свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, пояснивши, що в нього такого немає. Зважаючи на це, мотоцикл було вилучено та поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Воловецького ВП Мукачівського ВП ГУНП у Закарпатській області. Відомості про дану подію сектором дізнання Воловецького відділення поліції Мукачівського ВП ГУ НП у Закарпатській області внесено до ЄРДР за № 0000023 за ознаками проступку передбаченого ст. 290 КК України. При цьому, прокурор зазначає, що тимчасово вилучене майно мотоцикл, є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки зберіг на собі сліди вчинення кримінального проступку, а тому, з метою проведення повного, всебічного, неупередженого, об`єктивного досудового розслідування кримінального провадження, проведення трасологічної експертизи транспортного засобу, виникла необхідність у накладенні арешту на мотоцикл із забороною його використання та розпорядження ним.

В ухвалі слідчого судді вказується на те, що необхідність накладення арешту на майно у зв`язку зі збереженням його як речового доказу не підтверджена належними та допустимими доказами, оскільки до клопотання долучена постанова про визнання та передачу на зберігання речових доказів від 04.08.2020, з якої вбачається, що така постановлена в кримінальному провадженні №0000023 від 04.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, тоді як клопотання про накладення арешту на майно подано в кримінальному провадженні за ознаками кримінального проступку передбаченого ст. 290 КК України. Також в ухвалі вказується на те, що до клопотання додано акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 03.08.2020 без зазначення місця складення акту та підпису особи, яка його склала, а відсутність у цьому процесуальному документі обов`язкових реквізитів викликає сумнів у достовірності такого й не може вважатися належним та допустимим доказом для обґрунтування підстав заявленого клопотання. Разом із тим, вказується на те, що в протоколі огляду місця події від 04.08.2020 не зазначено підставу, за якою здійснено відповідну слідчу дію. Окрім того, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що: в порушення вимог, передбачених ст. 170 КПК України, прокурор у клопотанні не посилається на наявність будь-яких даних про те, що існує реальна загроза приховування, пошкодження, псування, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі чи відчуження майна; не вмотивовано прокурором і доводи про те, що в кримінальному провадженні необхідно провести трасологічну експертизу транспортного засобу, оскільки постанова про призначення такої експертизи, додана до клопотання, датована 20.07.2020 і постановлена щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, тоді як кримінальне провадження, в рамках якого розглядається дане клопотання, стосується діяння передбаченого ст. 290 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР 04.08.2020, тобто пізніше, ніж винесено постанову про призначення експертизи. Тому, взявши до уваги, що інших обґрунтувань у підтвердження того, що лише шляхом накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні буде проведено повне, всебічне, неупереджене та об`єктивне досудове розслідування, а також те, що обмеження володільця майна у користуванні, володінні та розпорядженні ним не буде відповідати завданням кримінального провадження, призведе до порушення прав фізичних чи юридичних осіб на вільне володіння своїм майном, слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно мотоцикл.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою. Посилається на те, що мотоцикл марки «Viper 200 X plode» червоного кольору, без номерного знаку, відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, має значення речового доказу в кримінальному провадженні, визнаний речовим доказом, оскільки необхідний для проведення ряду експертиз, у зв`язку з чим, є необхідність у накладенні на нього арешту. Стверджує, що клопотання про арешт мотоцикла подано з метою збереження речового доказу, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а також необхідності проведення відповідних експертиз, а його повернення володільцю фактично унеможливить проведення в подальшому будь-яких експертиз, так як існують ризики щодо можливого відновлення, продажу або знищення транспортного засобу. Посилається і на те, що твердження слідчого судді про відсутність у матеріалах провадження будь-яких даних щодо існування загрози приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна, є хибним, оскільки слідчий суддя взяв до уваги лише покази володільця мотоцикла про відсутність у нього мети вчинити будь-які з вищевказаних дій із мотоциклом. При цьому, стверджує, що ОСОБА_6 , розуміючи невідворотність покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, може в майбутньому знищити або розібрати на запчастини мотоцикл, що унеможливить проведення трасологічної експертизи. Разом із тим, вказує на те, що про реальну загрозу знищення транспортного засобу свідчать і надані його володільцем у ході розгляду клопотання пояснення про те, що він зібрав мотоцикл по запчастинах, витративши власні кошти і йому необхідно, у разі підтвердження експертним шляхом факту пошкодження номерного знаку кузова транспортного засобу, повернути собі хоча б частину коштів, які він витратив при зборці мотоциклу. Крім того, зазначає, що в даті винесення постанови про призначення трасологічної експертизи (20.07.2020) та кваліфікації кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 358 КК України) допущено описку, про що він вказував слідчому судді під час розгляду клопотання. Просить ухвалу слідчого судді скасувати, задовольнити клопотання про накладення арешту на майно мотоцикл, заборонивши використовувати чи розпоряджатися ним до вирішення провадження по суті.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності володільця майна ОСОБА_6 , неявка якого, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги, що про час та місце розгляду апеляційної скарги володілець майна ОСОБА_6 повідомлений належним чином і даних про поважність причин його неявки та заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день від нього не надходило.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів бере до уваги таке.
Так, за змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.
Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів ; 2) спеціальної конфіскації ; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи ; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У випадку передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що майно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених Кримінальним кодексом України.
У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правого характеру у виді конфіскації майна.
У випадку передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ст. 173 КПК слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно в кримінальному провадженні № 0000023 за ст. 290 КК України, слідчим суддею належним чином були враховані вимоги Конституції України, кримінального процесуального закону та принцип верховенства права закладені в Конвенції та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.
Дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів також вважає, що, відмовивши в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно мотоцикл, слідчий суддя при розгляді клопотання та прийнятті судового рішення взяв до уваги положення ст. ст. 170-173 КПК України, і дав належну оцінку як доводам клопотання, так і фактичним обставинам, на підставі яких слідчий вніс клопотання. Зокрема, проаналізувавши доводи клопотання слідчого, апеляційний суд вважає, що в ухвалі слідчого судді вірно зазначено й дано належну оцінку тому, що додані до клопотання матеріали не містять доказів, які вказували б на те, що мотоцикл набутий злочинним шляхом, або являється доходом від вчиненого злочину чи отриманий за рахунок доходів від скоєного злочину, або може бути конфіскований чи слугувати забезпеченням цивільного позову.
У матеріалах за клопотанням відсутня постанова слідчого про визнання майна мотоцикла, речовим доказом у кримінальному провадженні відомості про кримінальне правопорушення в якому 04.08.2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
Тому, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що органом досудового розслідування не надано достатніх і належних доказів тих обставин, які вказані в клопотанні, що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновку про те, що слідчий і прокурор не довели обставин, на які послались у клопотанні, а це ставить під сумнів відповідність майна, про яке в ньому йдеться, критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

За таких обставин, апеляційний суд також вважає, що слідчий не навів достатніх і належних доказів тих обставин, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на майно, не довів існування ризиків, визначених у абзаці 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, належним чином не обґрунтував мету застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги про те, що твердження слідчого судді про відсутність у матеріалах провадження будь-яких даних щодо існування загрози приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна, є хибним, оскільки слідчий суддя взяв до уваги лише покази володільця мотоцикла про відсутність у нього мети вчинити будь-які з вищевказаних дій із мотоциклом, колегія суддів зазначає, що у підтвердження цих доводів прокурор не послався на будь-які дані, а також те, що з часу внесення відомостей до ЄРДР та часу внесення клопотання до моменту розгляду апеляційної скарги сплив значний проміжок часу і прокурор на протязі майже 5 місяців мав достатньо часу та можливостей для здобуття відомостей у підтвердження доводів апеляційної скарги у цій частині.
Призначена та проведена у кримінальному провадженні трасологічна експертиза, висновок трасологічної експертизи від 02.09.2020, свідчать про те, що володілець речового доказу ОСОБА_6 надав експерту для проведення експертних досліджень мотоцикл, не вчиняв будь-яких перешкод для повного, об`єктивного та всебічного дослідження обставин у кримінальному провадженні відомості про кримінальне правопорушення в якому внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 290 КК України. Вказане також спростовує доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 , розуміючи невідворотність покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, може в майбутньому знищити або розібрати на запчастини мотоцикл, колегія суддів бере до уваги наведене вище, а також те, що під час розгляду апеляційної скарги прокурор не надав доказів про те, що володільцю мотоцикла ОСОБА_6 винесено повідомлення про підозру в скоєнні цього кримінального правопорушення.
При цьому, апеляційний суд також вважає, що в матеріалах провадження немає будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням про накладення арешту на конкретне майно.
Також апеляційний суд бере до уваги і те, що будь-які докази, які б підтверджували можливість відчуження тимчасово вилученого майна, в органа досудового розслідування відсутні, що у свою чергу свідчить про те клопотання слідчого базується на припущеннях за усіма, наведеними у ньому правовими позиціями.
Тому, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що мотоциклє доказом злочину, передбаченого ст. 290 КК України, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, визнаний речовим доказом та існують ризики, передбачені абзацом 2 ч.1 ст. 170 КПК України, у зв`язку з чим, накладення на нього арешту є необхідним із метою збереження речових доказів, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не є доведеними, ґрунтуються на припущеннях і не можуть слугувати підставами для накладення арешту на майно ( мотоцикл).
Під час розгляду апеляційної скарги прокурор також не надав доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги про те, що у даті винесення постанови про призначення трасологічної експертизи (20.07.2020) та кваліфікації кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 358 КК України) допущена описка, а також доказів про те, що така виправлена з прийняттям відповідного процесуального рішення.
Крім того, апеляційний суд бере до уваги і те, що на даній стадії досудового розслідування, жодній посадовій особі (юридичній особі) не повідомлено про підозру, а слідчим не доведено фактів того, що існують підстави вважати, що вищевказаному майну загрожує знищення, чи воно підлягає спеціальній конфіскації, або конфіскації, як виду покарання, або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, і цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про безпідставність та невмотивованість клопотання слідчого про необхідність накладення арешту на мотоцикл із метою його збереження як речового доказу у кримінальному провадженні відомості про кримінальне правопорушення в якому 04.08.2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, є вмотивованим, таким, що ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону та фактичних обставинах, на підставі яких слідчий вніс клопотання. Погоджуючись із висновком слідчого судді, колегія суддів вважає, що слідчим суддею обґрунтовано взято до уваги й відсутність підстав вважати, що вищевказане майно буде пошкоджуватися, псуватися, знищуватися, перетворюватися або відчужуватись, а також вірно оцінено розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб.
На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.
Тому, колегія суддів вважає, що накладення арешту на майно на мотоцикл, із викладених у клопотанні та апеляційній скарзі мотивів не ґрунтується на положеннях вказаних вище норм Кримінального процесуального кодексу України та фактичних обставинах кримінального провадження, у зв`язку із чим, як клопотання, так і апеляційна скарга задоволенню не підлягають.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що відмова у задоволенні клопотання слідчого є ефективним засобом юридичного захисту від можливого свавілля правоохоронних органів щодо майна (в даному випадку лісо продукції породи Ялина), про що констатується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Зосимов проти України».
З огляду на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має, а тому, з огляду на положення ч. 3 ст. 407 КПК України, ухвала слідчого судді як законна та обґрунтована, залишається без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; положення ст. ст. 220, 317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника) апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи ; що стороною обвинувачення до апеляційної скарги не приєднані будь-які докази (документи), які б істотно могли вплинути на висновки слідчого судді чи спростувати їх.

Керуючись ст. ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу, яку подав прокурор Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 06 серпня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення в якому 04.08.2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: