Справа № 204/4957/20
Провадження № 1-в/204/916/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро у приміщенні залу судових засідань заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , представника установи ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2012 року, відносно ОСОБА_7 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів № 692 від 24 липня 2020 року, зазначено, що внаслідок медикаментозної терапії в поєднанні з реабілітаційними заходами з серпня 2018 року маячні ідеї величі, особливого походження дезактуалізувалися, набули відривчастого характеру, фантастичні конфабуляції не спостерігались. З липня 2019 року під впливом лікування та реабілітаційних заходів в психічному стані хворого відмітилось покращення: емоційно-вольові розлади з емоційною неадекватністю, нестійкістю, періодично виникаючою дратівливістю з незначних причин нівелювалися, маячні ідеї залишалися неактуальним для пацієнта, фантастичні конфабуляції не відмічалися. З вересня 2019 року психічний стан пацієнта залишається стабільним: поведінка носить спокійний, упорядкований характер без проявів агресії і аутоагресії. На тлі проведення психореабілітаційних заходів пацієнт почав формально погоджуватися з наявністю у себе хронічного психічного захворювання, висловлює жаль з приводу скоєного. З лютого 2020 року сформувалися стійкі лікувальні настанови на майбутнє. За таким станом у теперішній час пацієнт особливої небезпеки для оточуючих не становить, застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом не потребує. Враховуючи вищевикладене подальшого застосування примусових заходів медичного характеру та проведення реабілітаційних заходів може бути переведений до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
Законний представник у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.
В судовому засіданні представник Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» ОСОБА_6 заяву просила задовольнити.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви, послався на те, що ОСОБА_7 вже неодноразово вчиняв суспільно-небезпечні діяння, за які він перебував на лікуванні в даному закладі. І кожного разу ОСОБА_7 після виписок маючи настанови на подальше лікування не звертався до лікаря психіатра, а також не приймав підтримуючого лікування.
Адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення розглядуваної заяви.
Обговоривши подання, заслухавши учасників процесу і перевіривши матеріали справи, суд вважає, що подання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З висновку комісії лікарів-психіатрів № 692 від 24 липня 2020 року, а саме пункту № 23 вбачається, що ОСОБА_7 психічно хворіє з 1976 року, перші прояви захворювання з`явились після смерті матері. Захворювання дебютувало параноїдною симптоматикою (став замкнений, підозрілий, почав зловживати алкоголем, висловлював маячні ідеї переслідування, відношення). У 1978 році хворий убив батька, був визнаний неосудним. Були призначені примусові заходи медичного характеру, що застосовувалися з 18 листопада 1978 року по 17 серпня 1983 року в Українській психіатричній лікарні із суворим наглядом. За час перебування в лікарні психічний стан зумовлювали маячні ідеї переслідування, відношення, ревнував батька до своєї дружини, вважав, що оточуючі погано до нього ставилися. Надалі з 18 серпня 1983 року по 13 жовтня 1983 рік проходив стаціонарне лікування у відділенні із звичайним наглядом Київської обласної психіатричної № 1. В клінічній картині захворювання спостерігалась параноїдна симптоматика у вигляді маячних ідей переслідування, відношення. Після виписки психіатра не відвідував, підтримуючу терапію не приймав. Наступна госпіталізація з 13 травня 1988 року по 03 червня 1989 року в Київську обласну психіатричну лікарню № 1 пов`язана з неадекватною поведінкою, агресивністю. У відділенні був злий, напружений. Продуктивної психотичної симптоматики не спостерігалось. На перший план виступало виражене зниження в емоційно-вольовій сфері, трудова дезадаптація. Критика була формальна. Після виписки психіатра не відвідував, не приймав підтримуючу терапію. Знов госпіталізувався в Київську міську клінічну психоневрологічну лікарню № 1 з 15 січня 1990 року по 06 серпня 1990 рік з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма. У відділенні: був орієнтований вірно, контакт носив малопродуктивний характер. Виказував маячні ідеї переслідування, відношення. Критика до свого стану була відсутня. Отримував лікування. Наступна госпіталізація в Київську обласну психіатричну лікарню № 1 у зв`язку із загостренням психотично симптоматики. Знаходився на лікуванні з 05 квітня 1991 року по 08 серпня 1991 рік з діагнозом «Шизофренія, параноїдна форма, безперервно-прогредієнтний тип перебігу з вираженим апатико-диссоціативним дефектом». У відділенні спостерігалась галюцинаторна симптоматика. Отримував лікування. В подальшому не госпіталізувався, лікаря-психіатра не відвідував. Психічний стан погіршився з січня 2012 року: не пускав у квартиру родичів, у квітні 2012 року опікун хотів направити його на примусове лікування, тому звернувся до Вишневої міської ради та до Києво-Святошинського району, однак йому було відмовлено, з посиланням на те, що ОСОБА_7 проживає тихо і нікому не заважає. У липня 2012 року скоїв суспільно небезпечне діяння. У зв`язку із скоєним СНД пройшов амбулаторну судово-психіатричну експертизу 25 липня 2012 року. Відповідно до ухвали суду був направлений на лікування в даний заклад.
Також з пункту № 27 вказаного висновку комісії лікарів-психіатрів вбачається, що на тлі проведення психореабілітаційних заходів пацієнт почав формально погоджуватися з наявністю у себе хронічного психічного захворювання, висловлював жаль з приводу скоєного. З лютого 2020 року сформувалися стійкі лікувальні настанови на майбутнє. Однак, як і в попередні роки ОСОБА_7 також погоджувався на лікування в подальшому після виписки, однак цього не робив, в зв`язку з чим і вчиняв суспільно небезпечні діяння, і неодноразово проходив лікування в медичних закладах.
Приймаючи до уваги досліджені матеріали особової справи, висновок комісії лікарів психіатрів, з якого вбачається, що лише з лютого 2020 року у ОСОБА_7 сформувались стійкі настанови на майбутнє, що на думку суду є досить нетривалим терміном дивлячись на попередню історію хвороби пацієнта, пояснення представника установи, а також думку прокурора та захисника, суд вважає, що розглядувана заява задоволенню не підлягає, оскільки формування стійких настанов на подальше лікування у ОСОБА_7 не є тривалими.
Керуючись ст. 94, ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» в редакції від 10.06.2018 року, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1