Справа № 344/817/21
Провадження № 1-кс/344/335/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором ОСОБА_4 , в межах кримінального провадження № 0004318, від 18.10.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ :
Старша слідча ОСОБА_3 звернулася з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого зазначила, що дане кримінальне провадження розслідується за підозрою директора ТОВ «Компанія Рона» ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням в указаному кримінальному провадженні серед іншого встановлено, що 06.07.2005 виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради зареєстровано статут Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Рона» (далі - ТОВ «Компанія Рона»), який затверджено протоколом зборів учасників № 2 від 20.06.2005.

06.07.2005 наказом №1/к на підставі протоколу зборів учасників указаного товариства за № 2 від 06.07.2005 ОСОБА_5 призначено на посаду директора ТОВ «Компанія Рона».

26.02.2014 ОСОБА_5 як директор ТОВ «Компанія Рона» уклав з Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») Генеральний договір № ЮР/1.14-17 про умови надання банківських гарантій і акредитивів, відповідно до якого банком визначено еквівалент гарантій/акредитивів, що будуть надані банком указаному товариству, який не може перевищувати 6 000 000 доларів США.

Цього ж дня 26.02.2014 ОСОБА_5 , як директор ТОВ «Компанія Рона», на виконання указаного Генерального договору № ЮР/1.14-17 уклав з ПАТ «ПУМБ» кредитний договір № 1.14-16.

Відповідно до умов, передбачених цим Договором, ПАТ «ПУМБ» зобов`язалося надати ТОВ «Компанія Рона» кредит у розмірі еквівалентному 2 000 000, 00 доларів США, а ТОВ «Компанія Рона» зобов`язувалось прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути ПАТ «ПУМБ» кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені цим договором.

Обов`язок ПАТ «ПУМБ» надати кредит позичальнику виникав виключно з моменту укладення між ПАТ «ПУМБ» та майновим поручителем ТОВ «Компанія Рона» (третьою особою) угоди про забезпечення виконання боргових зобов`язань, зокрема договорів іпотеки нерухомого майна, застави майнових прав за реалізаційними контрактами, при чому заставна вартість майна переданого в іпотеку враховувалась для визначення розміру ліміту кредиту.

При укладенні указаних кредитних договорів директор ТОВ «Компанія Рона» ОСОБА_5 , враховуючи скрутне матеріальне становище цього товариства, наявність у ньому непогашених кредитів (в тому числі і перед ПАТ «Сбербанк Росії», який наданий 28.12.2012 на суму 3 444 000 грн. з процентною ставкою 10,75 % річних, із терміном повернення до 27.12.2014) усвідомлював те, що не зможе вчасно повернути ПАТ «ПУМБ» кредитні кошти та сплатити відсотки за їх користування.

При цьому, у період лютого-липня 2014 (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) у директора ТОВ «Компанія Рона» ОСОБА_5 виник злочинний умисел на вчинення шахрайства, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою при укладенні відповідних іпотечних договорів для отримання кредитних коштів банку, які ТОВ «Компанія Рона» вчасно повернути не зможе, що призведе у подальшому до обов`язкового вилучення цього майна в добросовісних іпотекодавців.

Так, керуючись корисливими мотивами, задля отримання кредитних коштів ПАТ «ПУМБ», що будуть надані ТОВ «Компанія Рона», ОСОБА_5 у травні-червні 2014 вирішив залучити як майнового поручителя виконання указаного кредитного договору ОСОБА_6 , з яким перебував у дружніх відносинах з 2003 року, та який мав можливість передати за відповідними угодами в іпотеку банку належні йому та ТОВ «Авторемгаз» (директором якого він був) об`єкти нерухомого майна.

При цьому, ОСОБА_5 усвідомлював, що отримані кредитні кошти банку ТОВ «Компанія Рона» вчасно повернути не зможе, у результаті чого третя особа ПАТ «ПУМБ» заволодіє заставленим нерухомим майно, що перебуває у власності ОСОБА_6 та ТОВ «Авторемгаз».

Однак, на виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_7 , зловживаючи довірою ОСОБА_6 та використовуючи особливі довірчі та товариські відносини, що склались між ними, діючи в тому числі шляхом обману, а саме повідомляючи завідомо неправдиві відомості щодо начебто задовільного фінансового стану ТОВ «Компанія Рона» та приховуючи відомості щодо реального стану фінансових справ в товаристві, переконав останнього виступити майновим поручителем перед ПАТ «ПУМБ» та передати в іпотеку банку належне йому та ТОВ «Авторемгаз» нерухоме майно.

В подальшому, 09.07.2014 ОСОБА_6 , будучи переконаним ОСОБА_5 у тому, що ТОВ «Компанія Рона» належним чином виконуватиме кредитне зобов`язання перед ПАТ «ПУМБ», що в свою чергу унеможливить виникнення ризиків стягнення заборгованості кредитором за рахунок нерухомого майна іпотекодавця, на виконання генерального договору № ЮР/1.14-17 про умови надання банківських гарантій і акредитивів та кредитного договору № 1.14-16, уклав з ПАТ «ПУМБ» іпотечний договір № 1.14-16/17/1-6, згідно умов якого ОСОБА_6 передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: адміністративно-виробничі будівлі, за адресою: Івано-Франківська область Тисменицький район, с. Угринів, вул. Галицька, буд. 26, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 58, зокрема: адмінбудинок літера «А» загальною площею 1203,5 кв. м.; виробничий цех літера «Б» загальною площею 1865,1 кв. м., трансформаторну підстанцію літера «Г» загальною площею 50,9 кв. м., та земельну ділянку за адресою: Івано-Франківська область, Тисменицький район, с. Угринів, вул. Галицька, 26, загальною площею 1,3504 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 58, кадастровий номер :02:006:0018.

При цьому, 09.07.2014, а також 01.01.2015, з метою введення в оману ОСОБА_6 на рахунок підтвердження дійсності намірів ТОВ «Компанія Рона» доброчесно виконувати зобов`язання перед ПАТ «ПУМБ», ОСОБА_5 , як директор ТОВ «Компанія Рона» уклав договір № 1 та додаткову угоду №1 до цього договору, згідно яких ТОВ «Компанія Рона», в особі директора ОСОБА_5 зобов`язалася здійснювати щомісячні виплати ОСОБА_6 за належне виконання останнім обов`язків іпотекодавця за кредитним договором № 1.14-16 від 26.02.2014, однак жодних грошових коштів за указаним договором іпотекодавцеві ТОВ «Компанія Рона» сплачено не було.

Окрім цього, 19.07.2014 ОСОБА_6 , як директор ТОВ «Авторемгаз», будучи переконаним ОСОБА_5 у тому, що ТОВ «Компанія Рона» належним чином виконуватиме кредитне зобов`язання перед ПАТ «ПУМБ», що в свою чергу унеможливить виникнення ризиків стягнення заборгованості кредитором за рахунок нерухомого майна іпотекодавця, на виконання генерального договору № ЮР/1.14-17 про умови надання банківських гарантій і акредитивів та кредитного договору № 1.14-16, уклав з ПАТ «ПУМБ» іпотечний договір № 1.14-16/17/1-10, згідно умов якого ОСОБА_6 передав в іпотеку банку належне ТОВ «Авторемгаз» на праві власності нерухоме майно, а саме: виробничо-складські приміщення розташовані за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Нова, буд. 2А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, зокрема цех літера «А» загальною площею 563,0 кв. м., склад матеріалів літера «Б» загальною площею 360,4 кв. м.; земельну ділянку за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Нова, 2А, загальною площею 0,2982 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, кадастровий номер :14:001:0184; земельну ділянку, яка розташована за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Нова, 2А, загальною площею 0,0479 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, кадастровий номер :14:001:0183.

Як результат, внаслідок добросовісного виконання ОСОБА_6 обов`язків іпотекодавця, ТОВ «Компанія РОНА», в особі директора ОСОБА_5 , отримала від ПАТ «ПУМБ» кредит у розмірі еквівалентному 2 000 000 доларів США.

При цьому, директор ТОВ «Компанія Рона» ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, діючи з корисливих мотивів та з метою збільшення кредитного ліміту, усвідомлюючи, що ТОВ «Компанія Рона» не в змозі залучити достатню кількість реальних іпотекодавців, які виступлять майновими поручителями та укладуть відповідні іпотечні договори з ПАТ «ПУМБ» для забезпечення виконання кредитних зобов`язань ввіреного йому товариства, організував укладення іпотечних, договорів № 1.14.-16/17/І-13 від 22.08.2014, № 1.14.-16/17/І-14 від 12.09.2014, № 1.14.-16/17/І-16 від 29.10.2014, № 1.14.-16/17/І-17 від 21.04.2015, предметами яких стало неіснуюче нерухоме майно, зокрема, спортивно-оздоровчий комплекс, який нібито знаходився за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Б. Хмельницького, 90-В, нежитлове приміщення, яке нібито розташоване за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Військових Ветеранів, 10-Е, торгово-офісне приміщення загальною площею 1431, 4 кв. м., яке нібито розташоване за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Станіславська, 2-А та торгове приміщення, яке нібито розташоване за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 83-В.

Досудові розслідування та судові розгляди стосовно ОСОБА_5 та інших осіб, що вступили з ним у злочинну змову, за указаними вище фактами підроблення та використання завідомо підроблених документів на неіснуюче нерухоме майно, надання завідомо неправдивої інформації банку для одержання кредитів (шахрайства з фінансовими ресурсами), здійснюються в окремих кримінальних провадженнях.

Як результат, внаслідок вищеописаних протиправних дій ОСОБА_5 , ПАТ «ПУМБ» збільшило суму допустимого кредитного ліміту ТОВ «Компанія Рона» до розміру еквівалентного 5 500 000 доларів США.

Водночас, в період 2014-2017 років, ОСОБА_5 , на виконання свого злочинного умислу, шляхом зловживання довірою, систематично надавав ОСОБА_6 неправдиву інформацію стосовно начебто належного виконання ТОВ «Компанія Рона» кредитного зобов`язання перед ПАТ «ПУМБ», та свідомо не повідомляв останньому про те, що ТОВ «Компанія Рона» збільшила суму кредитного ліміту за рахунок укладення з іпотекодавцями, залученими ОСОБА_5 , як директором ТОВ «Компанія Рона», договорів іпотеки з ПАТ «ПУМБ», предметами яких виступило неіснуюче нерухоме майно, внаслідок чого ОСОБА_6 не знав, та не міг знати про збільшення обсягу його іпотечного зобов`язання перед ПАТ «ПУМБ».

01.02.2017 (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_5 продовжуючи виконання свого злочинного умислу, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_6 вчинив заволодіння чужим майном, а саме указаним вище нерухомим майном, що перебувало в іпотеці банку згідно іпотечних договорів №1.14-16/17/1-6 від 09.07.2014 та № 1.14-16/17/1-10 від 19.07.2014, яке внаслідок його діяння відчужено на користь третіх осіб - ПАТ «ПУМБ», що задовольнило забезпечені іпотекою грошові вимоги до ТОВ «Компанія Рона» шляхом набуття права власності на предмет іпотеки - указане вище майно ОСОБА_6 та ТОВ «Авторемгаз».

Зокрема, ПАТ «ПУМБ» відчужено вказані об`єкти нерухомості, що перебували у власності ОСОБА_6 та ТОВ «Авторемгаз», які 07.12.2018 визнано речовим доказом.

19.04.2018 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а 15.01.2021 про зміну раніше повідомленої підозри за ч. 4 ст. 190 КК України.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме: заявою про вчинення злочину від 18.10.2017, протоколами допиту потерпілих ОСОБА_6 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , висновками оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертиз від 24.01.2019 №1179/18/23-25/19-22, від 25.01.2019 №26/27/19-22, листами від 11.12.2018 №2998/75.4.1-11, №2999/75.4.1-11, КП «Івано-Франківськводоекотехпром», листами від 22.11.2018 №12/0-09/5422, №12/0-09/5423 Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради, листом від 23.11.2018 №3214/1009/1.15/2018 Управління архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області, листом від 21.11.208 №016/754 ПАТ «Прикарпаттяобленерго», листами від 28.11.2018 №781/01-21, № 782/01-21 Івано-Франківського ОБТІ, протоколами огляду від 15.11.2018, від 16.11.2018 про відсутність будівель та споруд за адресами в АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_8 , іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Вказані земельні ділянки та адміністративно-виробничі будівлі і виробничо-складські приміщення є об`єктами кримінально протиправних дій, отриманими третіми особами внаслідок вчинення шахрайських дій ОСОБА_5 спільно з іншими особами, в тому числі працівниками банківської установи, а отже зазначене майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Таким чином, метою застосування заходу забезпечення кримінального провадження арешту майна за клопотанням слідчої, є збереження речового доказу, а також припинення подальших моливих незаконних дій щодо виведеного шахрайським способом ОСОБА_5 спільно з іншими осбами з володіння ОСОБА_6 та ТОВ «Авторемгаз» майна, виникла необхідність застосування у зазначеногому кримінальному провадженні заходу забезпечення кримінального провадження арешту майна.

З огляду на наведені обставини, вважає, що існують підстави для позбавлення осіб, які на даний час володіють описаними земельними ділянками та майном : ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 права відчужувати та розпоряджатися ними, застосувавши до них захід забезпечення кримінального провадження.

Разом з тим, слідча відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна, просила не викликати в судове засідання підозрюваного та власників майна.

В судовому засіданні слідча вимоги клопотання підтримала та просила його задоволити з мотивів, наведених у такому.

Перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшла наступного висновку.

Як випливає зі змісту клоптання прокурора, ПАТ «ПУМБ» відчужено наступні об`єкти нерухомості, що перебували у власності ОСОБА_6 та ТОВ «Авторемгаз», та які було передано в іпотеку за кредитними зобов`язаннями ТОВ «Компанія РОНА», в особі директора ОСОБА_5 :

- адміністративно-виробничі будівлі, за адресою: Івано-Франківська область Тисменицький район, с. Угринів, вул. Галицька, буд. 26, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 58, зокрема: адмінбудинок літера «А» загальною площею 1203,5 кв. м.; виробничий цех літера «Б» загальною площею 1865,1 кв. м., трансформаторна підстанція літера «Г» загальною площею 50,9 кв. м., загальною ринковою вартістю 19 314 060 (дев`ятнадцять мільйонів триста чотирнадцять тисяч шістдесят) гривень;

- земельна ділянка за адресою: Івано-Франківська область, Тисменицький район, с. Угринів, вул. Галицька, 26, загальною площею 1,3504 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 58, кадастровий номер :02:006:0018, загальною ринковою вартістю 5 700 420 (п`ять мільйонів сімсот тисяч чотириста двадцять) гривень;

- виробничо-складські приміщення розташовані за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Нова, буд. 2А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, зокрема цех літера «А» загальною площею 563,0 кв. м., склад матеріалів літера «Б» загальною площею 360,4 кв. м., загальною ринковою вартістю 3 949 360 (три мільйони дев`ятсот сорок дев`ять тисяч триста шістдесят) гривень;

- земельна ділянка за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Нова, 2А, загальною площею 0,2982 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, кадастровий номер :14:001:0184, загальною ринковою вартістю 1 355 000 (один мільйон триста п`ятдесят п`ять тисяч) гривень;

- земельна ділянка, яка розташована за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Нова, 2А, загальною площею 0,0479 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, кадастровий номер :14:001:0183, загальною ринковою вартістю 7 236 600 (сім мільйонів двісті тридцять шість тисяч шістсот) гривень, а всього відчужено майна в особливо великих розмірах загальною ринковою вартістю станом на 01.02.2017 - 37 555 440 (тридцять сім мільйонів п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч чотириста сорок) гривень.

Як зазначено прокурором у клопотанні, вказані земельні ділянки та адміністративно-виробничі будівлі і виробничо-складські приміщення є об`єктами кримінально-протиправних дій, отриманих третіми особами внаслідок вчинення шахрайських дій ОСОБА_5 спільно з іншими особами, в тому числі, працівниками банківської установи, а, отже, зазначене майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

19.04.2018 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а 15.01.2021 про зміну раніше повідомленої підозри за ч. 4 ст. 190 КК України.

В той же час, згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України 19.04.2018.

Постановою слідчого від 29 грудня 218 року про зупинення досудового розслідування в кримінальному провадженні для виконання процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004318 від 18.10.2017 року було зупинено на підставі п.3 ч.1 ст. 280 КПК України.

Постановою слідчого від 15.01.2021 про відновлення досудового розслідування досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004318 від 18.10.2017 відновлено.

15.01.2021 року ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч. 4 ст. 190 КК України.

Поміж тим, вказане, нерухоме майно, яке є предметом розгляду данного клопотання про арешт, речовим доказом визнано постановами слідчого від 07 грудня 2018 року.

Слідчим не наведено слідчому судді обставин, які б свідчили про наявність станом на даний час підстав накладення арешту на зазначене у клопотанні майна третіх осіб, як і не доведено, що з моменту визнання даного майна речовими доказами (07 грудня 2018 року) вчинялися дії щодо можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому, відповідно до процесуального закону, арешт майна є видом забезпечення збереження речових доказів.

Проте з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважаю, що досягнення цілей і мети досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, не може бути компенсоване таким підходом.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

За загальним правилом із клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач (ч. 1 ст. 171 КПК України). Водночас, за змістом ч. 2 ст. 64-2 КПК України у випадку коли вирішується питання про арешт майна третьої особи, суб`єктом звернення із клопотанням про арешт майна є лише прокурор.

Встановлено, що клопотання про арешт майна подано слідчим. Із долучених до нього матеріалів вбачається, що процесуальний статус осіб треті особи, не є учасниками кримінального провадження, у володінні яких знаходиться майно, щодо майна якої вирішується питання про арешт. За таких обставин відповідно до ч. 2 ст. 64-2 КПК України суб`єктом звернення із даним клопотанням про арешт майна мав бути прокурор, тобто таке подане не уповноваженою особою, що є порушенням норм КПК України.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Посилаючись на необхідність накладення арешту на нерухоме майно з метою збереження речових доказів, за даних обставин не можемо достеменно пересвідчитися в наявності достатніх доказів, які дають підстави вважати, що теперішні власники майна, тобто ОСОБА_13 , Поклітор, ОСОБА_15 , маєють відношення до кримінального правопорушення, що розслідується, і вчиняють дії на його незаконне відчуження.

Накладаючи арешт на майно з підстав передбачених п.1, ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя не тільки має переконатися в тому, що майно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, а й врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Оскільки винесення постанови про визначення майна речовим доказом, не може бути єдиною підставою, для арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

На підставі наведеного, слідчий суддя вважає, дане клопотання є передчасним, подане неуповноваженим суб`єктом, та що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи третіх осіб, про який йдеться в клопотанні слідчого, а також що незастосування арешту майна може привести до настання наслідків, що перешкоджатимуть збереженню майна та що без арешту вказаного майна не можливо проведення слідчих дій, тому клопотання не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 64-2, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:
У клопотанні старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором ОСОБА_4 , в межах кримінального провадження № 0004318, від 18.10.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала оскаржується безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 22.01.2021.

Слідчий суддя ОСОБА_1