ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3042/20 Справа № 183/2604/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000654 від 28 квітня 2020 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2020 року ухваленого щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новомосковську Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України, за таких обставин.
Так, 25 квітня 2020 року приблизно о 20.00 годині ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік КНП "Новомосковська центральна міська лікарня" Новомосковської міської ради", розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Сучкова 40, помітив раніше йому малознайомого потерпілого ОСОБА_9 , який був на велосипеді марки «Аіст» зеленого кольору. В цей момент у ОСОБА_6 виник прямий умисел направлений на заволодіння чужим майном, а саме велосипедом марки «Аіст», зеленого кольору, що належить потерпілому ОСОБА_9 , шляхом шахрайства.
Реалізуючи свій прямий умисел, 25 квітня 2020 року приблизно о 20.05 годині ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік КНП "Новомосковська центральна міська лікарня" Новомосковської міської ради", розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Сучкова 40, діючи умисно, з корисливих мотивів, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, шляхом зловживання довірою, ввівши ОСОБА_9 в оману, під вигаданим приводом покататися, попросив у нього велосипед марки «Аіст», зеленого кольору.
В свою чергу ОСОБА_9 , будучи введеним в оману, передав свій велосипед марки «Аіст», ОСОБА_6 . Після чого, ОСОБА_6 взяв добровільно переданий йому велосипед марки «Аіст», таким чином заволодівши ним, та не маючи наміру повертати його ОСОБА_6 , поїхав на ньому, покинувши місце скоєння злочину.
В подальшому ОСОБА_6 розпорядився викраденим велосипедом на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду в сумі 2 082 гривні 85 копійок.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду в частині призначення покарання змінити та призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу.
Обґрунтовуючи вимоги скарги захисник посилається на суворість призначеного покарання, через його невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Захисник вказує, що суд, в порушення вимог закону, послався на наявність у ОСОБА_6 судимості за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.06.2007, яка на момент вчинення кримінального правопорушення була погашена у встановлений законом строк. Зазначає, що суд дійшов до суперечливого висновку, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, який законом віднесено до нетяжких, в той час як ст. 12 КК України цього не передбачено. Разом з цим, на думку захисника, суд, призначаючи покарання, не надав належної оцінки тому, що обвинувачений повністю визнав свою вину, за місцем мешкання характеризується задовільно, є особою раніше не судимою в силу закону, матеріальна шкода відшкодована, потерпілий будь-яких претензій не має, тому обвинуваченому можливо призначити інше більш м`яке покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги; прокурора, яка заперечувала проти задоволення скарги сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Порушень кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження в порядку спрощеного провадження, на підставі ст. ст. 381, 382 КПК України, колегією суддів не встановлено.
З огляду на те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 було розглянуто, за згодою учасників провадження, у спрощеному порядку, за їх відсутності, та те, що цей вирок, у відповідності до ч. 1 ст. 394 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку, зокрема з метою оспорювання встановлених досудовим розслідуванням обставин, й враховуючи, що захисником в суді апеляційної інстанції оспорюється вирок виключно щодо призначеного покарання, він підлягає перегляду в цій частині.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого про невідповідність призначеного покарання особі внаслідок суворості, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справ застосовується як джерело права, у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. У справі "Бакланов проти Росії" від 09.06.2005 та "Фрізен проти Росії" від 24.03.2005, суд зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним", а у справі "Ізмайлов проти Росії" від 16.10.2008 суд встановив, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий і надмірний тягар для особи".
Матеріалами провадження підтверджено, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі в межах санкції інкримінованого кримінального проступку в повному обсязі відповідає наведеним вище нормам закону.
Так, призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд врахував його задовільну характеристику, визнання в повному обсязі винуватості, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, поведінку обвинуваченого, якою він демонструє відверте нехтування встановленими законами України суспільними правилами поведінки, його зухвале ставлення до норм моралі, а також те, що він суспільно корисною працею не займається, не має міцних соціальних зв`язків, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності».
Поряд з цим, суд встановив відсутність у провадженні як обтяжуючих, так і пом`якшуючих покарання ОСОБА_6 обставин.
Вказаним обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного та справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у виді обмеження волі в межах санкції частини 1 статті 190 КК України.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу буде недоцільним, оскільки відомостей про те, що ОСОБА_6 має постійне джерело доходу, яке дозволило б йому сплати штраф, у цьому кримінальному провадженні не міститься.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, які впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_6 призначене у виді обмеження волі, в межах санкції кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за своїм видом і розміром є таким, що відповідає вчиненому проступку та особі обвинуваченого, й принципу співмірності, індивідуалізації і справедливості, тому підстав вважати призначене покарання явно несправедливим у наслідок суворості у суду не має.
Отже, призначене судом покарання ОСОБА_6 в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, оскільки, на переконання колегії суддів, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, й підстав вважати його занадто суворим не убачається.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги сторони захисту без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2020 року ухвалений щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4