Справа № 478/1141/20
Провадж.№ 1-кп/481/156/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.12.2020 р. Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новий Буг Миколаївської області, клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5
у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000137 від 18 квітня 2020 року відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України,
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Новобузького районного суду Миколаївської області знаходиться кримінальне провадження відносно, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.

У судовому засіданні на стадії судового розгляду, прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання, в якому просила продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 днів.

На обґрунтування клопотання прокурор зазначила, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, а саме в тому, що 18.04.2020 року біля 14:36 години, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 , реалізуючи спільний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, поникли до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де в присутності ОСОБА_8 , здійснили відкрите викрадення майна, що належить власнику магазину ОСОБА_9 (ноутбук марки LenovoV580c вартістю 4500 грн., відео реєстратор вартістю 1788,22 грн. та грошові кошти в сумі 120000 гривень), після чого зв`язали ОСОБА_8 та покинули місце події, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Прокурор мотивувала клопотання тим, що на даний час строк тримання під вартою обвинуваченого, відповідно до ухвали суду від 07.10.2020 року закінчується 05.12.2020 року, водночас ризики, передбачені п.1, 5, ч.1 ст.177 КПК України (можливість переховуватись від суду, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення), які існували на час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та не перестали існувати, а судовий розгляд не закінчився. Прокурор, як на обставини наявності вказаних ризиків посилається на те, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, пов`язаного з відкритим викрадення чужого майна, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, поєднаним з проникнення у інше приміщення, який, відповідно до санкції ч.3 ст.186 КК України, карається позбавленням волі на строк від чотирьох до восьми років, може залишити місце свого проживання, з метою ухилитись від суду та виконання процесуальних рішень, що підтверджується використанням засобів маскування для уникнення ідентифікації особи та зникнення з місця пригоди після вчинення злочину, в якому він обвинувачується. Крім того, вчинення кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується у співучасті з іншою особою, з залученням транспортного засобу, використанням засобів маскування (перчаток та масок) та речей, заздалегідь заготовлених для вчинення злочину (ніж), з відволіканням власника магазину, що свідчить про підготовку до вчинення злочину, вжиття заходів до невикриття та уникнення покарання, а також можливість планування особою вчинення інших, зокрема, аналогічних кримінальних правопорушень, з використання вказаних речей, на думку прокурора, вказують на ризик вчинення інших кримінальних правопорушень та можливість ухилення від суду. Прокурор обґрунтувала неможливість застосування до обвинуваченого інших, менш суворих запобіжних засобів, а саме особистого зобов`язання, особистої поруки, застави, домашнього арешту, викладеними вище обгрунтуваннями, тяжкістю кримінального правопорушення у вчиненні якого ОСОБА_5 обвинувачується, погрозою застосування насильства відносно потерпілого, а також тим, що обвинувачений є мешканцем АДРЕСА_2 , де не зареєстроване його місце проживання, що унеможливлює контроль слідчого і прокурора за його поведінкою.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечив, просив відмовити в його задоволенні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_6 , проти задоволення клопотання прокурора також заперечував, вказавши, на те, що прокурором, при зверненні до суду з клопотання, не дотримано вимог п. 3, 5, 6 ч.1 ст.184 КПК України, які повинні бути застосовані, виходячи з вимог ст..331 КПК України. Він вважає, що в клопотанні не викладено обставин, що дають підстави обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення і воно не містить посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; не викладено обставин, на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; не надано обгрунтувань неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу. Захисник наголосив, що прокурором під час судового розгляду не доведено наявність обґрунтованої підозри( обвинувачення) у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України , а тому, з урахуванням порядку, визначеного ч. 4, 5 ст.199 КПК України, відповідно до ч.2 ст.194 КПК України, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу.

Заслухавши обґрунтування клопотання прокурора ОСОБА_3 , заперечення щодо нього захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частинами 1, 2 статті 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати чи обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 1 цього Кодексу.

Згідно частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року по справі №1-28/2017 №1-р/2017 положення третього речення частини третьої статті 315 Кодексу в частині, що передбачає поширення продовження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту чи тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без клопотань учасників кримінального провадження, зокрема прокурора, та без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, за яких такі запобіжні заходи були обрані на стадії досудового розслідування, суперечить вимогам частин першої, другої статті 29 Конституції України, а тому визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини третьої статті 315 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За змістом ст.199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Як вбачається з матеріалів, наданих суду ОСОБА_5 затриманий 19.04.2020 року в порядку ст..208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.186 КК України, яке є тяжким злочином, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років.

Ухвалою слідчого судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 21 квітня 2020 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний західу вигляді тримання під вартою до 17 червня 2020 року.

Ухвалою слідчого судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 червня 2020 року відносно ОСОБА_5 продовжено запобіжний західу вигляді тримання під вартою до 19 липня 2020 року.

Ухвалою слідчого судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 17 липня 2020 року відносно ОСОБА_5 продовжено запобіжний західу вигляді тримання під вартою до 19 серпня 2020 року.

Ухвалою суду від 14.08.2020 року продовжено запобіжний західу вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 до 12 жовтня 2020 року.

Ухвалою суду від 07.10.2020 року продовжено запобіжний західу вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 до 05 грудня 2020 року.

Підставою для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що обвинувачений може ухилятися від органів досудового розслідування та суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

З моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_5 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Суд вважає, що наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання та продовження запобіжного заходу, на даний час, не змінилися та не втратили своєї актуальності.

Ризиками, які дають підстави суду продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід вважати: те, що обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки, усвідомлюючи, що обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років, може залишити місце свого тимчасового проживання в АДРЕСА_2 (проживання за яким не підтверджено жодними доказами), яке, також, не збігається з місцем його реєстрації ( АДРЕСА_3 ), з метою ухилитись від суду та виконання процесуальних рішень, може уникати кримінального переслідування. Також існує ризик продовження злочинної діяльністі чи вчинення іншого злочину, на що вказує характер дій за обставинами кримінального правопорушення по розглядуваній справі, а саме застосування засобів маскування для уникнення ідентифікації особи, зникнення з місця пригоди після вчинення протиправних дій, співучасть в них з іншою особою, з відволіканням власника магазину, що свідчить про підготовку до вчинення злочину, вжиття заходів до невикриття та уникнення покарання, а також можливість планування особою вчинення інших аналогічних дій. Крім того, наявність у матеріалах даного кримінального провадженння ухвали судді ОСОБА_10 від 12.10.2020року про надання дозволу на етапування обвинуваченого ОСОБА_5 на судовий розгляд до Суворовського районного суду міста Одеси на розгляд кримінального провадження за його обвинуваченням за ч.3 ст.185 КК України, також підтверджує ризик, визначений п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Під час розгляду клопотання суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Дійсно, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має середню освіту, не працює, неодружений, зареєстрований в АДРЕСА_3 , останнє місце проживання , з його слів, АДРЕСА_2 , офіційно не працює, раніше не судимий.

Однак, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У зв`язку з чим, суд враховує вимоги ст..5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, частина яких досліджена судом, особу обвинуваченого та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, зокрема, те що, обставини, які взято до уваги слідчим суддею при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишилися незмінними, а тяжкість злочину у вчиненні якого ОСОБА_5 обвинувачується та співмірність можливого призначеного останньому покарання, у випадку доведеності його вини, може вказати на можливе залишення останнім свого місця проживання та переховування від суду, з метою уникнення відповідальності.

Щодо доводів захисника про відсутність ризиків, на які вказує прокурор, суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

За таких обставин, враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини у вищевказані справі, а також у справі «Едуард Шабалін проти Росії» від 16.10.2014 про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою щодо ОСОБА_5 , як такого, що достатній для запобіганню ризикам та виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Щодо доводів захисника про необґрунтованість обвинувачення, виходячи з доказів, вже досліджених, суд вважає необхідним зазначити, що у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Досліджені матеріали кримінального провадження, дають підстави вважати обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованим, але обставини здійснення ним конкретних дій та доведеність його вини, як на те посилається сторона обвинувачення, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішенні ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

З урахуванням викладеного, беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_5 , з метою попередження ризику його переховування від суду та вчинення нового кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого та тяжкості інкримінованого йому діяння, віку та стану його здоров`я, відсутності жодних медичних документів, які б могли підтвердити неможливість утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, виходячи з того, що інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на шістдесят днів, без визначення застави, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, оскільки кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , за формулюванням обвинувачення вчинене з погрозою застосування насильства відносно потерпілої

Керуючись ст.ст. 131, 132, 177, 178, 180, 183, 184, 194, 331, 350, 369-372 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 , строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити строк тримання під вартою на шістдесят днів з 03 грудня 2020 року до 31 січня 2021 року, включно.

Строк дії ухвали - 60 днів.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_5 , захиснику ОСОБА_6 , та спрямувати для виконання до ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор".

Відповідно до вимог ч.2 ст.376 КПК України повний текст ухвали буде проголошений о 11:40 год. 08.12.2020 р. в залі судових засідань в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1