Справа №:755/989/21
Провадження №: 1-кп/755/636/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" лютого 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000143 від 04 жовтня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
представника потрепілого ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в :
19 січня 2021 року до Дніпровського районного суду м. Києва з Київської місцевої прокуратури №4 надійшов вищевказаний обвинувальний акт.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду, оскільки він складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття провадження, внесення подання про визначення підсудності немає. Також заявив клопотання про покладення на обвинуваченого (продовження) обов`язків у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Представник потерпілого та потерпілі не заперечували проти призначення справи до судового розгляду та клопотання прокурора пропокладення (продовження) обов`язків обвинуваченого. Крім того, заявили цивільний позов до обвинуваченого на суму 275 155 грн 00 к.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_8 заявив клопотання про повернення обвинувального акта, тому що він не відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України. Так, у обвинувальному акті невірно вказано правову кваліфікацію дій ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 289 КК України, а саме наявність попередньої змови групою осіб, оскільки не зазначено з ким саме він вступив у таку змову. Проти задоволення клопотання прокурора про покладення (продовження) обов`язків ОСОБА_3 не заперечував.
Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав захисника у повному обсязі.
Вислухавши думку прокурора, представника потерпілого, потерпілих, захисника, обвинуваченого, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження суд дійшов такого висновку.
Дане кримінальне провадження підсудне Дніпровському районному суду м. Києва.
Підстав для закриття чи зупинення кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні не встановлено.
Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.
Щодо доводів сторони захисту про те, що обвинувальний акт повинен бути повернутий прокурору, то суд враховує таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, зокрема, відомості про анкетні дані обвинуваченого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність і формулювання обвинувачення.
Як передбачено п. 13 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:
1) фактичних обставин кримінального правопорушення;
2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення");
3) формулювання обвинувачення.
При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.
Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а потерпілому надає право підтримувати обвинувачення у випадку відмови прокурора від державного обвинувачення, а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст.56 КПК України).
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» (Abramyan v. Russia) від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «ПелісьєтаСассі проти Франції», п.52).
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» (Mattoccia v. Italy) від 25 липня 2000 року.
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, направлений до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 вказаним вимогам відповідає.
Як зазначено в обвинувальному акті, ОСОБА_3 інкримінується вчинення злочинів у співучасті з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, і яка не є стороною кримінального провадження у розумінні ст. 3 КПК України у кримінальному провадженні № 0000143 від 01 березня 2020 року.

Вказавши в обвинувальному акті прізвище цієї особи, як співучасника вчинення злочинів разом з ОСОБА_3 , орган досудового розслідування мав би виконати з ними вимоги ст. 290 КПК України, висунути обвинувачення, а в обвинувальному акті зазначити його повні анкетні дані.
На думку суду, при здійсненні судового розгляду кримінального провадження в межах поданого прокурором обвинувального акта, в якому зазначається як співучасник скоєння кримінального правопорушення особа, щодо якої виділені матеріали досудового розслідування в окреме кримінальне провадження, не являлося б можливим реалізувати її право на особисту присутність в судовому засіданні, зокрема на право на захист загалом.
Натомість, міжнародні стандарти у галузі судочинства послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист, прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні, права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Зважаючи на вище викладене, суд вважає, що такий виклад обвинувачення щодо ОСОБА_3 є правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України та КПК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта у кримінальному проваджені №0000143 від 04 жовтня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.
Щодо вимог клопотання прокурора про покладення (продовження) обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, то суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Підставою застосування запобіжного заходу, відповідно до ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.
Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України,обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2020 року ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із альтернативним запобіжним заходом у вигляді застави.

29 грудня 2020 року ОСОБА_3 внесена застава в сумі 420 400 грн 00 к.

При вирішенні питання про продовження строку покладених на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, слідчий суддя враховує вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченимзлочинів, той факт, що останній обвинувачується у вчиненні злочинів, тяжчий з яких, відповідно до ст. 12 КК України, віднесений до категорії особливо тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років.

Сторона обвинувачення вказує на те, що метою продовження строку покладених на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, є запобігання спробам останнього переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення, в тому числі пов`язані із насиллям над потерпілими та свідками.

Суддя вважає реальним ризик переховування від суду, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зважаючи на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів, тяжчий з яких віднесений до категорії особливо тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років.

Стороною обвинувачення також обґрунтовано ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки згідно чинного законодавства суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Надаючи оцінку ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 іншого кримінального правопорушення, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то його суд вважає необґрунтованим, адже стороною обвинувачення не надано вагомих і достатніх підстав реалізації цього ризику.

При вирішенні питання про продовження дії обраного ОСОБА_3 запобіжного заходу, відповідно до ст. 178 КПК України, суд враховує, крім іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочинів, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі доведеності його вини в інкримінованих злочинах, його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, той факт, що він одружений, зареєстрований та має постійне місце проживання у місті Києві, майновий стан обвинуваченого, те, що він раніше не судимий.

Таким чином, прокурором доведено обґрунтованість підозри під час судового розгляду щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, а також викладено обставини, які підтверджують, що ризики не зменшились.

Із зазначених підстав суд вважає за доцільне клопотання прокурора задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого за шкоду, завдану діянням обвинуваченого.

Також суд, перевіривши цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_5 до ОСОБА_3 на дотримання вказаних вимог КПК України та ЦПК України, вважає що форма та зміст цивільного позову дають підстави для його прийняття та розгляду в рамках даного кримінального провадження.

Судовий розгляд, з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід здійснювати у відкритому судовому засіданні. Обмежень, передбачених положеннями ч. 2 ст. 27 КПК України, не встановлено.
У судове засідання викликати прокурора Київської місцевої прокуратури №4, представника потерпілого, потерпілих, захисника та обвинуваченого.

Керуючись ст. 42, 177, 194, 199, 291, 314-318, 369-372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
призначити обвинувальний акт по кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000143 від 04 жовтня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України до розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3, каб. 30 на 17 лютого 2021 року о 15 год 30 хв.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про повернення обвинувального акта - відмовити.
Прийняти до розгляду в даному кримінальному провадженні цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином.
Роз`яснити цивільному відповідачу, що він має право подати суду письмові заперечення проти цивільного позову із зазначенням доказів, що підтверджують їх, або визнати позов повністю чи частково.
Клопотання прокурора про покладення обов`язків на обвинуваченого ОСОБА_3 у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави - задовольнити.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , строком до 09 квітня 2021 року включно, такі обов`язки:
прибувати до суду за першою вимогою;
не відлучатися з м. Києва без дозволу суду;
повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
утриматися від спілкування із потерпілими та свідками у провадженні, поза судовим розглядом.
Кримінальне провадження розглядати суддею одноособово.
У судове засідання викликати сторін кримінального провадження.
Копію ухвали вручити прокурору та обвинуваченому негайно після її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 17 год 45 хв 11 лютого 2021 року.
Суддя: ОСОБА_1