Справа № 740/2046/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/826/20
Категорія - продовження строку тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Республіки Білорусь, громадянину Республіки Білорусь, не одруженому, який має на утриманні двох малолітніх дітей, не працюючому, з середньою освітою, зареєстрованому та проживаючому по АДРЕСА_1 , на території України не судимому, продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26 грудня 2020 року включно, з визначенням розміру застави у сумі 420 400 гривень.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на доведеність та наявність ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду клопотання не зменшилися та не зникли. Посилання сторони захисту про наявність у обвинуваченого зареєстрованого місця проживання на території України, щоб дозволяло змінити попередньо обраний запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, жодним доказом не підтверджується.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу суду про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 скасувати через порушення норм процесуального права, Конституції України та невідповідність практиці Європейського Суду з прав людини під час її ухвалення.

Аргументує тим, що клопотання було вручене стороні захисту безпосередньо під час підготовчого судового засідання, при цьому прокурором підписано не було, в той же час, відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства, таке клопотання мало було подане до суду за десять днів до закінчення строку тримання підозрюваного під вартою.

Вказує на те, що під час розгляду поданого прокурором клопотання, суд досить формально підійшов до вирішення цього питання, не звернув уваги, що саме клопотання не обґрунтоване та не мотивоване.

Звертає увагу, що клопотання та сама оскаржувана ухвала не містять належного обґрунтування висновків щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не наведено доказів, які б підтверджували наявність таких ризиків.

Крім того, судом не було враховано, що пред`явлена ОСОБА_6 підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, є необґрунтованою, оскільки додані до клопотання матеріали свідчать лише про існування фактів та інформації, які переконують об`єктивного спостерігача у тому, що особа, про яку йдеться, не могла вчинити правопорушення, яке їй інкримінується. При цьому, сторона захисту наполягає на тому, що стороною обвинувачення навмисно визначено неправильну кваліфікацію діям підозрюваного ОСОБА_6 , його дії штучно кваліфіковані як грабіж, вчинений за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, виключно з метою обрання та подальшого продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З мотивів лише однієї тяжкості можливого покарання за вчинене кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, суд не може прийти до висновку про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Такий висновок має ґрунтуватись з урахуванням ряду інших відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, повинні враховуватися дані про особу підозрюваного, його моральні переконання, майновий стан та стан здоров`я.

На думку апелянта, з урахуванням вимог п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського Суду з прав людини, існують всі підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 найсуворішого виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, захисника обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти аргументів сторони захисту, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у відкритому викраденні майна потерпілого ОСОБА_10 , вчиненому за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, за що передбачена кримінальна відповідальність, за ч. 4 ст. 186 КК України. Судовий розгляд кримінального провадження триває, а тому на стадії судового розгляду, перевіряти обґрунтованість підозри, на що вказує апелянт, колегія суддів не має права, у такому випадку буде пряме втручання суду вищої інстанції в судовий розгляд.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу і не дублює положення кримінально - процесуального закону при обранні запобіжного заходу підозрюваному. ОСОБА_6 має статус обвинуваченого, а тому аналогія процесу застосовуватися не може.

Відповідно до ч. 5 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право продовжити раніше обраний запобіжний захід за клопотанням прокурора, а також піж час судового розгляду вирішити питання про продовження строку тримання під вартою, не обмежуючи строками подання клопотання прокурором. У таких випадках надається час для ознайомлення з клопотанням.

При продовженні строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 суд в повній мірі врахував наявність ризиків, таких як переховування від суду. Обвинувачений ОСОБА_6 є громадянином Білорусії, де має постійне місце проживання та сталі соціальні зв`язки, тоді як в Україні не має постійного місця проживання. Обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання від семи до десяти років позбавлення волі. Кримінальне провадження тривалий час незавершене з огляду на обрану позицію захисту, в тому числі необхідність захисника ознайомитися з матеріалами справи, надати перерву у розгляді.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірність її поведінки, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням стадії кримінального провадження судовий розгляд, який дійшов до судових дебатів, характеру обвинувачення та суворості можливого покарання, відсутності у обвинуваченого місця проживання та сталих соціальних зв`язків в Україні, його належність до громадянства іншої держави, а також можливість, надана судом внести заставу, вказують на те, що суд урахував усі обставини та ризики, на підставі яких обґрунтовано продовжив термін запобіжного заходу у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13