Справа № 453/1541/19
№ провадження 1-кп/453/23/20
В И Р О К
іменем України

02 вересня 2020 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

та обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, вдівця, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК України,-

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_4 14.06.2019 року о 10 год. 00 хв., перебуваючи у житловому будинку гр. ОСОБА_5 , що у АДРЕСА_2 , та знаходячись в одній із кімнат, побачив на ліжку мобільний телефон марки «HUAWEI Y5», після чого у нього виник умисел на вчинення крадіжки чужого майна, а саме зазначеного мобільного телефону. Так, з метою реалізації свого єдиного злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, обвинувачений ОСОБА_4 , скориставшись відсутністю у будинку гр. ОСОБА_5 , переконавшись що там нікого немає і за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, взяв з ліжка мобільний телефон чорного кольору марки «HUAWEI Y5», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 1 200 грн., який поставив собі у ліву кишеню штанів, після чого, вийшов з будинку, а, в подальшому, викраденим розпорядився на власний розсуд. У результаті таких протиправних дій обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 1 200 грн..
Він же, 09.11.2019 року о 08 год. 00 хв. перебуваючи у житловому будинку гр. ОСОБА_6 , що у АДРЕСА_3 , та знаходячись в одній із кімнат, побачив на ліжку мобільний телефон марки «LG L-70 dual», після чого у нього виник умисел на повторне вчинення крадіжки чужого майна, а саме зазначеного мобільного телефону. Так, реалізовуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, обвинувачений ОСОБА_4 , скориставшись відсутністю у будинку гр. ОСОБА_6 , переконавшись що там нікого немає і його ніхто не бачить, взяв з ліжка мобільний телефон білого кольору марки «LG L-70 dual», IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , вартістю 1 000 грн., який поставив собі у ліву зовнішню кишеню курточки, вийшов з будинку, а, в подальшому, викраденим розпорядився на власний розсуд.Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 1 000 грн..
Цивільних позовів у даному кримінальному провадженні потерпілими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, не пред`явлено.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення йому змісту ч. 3 ст. 349 КПК України та переконання суду у відсутності сумнівів щодо добровільності його позиції, вину визнав повністю та підтвердив наведені в обвинувальних актах обставини. Зазначив, що дійсно ним було скоєно дві крадіжки мобільних телефонів, один з яких він продав, а іншим користувався сам. Виручені гроші від продажу телефону потратив на придбання продуктів. На даний час він щиро кається у скоєному, просить його суворо не карати, так як він сприяв органу досудового розслідування, а заподіяна ним майнова шкода потерпілим відшкодована добровільно у повному обсязі.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав повністю, а інші учасники провадження не оспорюють фактичні обставини провадження і судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції з вказано приводу, заслухавши думку присутніх учасників судового провадження та взявши до уваги позицію потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , викладених у поданих ними кожним на адресу суду заявах, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

На підставі вищенаведеного, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальних актах, доведена у судовому засіданні повністю.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Його ж дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Обтяжуючих вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень обставин, передбачених ст. 67 КК України, при обранні йому міри покарання суд не вбачає.

Пом`якшуючою вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень обставиною, передбаченою ст. 66 КК України, при обранні йому міри покарання суд вбачає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за зареєстрованим місцем проживання, на «Д» обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра КНП «Сколівська центральна районна лікарня» Сколівської РР ЛО не перебуває, раніше не притягався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, а також той факт, що він повністю визнав свою вину у вчиненні кожного з інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Суд враховує і те, що потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кожен подали суду письмові заяви, в яких вказали, що будь-яких претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не мають, цивільного позову заявляти наміру не мають, просять обвинуваченого ОСОБА_4 суворо не карати. Також, як вбачається із виконаної органом з питань пробації досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_4 , результати його оцінки показали середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, а тому орган пробації вважає, що виправлення особи обвинуваченого можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства, також окремих осіб.

З урахуванням наведених обставин суд, під час вирішення питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , виходячи з положень ст. 65 КК України, вважає за доцільне призначити його у межах, установлених санкціями ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК України, - у виді обмеження волі на певний строк, визначений санкціями зазначеної статті.

При цьому суд враховує, що відповідно до ст. 33 КК України сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено. При цьому не враховуються кримінальні правопорушення, за які особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом. Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 вчинив два кримінальні правопорушення, відповідальність за які передбачена різними частинами ст. 185 КК України, то суд вважає за доцільне при обранні остаточної міри покарання останньому застосувати положення ч. 1 ст. 70 КК України.

Одночасно суд вважає за можливе та доцільне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням та покласти на нього обов`язки, визначені у ст. 76 КК України як обов`язкові.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК України, суд не вбачає.

Відтак, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, сукупність встановлених даних про особу обвинуваченого, міру покарання у виді обмеження волі на певний визначений санкціями статті строк із звільненням від відбування остаточно обраного покарання з випробуванням на певний строк суд вважає такою, що відповідає призначеному покаранню, є необхідною і достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Судових витрат у даному кримінальному провадженні немає.

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні слід вирішити у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 368-371, 373-374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Його ж визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_4 за вказані кримінальні правопорушення призначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та обрати йому остаточну міру покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу не обирати.

Речовий доказ: мобільний телефон чорного кольору марки «HUAWEI Y5» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , повернути потерпілому ОСОБА_5 .

Речовий доказ: мобільний телефон білого кольору марки «LG L-70 dual» IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити засудженому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Сколівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1