Провадження №11-кп/801/656/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційні скарги прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.03.2020 року у кримінальному провадженні № 0002207 від 10.10.2019 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пирогівка Віньковецького району Хмельницької області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, приватного підприємця, інваліда третьої групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_10

захисника : ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

В с т а н о в и в:

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.03.2020 року відносно ОСОБА_8 змінити через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, застосувавши ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням.

Потерпілий ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, просив змінити вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.03.2020 року відносно ОСОБА_8 через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, застосувавши ст. 75 КК України, звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, в іншій частині вирок залишити без змін.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11.03.2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Строк відбування основного покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту фактичного затримання на виконання вироку суду.
Стягнуто з ОСОБА_8 процесуальні витрати по проведенню експертиз в сумі дві тисячі сто дев`яносто вісім гривень 14 копійок на користь держави.
Арешти, накладені ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15.10.2019 року, на автомобілі марки «Volkswagen Crafter», д.н.з. НОМЕР_1 , та марки «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 скасовано.
Долю речових доказів вирішено.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
10 жовтня 2019 року близько 07:35 год. ОСОБА_8 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Volkswagen Crafter», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. М.Оводова зі сторони вул. К.Коріатовичів. При виїзді на нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг з вулицею Соборною ОСОБА_8 не виконав вимоги дорожнього знаку 3.2 (Рух механічних транспортних засобів заборонено), виїхав на вищезазначене перехрестя, де продовжив рух в напрямку вул. А.Артинова. Наближаючись до розмітки нерегульованого пішохідного переходу, в районі електроопори № 46, ОСОБА_8 не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості руху чи зупинки керованого ним транспортного засобу, в момент об`єктивної появи в полі зору пішохода ОСОБА_11 , яка перетинала проїзну частину справа-наліво по розмітці нерегульованого пішохідного переходу, не надав переваги у русі останній, внаслідок чого з необережності допустив на неї наїзд. В подальшому, ОСОБА_8 допустив зіткнення з технічно-справним автомобілем марки «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_12 .
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 померла. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 960 від 18.10.2019 року, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 виявлено сполучну травму тіла у вигляді закритої черепно-мозкової травми - синця та крововиливу в м`які тканини голови, перелому кісток склепіння з переходом на основу черепа, субарахноїдального крововиливу, набряку м`яких мозкових оболонок, набряку та набухання речовини головного мозку; закритої тупої травми грудної клітини - крововиливи в м`які тканини грудей, переломів ребер, забоїв легень; закритої тупої травми живота - крововиливів в м`які тканини живота, множинних розривів печінки (ушиті), розривів брижі кишківника (ушиті), розриву капсули селезінки, масивної заочеревної гематоми, ознак струсу тіла - крововиливів в зв`язкові апарати внутрішніх органів. Смерть ОСОБА_11 , настала від вказаної сполучної травми тіла. Між сполучною травмою тіла та смертю ОСОБА_11 є прямий причинний зв`язок. Сполучна травма тіла, виявлена у ОСОБА_11 , утворилася від дії твердого тупого предмета (предметів), можливо, за умов дорожньо-транспортної пригоди, належить до тяжких тілесних ушкоджень, як така, що спричинила розвиток загрозливих для життя явищ.

Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 663 від 30.10.2019 року, в ситуації, яка склалася, водій ОСОБА_13 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом виконання вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху, при цьому, в діях водія ОСОБА_8 вбачається невідповідність вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, водій ОСОБА_8 порушив вимоги п. п. 4.16 (а), 18.1, дорожнього знаку 3.2 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:
п. 4.16 (а) - пішохід має право: а) на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора;
п. 18.1 - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;
п. 33.3 Заборонні знаки: - 3.2 Рух механічних транспортних засобів заборонено.
Порушення вищезазначених вимоги п. п. 4.16 (а), 18.1, дорожнього знаку 3.2 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 знаходяться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди та смертю ОСОБА_11 .

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що вирок суду є явно несправедливим та підлягає зміні, оскільки призначене покарання є таким, що за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Суд першої інстанції не прийняв до уваги, що злочин вчинений без умислу, ОСОБА_8 не бажав настання таких наслідків, крім того, такий злочин відповідно до ст. 25 КК України відноситься до категорії необережних злочинів.
Судом не враховано, що ОСОБА_8 вчинив дорожньо-транспорту пригоду, перебуваючи в тверезому стані, думку потерпілого, який не наполягав на суворій мірі покарання у вигляді реального позбавлення волі, з приводу чого потерпілим була складена відповідна заява від 21.11.2019 року, яка долучена до матеріалів справи, у вироку невмотивовно чому до ОСОБА_8 не можливо застосувати вимоги ст. 75, ст.76 КК України.
Захисник, вважає, що зважаючи на викладені обставини, суд мав достатні підстави вважати, що виправлення ОСОБА_8 можливе із застосуванням ст. 75 КК України.

Вимоги апеляційної скарги потерпілого мотивовано тим, що згідно вироку Вінницького міського суду від 11.03.2020 року призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, суд першої інстанції призначив надто суворе покарання, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим.
Судом не враховано, що потерпілий не наполягав на суворій мірі покарання для ОСОБА_8 , з приводу чого ним була складена відповідна заява від 21.11.2019 року, суд невірно зрозумів позицію потерпілого, помилково зазначивши у вироку, що він не підтримав свою заяву від 21.11.2019 року, в якій виклав своє відношення з приводу призначення покарання ОСОБА_8 .
Судом невмотивовано чому до обвинуваченого ОСОБА_8 неможливо застосувати вимоги ст. 75 КК України, при цьому вірно застосована додаткова міра покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на 3 роки.
На думку потерпілого, суд мав достатні підстави застосувати ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням.

Потерпілий ОСОБА_9 до Вінницького апеляційного суду не з`явився, надав заяву, в якій просив апеляційний розгляд проводити без його участі, вимоги апеляційної скарги підтримує у повному обсязі, просив задоволити.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_10 , який просив прийняти відмову прокурора від апеляційної скарги, заперечував проти апеляційних скарг захисника, потерпілого, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.03.2020 року залишити без змін, захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , які просили задоволити апеляційні скарги, з підстав, викладених у них, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні підстави для закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора, апеляційні скарги захисника, потерпілого підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України у апеляційних скаргах захисника, потерпілого не оспорюється.
В апеляційних скаргах захисник, потерпілий викладають доводи, щодо наявності підстав для застосування відносно ОСОБА_8 ст. 75 КК України, оскільки вважають покарання, призначене судом першої інстанції таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого через суворість.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно ч. 2 ст. 409 КПК України є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого .
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість.
За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.
Згідност.65 КК України суд призначає покарання у межах встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до необережних злочинів, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, позицію потерпілого, послався на ряд обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , а саме повне визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування шкоди.
На думку суду апеляційної інстанції, призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину та особі обвинуваченого через суворість в звязку з наступним.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до необережних злочинів, раніше несудимий, згідно довідки-характеристики, виданої квартальним комітетом «Димитрівський» від 11.10.2019 року № 872 характеризується позитивно, сімя ОСОБА_8 , яка проживає за адресою з 1991 року складається з пяти осіб, дружина ОСОБА_14 , 1970 р.н., син ОСОБА_15 , 1992 р.н., дочка ОСОБА_16 , 1995 р.н., син ОСОБА_17 , 2001 р.н., характеризується, як дружня, добропорядна, на утриманні ОСОБА_8 знаходиться онкохворий батько дружини ОСОБА_18 , 1934 р.н., також на утриманні ОСОБА_8 перебувають батьки пенсійного віку, батько ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно довідки КП «Вінницька транспортна компанія» від 21.10.2019 року №985 претензій до ОСОБА_8 немає, збитки підприємству відшкодовано в повному обсязі, згідно довідки до акту огляду медико-соціально експертної комісії серії 12 ААБ № 827766, виданої Вінницькою обласною МСЕК ОСОБА_8 має третю групу інвалідності, яка встановлена до 01.02.2021 року.
Також суд апеляційної інстанції приймає до уваги заяву від 21.11.2019 року потерпілого ОСОБА_9 , в якій він зазначив, що не має будь-яких претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_8 , спричинена шкода повністю відшкодована, у разі притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності просив суд призначити мінімальний строк покарання передбаченого санкцією статті, застосувати всі передбачені законом підстави і не позбавляти ОСОБА_8 волі.
В апеляційній скарзі потерпілий виклав свою позицію щодо покарання ОСОБА_8 , вказав, що підтримує свою заяву від 21.11.2019 року, звернув увагу, на те, що суд першої інстанції дав невірну оцінку його показам та просив застосувати ст. 75 КК України до основного покарання.
Процесуальна поведінка обвинуваченого під час судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції, який вину визнав, щиро розкаявся, відшкодував заподіяну шкоду потерпілому свідчить про критичне ставлення обвинуваченого ОСОБА_8 до вчиненого ним злочину та про щирість його каяття і бажання залагодити ситуацію, що сталася, що підтверджується думкою потерпілого.

Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що з урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Відповідно ч.1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку суду апеляційної інстанції, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься відповідно до ст. 25 КК України до необережних злочинів, особу обвинуваченого, думку потерпілого, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, обставини кримінального правопорушення, відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, наявність обставин, які відповідно ст.66 КК України помякшують покарання, а саме повне визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди, виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, що є підставою для звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням.
Відповідно до ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, наявні підстави для зміни вироку суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 в частині призначення основного покарання через суворість, та застосування до ОСОБА_8 ст.75 КК України, звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком, з покладенням обов`язків визначених ст. 76 КК України, оскільки таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідатиме вимогам ст. ст. 50, 65 КК України і принципу індивідуалізації покарання.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним
Звільнення ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України є шансом, наданим судом обвинуваченому, довести своє виправлення, тому позбавляти його такого шансу підстав немає.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 403 КПК України, врахувавши те, що прокурор Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 згідно заяви від 21.05.2020 року відмовився від апеляційної скарги, вважає, що наявні підстави для прийняття відмови від апеляційної скарги та закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-
П о с т а н о в и в :

Прийняти відмову від апеляційної скарги прокурора.
Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора.
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 задоволити.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11.03.2020 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України змінити в частині призначення покарання.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Застосувати ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, визначивши іспитовий строк три роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти обовязки: періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
В решті вирок залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду з дня проголошення протягом трьох місяців
Ухвала апеляційного суду на підставі ч. 4 ст. 532 КПК України набирає законної сили з дня проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3