Справа № 307/1271/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

26.11.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп /4806/1017/20, за апеляційною скаргою, яку подав обвинувачений ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ :

ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2020 року задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , громадянина України, непрацюючого, розлученого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, з середньою освітою, раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1, ст. 263 та ч. 2 ст. 194 КК України та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 24:00 04.12.2020 із визначення застави - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168160 гривень.

В ухвалі вказується на те, що у провадженні Тячівського районного суду знаходиться обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 ; ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 194 КК України, що встановлені судовими рішеннями ризики ухилення обвинуваченого від суду, від виконання процесуальних рішень, перешкоджання кримінальному провадженню, вчинення інших кримінальних правопорушень існують і не відпали, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Окрім того, в ухвалі вказується на те, що прийнявши до уваги фактичні обставини справи, дані про особу обвинуваченого та встановлені ризики, суд вбачає підстави для визначення обвинуваченому розміру застави як альтернативного запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 вказує на те, що ухвала суду є незаконною. Зазначає, що розмір застави є занадто високим, оскільки потерпілий не має жодної матеріальної претензії до нього. Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою обвинуваченому ОСОБА_5 змінити запобіжний захід на домашній арешт чи особисте зобов`язання, або ж зменшити розмір застави.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для скасування чи зміни судового рішення не має.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , неявка яких з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги те, що: про час та місце розгляду апеляційної скарги прокурор, обвинувачений та адвокат повідомлені відповідно до вимог закону; що прокурор та адвокат подали письмові заяви про розгляд судового провадження за їх відсутності, а обвинувачений заяв чи клопотань про бажання брати участь у розгляді апеляційної скарги не подавав.
Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються зі здобутими доказами та обставинами кримінального провадження.
Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що обставини, які були підставою для обрання під час досудового слідства підозрюваному та під час судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та при продовженні строку дії цього запобіжного заходу не змінились, наведені прокурором ризики не відпали, не зменшились і продовжують існувати.
Разом із тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 обґрунтовано взяв до уваги і те, що обвинувачений ОСОБА_5 ніде не працює, не має утриманців, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за скоєння корисливих злочинів, обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, у тому числі один із злочинів заподіяв потерпілому шкоду у великих розмірах, вчинений шляхом вибуху та загально небезпечним способом.
Тому, колегія суддів також погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що, виходячи з тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_5 обвинувачується, за які йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років, є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою уникнення покарання, може переховуватись від суду, від виконання процесуальних рішень, перешкоджати кримінальному провадженню, у тому числі з метою незаконного впливу на потерпілого чи свідків, які ще не допитані в ході судового розгляду, вчинити інші кримінальні правопорушення.
Окрім того, колегія суддів вважає, що продовження строку тримання під вартою під час судового розгляду кримінального провадження обвинуваченого ОСОБА_5 є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до належного висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , із чим погоджується й колегія суддів, вважаючи, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також дієвості кримінального провадження.
З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду є незаконною, колегія суддів відхиляє.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до вироку Свалявського районного суду від 22.05.2020 ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки 3 місяці.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що, прийшовши до висновку про необхідність продовження строку дії щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтовано визначив йому розмір застави.
Доводи апеляційної скарги про те, що визначений слідчим суддею розмір застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) грн. є занадто високим, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_5 , - апеляційний суд також бере до уваги обставини кримінальних правопорушень, а також те, що стороною захисту не надано будь-яких доказів, які б свідчили про те, що визначений слідчим суддею розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого, у тому числі будь-яких доказів у підтвердження матеріального та фінансового стану обвинуваченого, - що в свою чергу свідчить про те, що підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_5 апеляційним судом не встановлено. При цьому, апеляційний суд також бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності тяжкість кримінального покарання за вчинення передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 194 КК України кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого, дані про його майновий та сімейний стан, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, - апеляційний суд вважає, що встановлена судом застава 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є необхідною і достатньою, у разі її внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5
Погоджуючись із указаним висновком, апеляційний суд також бере до уваги положення ч. 3 ст. 183 КПК України.
На будь-які інші обставини у підтвердження доводів про можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, в апеляційній скарзі не вказується.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
З огляду на наведені обставини, колегія суддів доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, не має, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, має бути залишена без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі сторона захисту не посилалась.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2020 року, якою щодо обвинуваченого за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 194 КК України ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04.12.2020 включно залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: