КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
05 листопада 2020 року справа 11кп/824/2807/2020
слідчий суддя ОСОБА_1
суддя-доповідач ОСОБА_2
судді ОСОБА_3 у провадженні № 11кп/824/2807/2020 (справа № 756/8124/19)
Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.11.2020 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 залишено без задоволення, вирок Оболонського районного суд міста Києва від 16 червня 2020 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, - без зміни.
З таким судовим рішенням колегії суддів Київського апеляційного суду у частині кваліфікації дій обвинуваченого не згодна, а тому на підставі ч. 3 ст. 375 КПК Українивважаю за необхідне викласти окрему думку.
На мою думку, доводи апеляційної скарги захисника в частині перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України, - є небезпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».
За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у виді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).
Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
У випадку, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачена можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії залежно від наслідків слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст. 119 КК України чи ст. 128 КК України.
Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині, що спричинило її смерть (ч. 2 ст. 121 КК України), і вбивство, вчинене через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України), здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів.
Із суб`єктивної сторони вбивство через необережність може бути вчинено внаслідок як злочинної самовпевненості, так і злочинної недбалості.
Для застосування ст. 119 КК України необхідно встановити наявність необережності стосовно злочинного наслідку смерті іншої людини. Саме ж діяння, що призвело даного результату, може бути як умисним, так і необережним.
Так, з матеріалів справи убачається, що обвинувачений ОСОБА_5
під час раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_6 умисно наніс ліктем правої руки один удар в обличчя ОСОБА_6 , від чого потерпілий упав на підлогу з кахельною поверхнею й, ударившись потиличною частиною голови, отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер.
Як у суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції обвинувачений не заперечував, що під час словесного конфлікту з ОСОБА_6 , який перебував у стані тяжкого алкогольного сп`яніння, він йому ліктем правої руки завдав удар в обличчя, внаслідок чого ОСОБА_6 упав. При цьому, він не мав умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та смерті ОСОБА_6 .
Із даних висновку експерта № 012-97-1409-2019 від 14.06.2019 вбачається, що при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_6 , 1986 р.н., виявлено:
1 А) садно в потиличній ділянці справа; крововилив в м`яких тканинах голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в тім`яно-потиличній ділянці справа; перелом кісток склепіння та основи черепу з початком лінії перелому на правій тім`яній кістці; епідуральна гематома (об`ємом біля 170 мл) в проекції випуклої поверхні правої гемісфери великого мозку в тім`яно-скроневій ділянці з ознаками стиснення нею речовини головного мозку; нерівномірно виражені обмежено-дифузні субарахноідальні крововиливи на випуклих поверхнях лобної та скроневої часток правої гемісфери великого мозку, на випуклій поверхні лівої скроневої частини; ділянки забоїв речовини головного мозку, а також вторинні крововиливи: на випуклій поверхні правої скроневої частки, на випуклій поверхні лівої скроневої частки (ближче до її полюсу), а також в ділянці полюса правої лобної частки; діапедезні крововиливи в стовбурі головного мозку; домішки крові в шлуночках головного мозку; набряк-набухання головного мозку з ознаками вклинення стовбурового відділу головного мозку в потиличний отвір.
1 Б) синець на слизовій оболонці нижньої губи зліва має ознака легкого тілесного ушкодження.
Зазначений синець на слизовій оболонці нижньої губи зліва, вказаний в пункті 1 Б), має ознаки легкого тілесного ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я, сам по собі не призвів до зазначеної закритої черепно-мозкової травми і не знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_6 . Цей синець виник від однократної дії тупого предмету та міг утворитись від удару ліктем в ліву половину обличчя, як зазначено в поясненні ОСОБА_5 (… я наніс удар правим ліктем руки в область підборіддя. Від нанесеного удару, невідомий впав на землю, при цьому потилицею вниз, при цьому не підводився).
Смерть ОСОБА_6 , 1986 р.н., настала від закритої черепно-мозкової травми, з переломом кісток склепіння та основи черепа, крововиливами над- та під оболонки, речовину та шлуночки головного мозку з його набряком-набуханням, на що вказує зазначене в пункті 1 А).
Комплекс ушкоджень, який сформував закриту черепно-мозкову травму, зазначений в пункті 1 А), має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (небезпека для життя перелом кісток склепіння та основи черепа, з крововиливами над- та під оболонки, речовину та шлуночки головного мозку з його набряком-набуханням) та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_6 .
Враховуючи характер, об`єм та розташування виявлених ушкоджень, комплекс яких сформував закриту черепно-мозкову травму, зазначену в пункті 1 А), а також дані кримінального провадження, експерт вважає, що закрита черепно-мозкова травма виникла від однократної травмуючої дії тупого предмету за механізмом удар-протиудар внаслідок падіння потерпілого на площину з вертикального чи наближеного до нього положення, з наступним співударом правою половиною голови (тім`яно-потиличною ділянкою справа) об тупий предмет, що мав необмежену травмуючу поверхню, і яким могла бути, наприклад, підлога. Синець на слизовій оболонці нижньої губи зліва виник за механізмом удару та свідчить про те, що зазначеному падінню передувало прискорення тіла за рахунок удару в обличчя.
Наведене дає підстави дійти висновку, що тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть ОСОБА_6 , не було безпосереднім наслідком заподіяного обвинуваченим удару в обличчя потерпілого, а стало результатом падіння з прискоренням останнього й удару головою об тверду поверхню, чого обвинувачений ОСОБА_5 хоч і не передбачав, але повинен був і міг передбачити.
Отже, в конкретному випадку мало місце не умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, а вбивство, вчинене через необережність, у зв`язку з чим дії ОСОБА_5 підлягають перекваліфікації з ч. 2 ст. 121 на ч. 1 ст. 119 КК України із призначенням йому покарання у межах санкції цього кримінального закону.
Суддя
Київського апеляційного суду ОСОБА_3