Дата документу 29.10.2020 Справа № 310/5812/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/1069/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/5812/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.186 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (дистанційно),

захисника адвоката ОСОБА_9 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11» та за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001968, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 грудня 2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, не працюючого, має неповну загально-середню освіту, учня ДПТНЗ «ДРПЦТО» м. Дніпро, який місця реєстрації не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.06.2019 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76, 104 КК України строком на 1 рік, набрав законної сили 11.07.2019 року;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 грудня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.06.2019 року у виді 1 місяця позбавлення волі, остаточно визначивши ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили ухвалено залишити тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 19.07.2019 року.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили ухвалено залишити тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з 19.07.2019 року.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 19 липня 2019 року приблизно об 11 годині обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , рухаючись на перехресті вулиці Новоросійська та вулиці Некрасова в м. Бердянськ Запорізької області, побачивши потерпілу ОСОБА_10 , яка йшла їм назустріч, та мала на собі видимий здалеку золотий ланцюжок, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за попередньою змовою між собою вирішили відкрито викрасти майно потерпілої.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою групою осіб, підійшовши в притул до ОСОБА_10 та шляхом ривку з її шиї зірвав золотий ланцюг 585 проби вагою 0,69 г, вартістю 650 грн. за 1 г золота на суму 448,5 грн. з підвіскою у вигляді «Тризубу», яка майнової цінності для потерпілої не становить.

Відразу після цього, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з викраденим майном залишили місце скоєння злочину та розпорядилися викраденим на власний розсуд, намагаючись його закласти до ломбарду, чим завдали потерпілій майнову шкоду на суму 448,5 грн.

Вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_7 учасниками провадження в апеляційному порядку не оскаржується.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 не погоджується з вироком суду через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_8 . Так, судом не вірно та не у повному обсязі відображено у вироку покази обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_10 . Обвинувачений ОСОБА_8 пояснював, що 19.07.2019 року близько 11 години вони з ОСОБА_7 йшли по вулиці в м. Бердянську. Несподівано для нього ОСОБА_7 зірвав щось із шиї жінки, яка йшла їм назустріч, та побіг. Жінка почала кричати, після чого ОСОБА_8 також побіг, оскільки не хотів нести відповідальність за те, що вчинив ОСОБА_7 . Згодом, коли ОСОБА_7 показав йому частину ланцюжка, ОСОБА_8 порадив його повернути або викинути. В ломбарді ОСОБА_8 не знав та не бачив, що намагався закласти ОСОБА_7 .
Обвинувачений ОСОБА_7 поясняв, що не домовлявся з ОСОБА_8 про вчинення злочину. Побачивши ланцюжок на шиї жінки, спонтанно вирішив його зірвати. Зірвав його та побіг, ОСОБА_8 побіг потім, коли жінка почала кричати. З ОСОБА_8 він здавання викраденого майна в ломбард не узгоджував. Спілкуючись з працівником ломбарду, ОСОБА_7 назвав прізвище, ім`я, по-батькові ОСОБА_8 , оскільки ОСОБА_7 не досяг 18-річного віку та в нього ломбард не прийняв би майно. ОСОБА_8 зайшов до ломбарду пізніше та працівникам ломбарду нічого не казав.
Потерпіла ОСОБА_10 зазначала, що 19.07.2019 року в проміжок часу з 11 до 12 години дня йшла по вулиці, назустріч йшли два хлопці. Менший з хлопців ( ОСОБА_7 ) зірвав у неї з шиї ланцюжок з кулоном, при цьому більший з хлопців ( ОСОБА_8 ) нічого не зривав, а просто був поряд. Чи домовлялись хлопці про вчинення злочину сказати не може, дії були раптові. Після того, як у неї зірвали ланцюжок з кулоном, вона почала кричати, щоб їй віддали тризуб, після чого почав тікати ОСОБА_7 , а тільки потім ОСОБА_8 .
Свідки у кримінальному провадженні, зокрема працівник ломбарду ОСОБА_11 судом не допитувались.
Суд не зазначив яка саме поведінка обвинувачених свідчить про обізнаність та причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину. Посилання суду на факт втечі з місця злочину не спростовує версії обвинуваченого ОСОБА_8 . Спільність дій з намагання продати викрадене майно обидва обвинувачених заперечують. Письмові докази, надані стороною обвинувачення, на спільність дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також не вказують.
Вважає, що навіть якщо припустити, що ОСОБА_8 сприяв спробі ОСОБА_7 продати викрадене майно, такі дії не можуть бути розцінені як співучасть.
На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника адвоката ОСОБА_9 та обвинувачених, зокрема і в останньому слові, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

16.03.2020 року на адресу Запорізького апеляційного суду надійшла заява обвинуваченого ОСОБА_8 від 09.03.2020 року, в якій останній прохав не розглядати апеляційну скаргу та залишити вирок суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 не підтримав раніше подану ним заяву від 09.03.2020 року.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 усіх вимог і положень зазначених законів дотримався.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину не визнав та пояснив, що 19 липня вони йшли разом з ОСОБА_7 по м. Бердянську до його друзів. Йому невідомо було про наміри ОСОБА_7 зірвати ланцюжок з потерпілої, почав тікати, щоб його не затримали за злочин, який він не скоював. Коли йшли до ломбарду разом з ОСОБА_12 він не знав, що конкретно той буде туди закладати, потім їх затримала поліція. Підтверджує той факт, що цікавився у співробітника ломбарду, про те чи є він ( ОСОБА_13 ) у базі даних ломбарду чи немає.

Не дивлячись на повне невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї провини, його вина підтверджується в повному обсязі доказами, дослідженими і перевіреними в ході судового розгляду, а саме показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка показала суду, що 19 липня 2019 року вона йшла по вулиці мікрорайону «Колонія». На ній був золотий ланцюжок з трезубом з металу, який було видно. Назустріч їй йшли ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , вона розмовляла по телефону, порівнявшись з нею маленький хлопець ( ОСОБА_14 ) зірвав з неї ланцюжок, вона встигла лише схопитись за частину ланцюжка, який залишився у неї. Горб та ОСОБА_13 почали втікати, вона кричала та волала про допомогу. Якийсь військовослужбовець почав переслідувати їх, але не здогнав. Вона звернулася до поліції. Вважає що дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по її пограбуванню були спільними, про що свідчать їх дії, вони побачили її ланцюжок на шиї та визначили її як жертву, а потім обидва втекли. В подальшому, під час досудового розслідування, під час слідчих дій вона впізнала ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , як осіб які скоїли відносно неї злочин. Крім того, вина ОСОБА_8 підтверджується й письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими судом першої інстанції, а саме: витягом з ЄРДР за № 0001968 з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 186 КК України; протоколом огляду місця події від 19.07.2019 року; протоколами огляду предмету від 19.07.2019 року та від 31.07.2019 року; довідкою про вартість 1 грама золота 585 проби; протоколами пред`явлення осіб для впізнання від 19.07.2019 року.

Суд належним чином дослідив ці та інші докази у провадженні у їх сукупності з точки зору належності та допустимості, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку.

Зазначені докази, всупереч доводам захисника адвоката ОСОБА_9 щодо наведених у вироку їх змісту, узгоджуються між собою, доповнюють один одного, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, виключають сумніви у причетності ОСОБА_8 до умисного скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому правильно обґрунтував ними його обвинувачення.

Спростував суд і наведені стороною захисту під час судового розгляду доводи щодо непричетності ОСОБА_8 до злочину, належним чином мотивувавши свій висновок в судовому рішенні, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо невірного та не у повному обсязі відображення у вироку суду показів обвинувачених та потерпілої є неспроможними та спростовуються звукозаписом судових засідань в суді першої інстанції, згідно якого вбачається, що показання обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_10 відповідають показанням, викладеним у вироку суду.

Що стосується доводів захисника стосовно того, що свідки у кримінальному провадженні, зокрема працівник ломбарду ОСОБА_11 , судом не допитувались, колегія суддів зазначає, що як вбачається зі змісту вироку та звукозапису судових засідань учасниками кримінального провадження, зокрема і стороною захисту, клопотань про виклик свідків під час розгляду кримінального провадження не заявлялось.

Твердження захисника про відсутність доказів на підтвердження причетності ОСОБА_8 до вчинення злочину колегія суддів вважає неспроможними та надуманими, оскільки його винуватість доведено «поза розумним сумнівом» показаннями потерпілої ОСОБА_10 , а також письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення, які суд першої інстанції визнав належними та допустимими.

Зокрема, доводи сторони захисту про відсутність домовленості у обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на вчинення спільних дій щодо пограбування потерпілої ОСОБА_10 спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами. Про наявність умислу обвинувачених на скоєння злочину вказує їх поведінка під час та після його скоєння, а саме те, що обвинувачені спільно втекли з місця вчинення злочину та разом пішли до ломбарду, щоб закласти викрадене майно, де в подальшому і були затримані працівниками поліції.

Інші доводи апеляційної скарги захисника також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Порушень ст. 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Кримінально-правова оцінка діянь ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України є правильною.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

З урахуванням викладеного, і оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, підстав для скасування вироку повністю чи частково та закриття кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 грудня 2019 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4