Номер провадження: 11-кп/813/1221/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуюча суддя ОСОБА_2 ,
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисниці обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатки ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 27.01.2020 у кримінальному провадженні №00004182, внесеному до ЄРДР 08.11.2019, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Миколаєві, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, має на утримані неповнолітню дитину, офіційно непрацевлаштований, не судимий, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, за який йому призначено покарання у виді арешту на строк три місяці.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахується з дня його поміщення до установи відбування покарань,-

встановив:

Короткий зміст оскарженого вироку.
Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 27.01.2020 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, за таких обставинах.
02 квітня 2019 та 30 вересня 2019 року (двічі) ОСОБА_7 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за вчинення, відповідно, 20 лютого 2019 року, 26 вересня 2019 та 27 вересня 2019 року, домашнього насильства відносно своєї матері ОСОБА_9
06 листопада 2019 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин, спровокував конфлікт, в ході якого, діючи систематично, умисно і цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, вчинив відносно потерпілої ОСОБА_9 психологічне насильство у вигляді словесних образ та приниження її гідності.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись з оскарженим вироком, захисниця обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатка ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій не оспорює доведеність вини ОСОБА_7 , правильність кваліфікації його дій за ст. 126-1 КК України та фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції, проте стверджує, що призначене обвинуваченому оскарженим вироком покарання є занадто суворим та таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Зокрема, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не було звернуто увагу на факт того, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, а також суд першої інстанції залишив поза увагою досудову доповідь (а. с. 45-48), в якій орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.
За таких обставин захисниця в апеляційній скарзі просить змінити оскаржений вирок в частині призначення обвинуваченому покарання та призначати обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт в межах, передбачених санкцію ст. 126-1 КК України.
Заперечення до апеляційної скарг та її короткий зміст.
До апеляційного суду надійшли заперечення прокурора на апеляційну скаргу, в яких зазначено, що судом першої інстанції належним чином враховано тяжкість вчиненого злочину, прийнято до уваги обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також надано належну оцінку доказам, наявним у матеріалах справи.
За таких обставин, прокурор в запереченнях просить апеляційну скаргу захисниці залишити без задоволення, а оскаржений вирок без змін.
Позиції учасників судового розгляду.
Неодноразово повідомлені належним чином обвинувачений та його захисниця у судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомляли, а тому апеляційний суд, заслухавши думку прокурора, який вважає можливим розгляд апеляційної скарги проводити без участі обвинуваченого та захисниці, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, приходить до висновку про можливість провести розгляд апеляційної скарги без участі обвинуваченого та його захисниці.
Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржений вирок без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Мотиви апеляційного суду.
Положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та Конвенції.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних, свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Оскільки апеляційним судом не встановлено обставин, які дають підстави вийти за межі апеляційних вимог, а в апеляційній скарзі захисниці не оспорюються фактичні обставини вчинення злочину, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій за ст. 126-1 КК України, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.
В ході дослідження оскарженого вироку та матеріалів кримінального провадження, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок та призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, повністю дотримався вимог кримінального процесуального законодавства.
Частиною 1 Постанови № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами Пленум Верховного Суду України звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України.
Вказані роз`яснення узгоджуються і з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з положеннями ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_10 покарання узгоджується з вимогами ст. ст. 50, 65 КК України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.
Виходячи з положень, передбачених ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
З мотивувальної частини оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції врахував тяжкість вчинення злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України.
Крім того, судом першої інстанції також враховано у повному обсязі факт відсутності обставин, що пом`якшують призначене покарання, а також обставину, що обтяжує покарання перебування обвинуваченого ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення злочину.
Разом з тим, суд першої інстанції також звернув увагу на події, що передували вчиненню злочину та які вказують на систематичне вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 психологічного насильства щодо своє матері ОСОБА_9 .
Відтак, судом першої інстанції прийнято до уваги наявні в матеріалах справи докази, а саме постанови суддів Суворовського районного суду у справах про адміністративні правопорушення, зокрема, справи №№ 523/4102/19, 523/15185/19, 523/15189/19 (а. с. 69-71).
Зі змісту вказаних постанов вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 притягався у зазначених справах про адміністративні правопорушення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував у суді першої інстанції, що неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності, більш того, надав суду першої інстанції відомості щодо сплати стягнень у виді штрафу, призначених у вказаних постановах.
Апеляційний суд не погоджується з твердженнями апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції досудової доповіді органу пробації, оскільки вказане спростовується мотивувальною частиною оскарженого вироку.
Наведені у вироку суду першої інстанції обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 систематично умисно вчиняє психологічне насильство відносно своєї матері, не працює, негативно характеризується за місцем проживання, зловживає спиртними напоями, а тому доводи апеляційної скарги щодо того, що судом першої інстанції призначене покарання суперечить дослідженим матеріалам справи є необґрунтованим.
Також апеляційний суд наголошує, що положення ст. 314-1 КПК України регламентують, що досудова доповідь є інструментом забезпечення суду інформацією щодо особи обвинуваченого та, відповідно, її висновки не мають імперативного характеру для суду при призначенні покарання.
Апеляційний суд звертає увагу, що санкцією ст. 126-1 КК України передбачено покарання у виді громадськими робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до двох років.
Вказане дає апеляційному суду підстави стверджувати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді арешту на строк три місяці не є найсуворішим покаранням, передбаченим санкцією ст. 126-1 КК України, крім того, строк покарання також встановлено не в найвищій межі санкції вказаної статті.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до переконання, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає загальним засадам кримінального судочинства, оскільки при призначені покарання враховано тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, що своїм наслідком вказує на збереження балансу, тобто збереження пропорційності, з огляду на що призначене обвинуваченому покарання не становить «особистий надмірний тягар».
Інших доказів апеляційному суду надано не було.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування або зміни оскарженого вироку, апеляційним судом не встановлено.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисниці обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатки ОСОБА_11 задоволенню не підлягає, вирок суду першої інстанції належить залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисниці обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатки ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 27.01.2010 у кримінальному провадженні №0004182, внесеному до ЄРДР 08.11.2019, яким ОСОБА_7 , засуджено за ст. 126-1 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4