КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000811 від 20.03.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.365-2 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

24 вересня 2020 року прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000811 від 20.03.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.365-2 КК України, а саме: нежитлових будівель та споруд (нежитлова будівля А, загальною площею 324.1 кв.м.; нежитлова будівля Б, загальною площею 154.9 кв.м.; нежитлова будівля B, площею 16 кв.м.; ганок, а; ганок a1; рамна з ганком, а2; ворота, №1), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером: :04:032:0073, які належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2020 року в задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

Обґрунтовуючи своє рішення слідчий суддя зазначив, що наведені прокурором обставини не свідчать про наявність підстав для накладення арешту на майно саме з метою забезпечення збереження речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання не зазначено та не доведено доданими до клопотання матеріалами наявність ризиків, передбачених частиною першою ст.170 КПК України.

На ухвалу слідчого судді прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, вважає її необґрунтованою, невмотивованою та незаконною, постановленою при невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що судом залишено поза увагою обставини, які розслідуються в рамках даного кримінального провадження, а також не враховано доводи клопотання про існування підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речового доказу, оскільки щодо такого майна наявні підстави вважати, що воно відповідає критеріям ст.98 КПК України. Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді від 29 вересня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про накладення арешту на майно.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце апеляційного розгляду. Тому, колегія суддів вирішила за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності прокурора, оскільки це не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши:
доповідача суддю апеляційного суду;
ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що надійшли до суду апеляційної інстанції, та ухвали слідчого судді, слідчим відділом Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000811 від 20.03.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.365-2 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що в наслідок порушення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відбулась державна реєстрація права власності нежитлових будівель та споруд (нежитлова будівля А, загальною площею 324.1 кв.м.; нежитлова будівля Б, загальною площею 154.9 кв.м.; нежитлова будівля В, площею 16 кв.м.; ганок, а; ганок а1; рамна з ганком, а2; ворота №1), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером: :04:032:0073 на користь фізичної особи ОСОБА_9 , який в подальшому шахрайським шляхом відчужив вищевказані нежитлові будівлі та споруди ТОВ «Вівіт-Інвест плюс», які в свою чергу уклали 29.01.2019 договір купівлі-продажу вищевказаних нежитлових будівель та споруд з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 по 1/2 частики за кожним.

30 серпня 2019 року постановою слідчого Білоцерківського відділу поліції головного управління Національної поліції в Київській області нежитлові будівлі та споруди (нежитлова будівля А, загальною площею 324.1 кв.м.; нежитлова будівля Б, загальною площею 154.9 кв.м.; нежитлова будівля В, площею 16 кв.м.; ганок, а; ганок а1; рамна з ганком, а2; ворота №1), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером: :04:032:0073, визнано речовим доказом у об`єднаному кримінальному провадженні №0000811 від 20.03.2019 року.

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Постановляючи ухвалу, слідчий суддя в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Згідно ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

В матеріалах, наданих до суду апеляційної інстанції, міститься постанова слідчого про визнання нежитлових будівель та споруд (нежитлова будівля А, загальною площею 324.1 кв.м.; нежитлова будівля Б, загальною площею 154.9 кв.м.; нежитлова будівля B, площею 16 кв.м.; ганок, а; ганок a1; рамна з ганком, а2; ворота, №1), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером: :04:032:0073, речовим доказом у кримінальному провадженні №0000811.

Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, слідчий зазначив метою для арешту майна - забезпечення збереження речових доказів.

Разом з цим, матеріали клопотання не містили доказів, що вказують на існування загрози їх знищення, а також сукупності чи розумних підозр вважати, що вказані нежитлові будівлі можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

При цьому судом апеляційної інстанції встановлено, що рамках даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2019 року вже накладався арешт на вказані вище будівлі та споруди.

23 вересня 2020 року ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області вказаний арешт скасовано, оскільки за рік досудового розслідування у кримінальному провадженні не проведено жодних дій щодо арештованого майна, про підозру жодній особі не повідомлено.

Надані матеріали провадження містять постанову органу досудового розслідування від 30.08.2019 року про визнання вказаного у клопотанні майна речовим доказом у кримінальному провадженні №0000811, проте суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого суді на рахунок того, що стороною обвинувачення під час розгляду справи належним чином не доведено відповідність майна критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні слідчого аналогічні доводи про накладення арешту на нерухоме майно, перевірялись судом першої інстанції, при цьому досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Крім того, згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000811 за обставинами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.365-2 КК України, до реєстру були внесені 20.03.2019 року, проте з моменту внесення даних не встановлено винних у вказаних злочинах осіб, жодній особі не повідомлено про підозру, та відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.219 КПК України строк досудового розслідування зазначеного кримінального провадження закінчився ще в березні 2020 року, разом з цим, досудове розслідування триває.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, чого не буде досягнуто при накладенні арешту на зазначені об`єкти нерухомості.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2020 року, залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000811 від 20.03.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.365-2 КК України, а саме: нежитлові будівлі та споруди (нежитлова будівля А, загальною площею 324.1 кв.м.; нежитлова будівля Б, загальною площею 154.9 кв.м.; нежитлова будівля B, площею 16 кв.м.; ганок, а; ганок a1; рамна з ганком, а2; ворота, №1), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером: :04:032:0073, які належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3